РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року

Підволочиський районний суд
Тернопільської області

в складі : головуючого судді
Могачевської В.Й.

при секретарі
Реєнт Г. М.

з участю представника
відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань в
смт. Підволочиськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист
честі і гідності та стягнення
моральної шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною
заявою до ОСОБА_3 про захист честі,
гідності та ділової репутації,
стягнення моральної шкоди в сумі 5000 (
п"ять тисяч ) гривень, судових витрат на
оплату судового збору та інших витрат,
пов"язаних з розглядом даної справи.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка
посилалася на те, що 15 листопада 2013 року
вона зі слів своїх знайомих одержала
інформацію, що на сайті « Однокласники
» є матеріали переписки на сторінці
профілю відповідачки ОСОБА_3, в яких
подано негативні та принизливі
відгуки про її особу.

Зайшовши зі сторінки, якою вона рідко
користується, оскільки є неактивним
відвідувачем соціальних мереж, за
адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, вона прочитала
неправдиві факти, викладені
відповідачкою, яка у переписці з іншими
відвідувачами сайту зводить на неї
наклепи, обзиває грубими словами,
викладає неправдиву інформацію.

Зокрема:

1.Твердження, що « дисципліна з боку
директора це дуже добре…але це добре
тільки тоді, коли директор не ділить
своїх підлеглих на чорних і білих, а до
всіх ставиться однаково. Бо в нас не так
як повинно бути: білі не бояться не
записувати в журнал, перед перевіркою
їм тихенько скажуть : « Запиши, бо
завтра буду перевіряти».

Дане висловлювання є неправдивим і
таким, що підриває її ділову репутацію .

Відповідно до пункту 2.2 « Інструкції з
ведення класного журналу учнів 5 - 11 (12 )
-х класів загальноосвітніх навчальних
закладів» Наказ МОН від 03.06.2008 року № 496
перевірка керівником ( заступником
керівника ) навчального закладу стану
ведення журналу здійснюється протягом
навчального року не менше 4 разів.

Нею, як керівником школи систематично
ведеться робота по дотриманню вимог до
ведення класних журналів. У випадку
порушень зауваження і пропозиції
пишуться всім вчителям без винятку.
Свідченням цього є копія відповідних
сторінок класних журналів ( додаток 1 ).

2. Твердження, що «білі не бояться
поїхати до міста, бо знають, що їх
тихенько замінять» є перекрученням
фактів, оскільки відрядження вчителям
оформляється наказом по школі
відповідно до розпоряджень відділу
освіти Підволочиської
райдержадміністрації, які надходять на
електронну скриньку школи.
Відряджаються відповідні вчителі, в
тому числі і ОСОБА_3 Узгодження
розпорядження про відлучення вчителів
зі школи, які оформлені відповідним
наказом, з ОСОБА_3 не передбачені
жодними нормативними документами,
оскільки це не її компетенція
відповідно до посадових обов"язків (
додаток 2 ).

3. Твердження «разом з дзвінком влетить
на урок директор «бажаючи» невідомо з
якої причини побувати в мене на уроці»
є таким, що ущемляє права та обов"язки
директора. Відповідно до «Посадової
інструкції директора
загальноосвітнього навчального
закладу», затвердженої начальником
відділу освіти Підволочиської РДА 25.04.
2010 року, а саме пункту 4.5 - директор має
право бути присутнім на будь-яких
заняттях , що проводяться з учнями.
Керівник, проводячи контрольно -
аналітичну діяльність, має право
здійснювати різні форми
внутрішкільного контролю : тематичний,
персональний, оглядовий, фронтальний.
Крім того, відповідно до плану вивчення
роботи вчителів, що атестуються, в тому
числі і ОСОБА_3, здійснюється
відвідування уроків та виховних
заходів (додаток 3).

4. Твердження «Це просто НЕЛЮД, який
вигнав зі школи мого тата…» є наклепом
і не відповідає дійсності. Відповідно
до наказу по Токівській ЗОШ 1-111 «Про
ОСОБА_4» від 01.03.2002 року № 15 батько
відповідачки звільнений з посади
лаборанта за власним бажанням. У 2006
році наказом по школі № 23 від 01.11. 2006
року був прийнятий кочегаром на період
опалювального сезону. По закінченню
опалювального сезону був звільнений
наказом № 16 від 15.04. 2007 року ( додаток 4 ).

5. Твердження «Це просто НЕЛЮД…, який
підстроїв крадіжку моїй мамі» є
завідомо наклепницьким і таким, що не
відповідає дійсності. Відповідно до
вироку № 1-127/2008 р. від 07 листопада 2008
року Підволочиський районний суд
Тернопільської області визнав
громадянку ОСОБА_5, яка є мамою
відповідачки, винною у вчиненні
злочинів передбачених ч.1 ст. 191, ч. 1 ст.
366 КК України ( додаток 5 ).

6. Інші твердження « придирається…, не
вітається,…верещить, посилає;» пішла
на х..,!», лижуть їй одне місце…,
директор монстр…, гестапівець…, йому
не місце в школі, в концтаборах бути
катом…» є безпідставними,
бездоказними, наклепницькими, такими,
шо принижують її людську гідність.

Очевидним фактом є те, що інформація,
наведена у переписці, надрукована на
відкритому сайті і інформація поширена
і в Інтернет мережі, безпосередньо
стосується особи ОСОБА_2 - директора
Токівської ЗОШ 1-111 ступенів, і
побудована у формі образливих та
принизливих звинувачень щодо її
професійної діяльності в установі,
професійних якостей, принижує її честь
та гідність, ділову репутацію.

Внаслідок дій відповідачки їй,
позивачці, завдано моральної шкоди, яка
нею оцінюється в розмірі 5000 ( п"ять
тисяч ) гривень.

Моральна шкода виявилася в приниженні
честі, гідності, ділової репутації,
неодноразовому поширенні
різноманітної неправдивої та
наклепницької інформації серед
жителів села та користувачів сайту
«Однокласники», неодноразовому
звинуваченні у прискіпливому та
упередженому ставленні до неї.
Багаторічна конфліктна ситуація, яка
існує в школі через відповідачку,
підриває її здоров"я, а тому вона
визначила саме такий розмір моральної
шкоди.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала, дала пояснення
аналогічні викладеним в позовній
заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 позов заперечила і
пояснила, що в неї з позивачкою, яка
працює директором Токівської ЗОШ, на
протязі декількох років існують
неприязні відносини.

Остання постійно чіпляється до неї,
ображає і принижує її. В листопаді 2013
року в черговий раз виникло
непорозуміння, так як позивачка
звинуватила її в зведенні наклепу на
сайті « Однокласники » в мережі
Інтернет. Вона дійсно була
зареєстрована на даному сайті і
спілкувалася з різними людьми на різні
теми. Однак вона, ніколи в Інтернеті
нічого не писала про директора школи. У
випадку незгоди з діями директора вона
зверталася в різні інстанції, однак
кожного разу ставила свій підпис і
ніколи не уникала жодних перевірок .
Крім того, вважає, що від її імені могла
писати інша особа, оскільки її сторінку
було зламано, про що вона повідомляла
працівників міліції.

Вислухавши пояснення позивачки,
відповідачки, свідків, дослідивши та
оцінивши докази по справі, суд
приходить до висновку що позовні
вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити
частково, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ст. 3 Конституції України
людина, її життя і здоров"я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Згідно ст. 32 Конституції України,
кожному гарантується судовий захист
права спростувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім"ї та права вимагати вилучення будь -
якої інформації, а також право на
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням та
поширенням такої недостовірної
інформації .

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

В ч. 1, 2, 3, 5 п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 27
лютого 2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
зазначено - при розгляді справ
зазначеної категорії суди повинні мати
на увазі, що юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація повинна стосуватись певної
фізичної чи юридичної особи, тобто
позивача; в) поширення недостовірної
інформації, тобто такої, яка не
відповідає дійсності; г) поширення
інформації, що порушує особисті
немайнові права, тобто або завдає шкоди
відповідним особистим немайновим
благам, або перешкоджає особі повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право. Під поширенням
інформації слід розуміти:
опублікування її у пресі, передання по
радіо, телебаченню чи з використанням
інших засобів масової інформації;
поширення в мережі Інтернет чи з
використанням інших засобів
телекомунікаційного зв"язку;
викладення у характеристиках, листах ,
адресованих іншим особам; повідомлення
в публічних виступах, в електронних
мережах, а також в іншій формі хоча б
одній особі. Недостовірною вважається
інформація , яка не відповідає
дійсності або викладена неправдиво,
тобто містить відомості про події та
явища, яких не існувало взагалі або які
існували, але відомості про них не
відповідають дійсності.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе
протилежного.

Відповідно до ст. 19 вищезгаданої
постанови ПВС України вирішуючи
питання про визнання поширеної
інформації недостовірною, суди повинні
визначити характер такої інформації та
з"ясувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням

Відповідно до ст. 30 Закону України « Про
інформацію» ( 2557-12) оціночними
судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних , зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири.

Якщо суб"єктивну думку висловлено в
брутальній, принизливій чи
непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
відповідача може бути покладено
обов"язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
( 254к/96-ВР) правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. У свою чергу, частина
перша статті 34 Конституції України
кожному гарантує право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань.

Суд не вправі зобов"язувати
відповідача вибачатися перед
позивачем у тій чи іншій формі,
оскільки примусове вибачення як спосіб
судового захисту гідності, честі чи
ділової репутації за поширення
недостовірної інформації не
передбачено у статтях 16, 277 ЦК України (
п. 26 Постанови ПВС України № 1 від 27.02.2009
року « Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» .

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, ст. 1 ЦПК України та з
урахуванням положення частини
четвертої статті 10 ЦПК України вийти за
межі заявлених вимог (вирішити
незаявлену вимогу, задовольнити вимогу
позивача у більшому розмірі, ніж було
заявлено) суд має право лише у
випадках, прямо передбачених законом (
п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду
України № 14 від 18.12. 2009 року « Про судове
рішення в цивільній справі» ) .

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що відповідачка ОСОБА_3,
будучи користувачем сайту «
Однокласники» в мережі Інтернет 15
листопада 2013 року у переписці з іншими
відвідувачами сайту, в тому числі і
свідком ОСОБА_6 ( директором Мединської
школи), виклала неправдиву інформацію
про позивачку, обзивала останню
грубими ( брутальними ) словами,
звинувачуючи в прискіпливому
(упередженому) відношенні до себе.

Як видно із роздруківки переписки
відповідачка писала: « дисципліна з
боку директора - це дуже добре, це
навіть похвально. Але це добре тільки
тоді, коли директор не ділить своїх
підлеглих на чорних і білих, а до всіх
ставиться однаково. Бо в нас не так як
повинно бути. : білі не бояться не
записувати в журнал, бо перед
перевіркою їм тихенько скажуть: «
запиши, бо завтра буду перевіряти»,
білі не бояться поїхати до міста, бо
знають, що їх тихенько замінять, білі не
бояться піти на поле збирати картоплю,
бо про них скажуть, що вони « Були на
робочому місці, але вийшли у справах» і
таких випадків є море. Але справа не в
цьому. Я також жива людина. ЛЮДИНА.
Розумієте? І щодня йти до школи і знати,
що до тебе директор ставиться як до «
скота », - це дуже боляче. Я також хотіла
б хоча б раз піти на буряки в робочий
час, хотіла б не боятися, що до мене
разом з дзвінком влетить на урок
директор, « бажаючи » невідомо з якої
причини побувати у мене на уроці,
знаючи при цьому, що то є шостий урок і
діти ( не кажу вже про себе ) вже
втомлені; знаючи, що урок перед тим у
мене пропав, бо дітей послали прибирати
територію, чи на змагання, чи ще з
якоїсь причини їх не було, ( а клас
слабенький, то що можна від таких дітей
витиснути на уроці, коли одна тема
пропала і мусиш одразу подавати дві за
один урок ? А тут щей при директорові,
який і без того знайде до чого б
придертися ! ). Врешті - решт, ОСОБА_6, я
також іноді хочу просто легше себе
почувати і не думати ні про що погане.
Але як ? Ви просто не знаєте, думаєте , що
наша ОСОБА_8 така добра …Ви думаєте
мені приємно, що я шукаю захисту в
облво, навіть у Міністерстві ? Директор
« Нелюд» , « монстр», « гестапівівець»,
який вигнав зі школи мого тата,
підстроїв крадіжку моїй мамі, вигнав зі
школи в іншу школу, в іншу область мого
сина, а за ними хоче позбутися мене».

Наведені відповідачкою факти
спростовуються долученими до справи
доказами : витягами з матеріалів
проведених перевірок діяльності
Токівської ЗОШ ; копією вироку
Підволочиського районного суду від 07
листопада 2008 року про засудження
матері відповідачки за вчинення
злочину, пердбаченогоч.1ст.191 та ч.1 ст. 366
КК України; копіями наказів про
звільнення з роботи ОСОБА_4 з посади
лаборанта за власним бажанням ( наказ №
15 від 01.03. 2002 ) ; про прийом на роботу
кочегаром на час опалювального сезону (
наказ № 23 від 01.11. 2006 року) та про
звільнення з кочегарів у зв"язку із
закінченням паливного сезону ( в тому
числі і ОСОБА_4 ) роботи ( наказ № 16 від
15.04.2007 року ) ; наказами про відрядження
вчителів Токівської ЗОШ ( № 272 від 08.11.
2013 року , № 278 від 14.11. 2013 року); посадовою
Інструкцією директора
загальноосвітньої школи, затвердженої
25 квітня 2010 року начальником відділу
освіти Під волочиської РДА, якою
передбачено права та обов"язки
директора ; зауваженнями до ведення
класного журналу від 26.09. 2013 року , 26.09.
2013 року та 30. 10. 2013 року з яких видно, що
зауваження висловлювалися багатьом
вчителям , а не лише ОСОБА_3 ); планом
вивчення передового педагогічного
досвіду вчителів , що атестуються у
2013/2014 роках в яких заплановано
відвідування та аналіз системи уроків
всіх вчителів, які мали атестуватися.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
підтвердили що в середині листопада 2013
року в соціальній мережі на сторінці
ОСОБА_3 були викладені факти, які
паплюжать честь і гідність директора
школи директора. Також в переписці було
згадано про колектив, а саме написано
що люди в колективі підкаблучники,
працюють в дур домі.

Всі в школі обговорювали дану
публікацію, роздруківка переписки була
на столі в учительській і кожен
бажаючий міг з нею ознайомитись.

Вони ніколи не замічали, щоб директор
умисно чіплялася чи погано відносилася
до відповідачки яка часто пише скарги
на директора та інших вчителів.

З переписки всі зрозуміли що мова йде
про їхню школу і директора, оскільки
було вказано прізвище відповідачки,
ім"я і по - батькові директора.

Свідок ОСОБА_6 підтвердила факт
переписки на сторінці « Однокласники»
в листопаді 2013 року з відповідачкою по
справі, а також дискусію на тему « яким
повинен бути директор школи » щодо
моральних якостей директора школи . В
даній переписці їй дуже не сподобалися
висловлювання ОСОБА_3 в адресу
директора школи, було вилито багато
бруду і образливих, принизливих
висловлювань. Коли вона висловила
зауваження власнику сторінки ( ОСОБА_3 )
її зразу виключили з друзів і переписка
між ними припинилися.

Свідок ОСОБА_12 - син відповідачки
підтвердив, що в вересні 2013 року його
мама - ОСОБА_3 придбала ноутбук , який
часто використовувала для роботи. Йому
відомо, що мати була зареєстрована на
сайті « Однокласники» і вела переписку
з різними людьми на різні теми, однак
він не вникав в переписку, не
користувався її ноутбуком.

Посилання відповідачки про те, що він
її імені могли вести переписку в
Інтернеті інші особи, оскільки її сайт
було зламано, спростовуються
поясненнями сина - ОСОБА_12, висновками
№ 1371 про результати розгляду звернення
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , жителів с.Токи
Підволочиського району Тернопільської
області проведеної працівниками
Підволочиського РВ УМВСУ в
Тернопільській області в період з 19.11.
2013 по 26.11. 2013 року та № 51 про результати
розгляду звернення ОСОБА_3, жительки с.
Токи Підволочиського району
Тернопільської області, проведеного в
період з 16.01. 2014 року по 05.02.2014 року, по
результатах яких було прийнято рішення
про завершення перевірки за
зверненнями заявників, відсутність
підстав для внесення внесення даних
подій ( повідомлень ) в Єдиний реєстр
досудових розслідувань та направлення
інформай про прийняте рішення
заявникам; довідкою т.в.о начальника
Під волочиського РВ УМВСУ в
Тернопільській області № 1452 від 21
лютого 2014 року з яких видно, що 16.01. 2014
року ОСОБА_3 звернулася в
Підволочиський РВ УМВС України в
Тернопільській області з заявою по
факту неправомірних дій відносно неї
зі сторони педагогічного колективу
Токівської ЗОШ 1-111 ступенів; відповіддю
№ 21/3-231 від 26.03.2014 року першого
заступника начальника управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Тернопільській області , в якому
зазначено, що проведеною перевіркою
реєстратора мовленнєвої інформації,
яка надходить каналами зв"язку на
спецлінію « 102» встановлено, що абонент
мобільного телефону № ( 098)-277-13-12 на
спецлінію « 102» протягом листопада -
грудня 2013 року не звертався.

Водночас встановлено, що 19.11.2013 року о 09
год.40 хв у Підволочиський РВ із заявою
звернулася ОСОБА_2 щодо неправдивих
наклепів відносно останньої в
соціальній мережі « Однокласники»,
розміщених ОСОБА_3, а 21.11. 2013 року о 16 год.
30 хв. у вказаний ОВС надійшла заява
ОСОБА_3 щодо постійного приниження її
честі та гідності зі сторони ОСОБА_2. З
матеріалів перевірки вбачається, що 21
листопада 2013 року в. о. ДІМ
Підволочиського РВ УМВСУ проводив
перевірку заяви ОСОБА_2, відбирав
пояснення у працівників школи, в тому
числі і в ОСОБА_3, яка написала
пояснення власноручно де підтвердила
наявність конфлікту з директором
школи, а також спроби знайти підтримку
серед друзів, однодумців.

Наведене свідчить, що відповідачка
ОСОБА_3 розповсюджуючи на Інтернет
сайті «Однокласники» інформацію про
директора ОСОБА_8 в грубій, образливій,
принизливій формі, заявляючи про
прискіпливе чіпляння до неї , не
надання вищої категорії, обзиваючи «
Нелюдом, Монстром, Гестапівцем»
поширила недостовірну інформацію, а
тому розповсюджені нею відомості слід
визнати такими, що порочать її честь та
гідність .

Згідно з вимогами ст. 297 ЦК України
кожен має право на повагу до його честі
та гідності. Гідність та честь фізичної
особи є недоторканими. Фізична особа
має право звернутися до суду з позовом
про захист її гідності та честі.

Вирішуючи вимоги позивачки щодо
зобов"язання відповідача вибачитись
перед нею на сайті « Однокласники» за
приниження її честі та гідності, суд
враховує роз"яснення п. 26 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року № 1 « Про судову практику
у справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної чи юридичної особи
» де зазначено, відповідно до ст. 19
Конституції України правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством.

Суд не вправі зобов"язувати
відповідача вибачатися перед
позивачем у тій чи іншій формі,
оскільки примусове вибачення як спосіб
судового захисту гідності, честі чи
ділової репутації за поширення
недостовірної інформації не
передбачено у ст. ст. 16, 277 ЦК України, а
тому вважає, в цій частині в їх
задоволенні слід відмовити.

При вирішенні вимог щодо відшкодування
моральної шкоди, суд керується
вимогами ст. 280 ЦК України де зазначено,
якщо фізичній особі внаслідок
порушення її особистого немайнового
права завдано майнової та ( або )
моральної шкоди, ця шкода підлягає
відшкодуванню

При визначенні розміру моральної шкоди
суд, з урахуванням норм п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 « Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної ( немайнової ) шкоди » із
змінами, внесеними згідно з Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 5 від
25 травня 2001 року та вимог ст. 23 ЦК
України бере до уваги характер та обсяг
душевних страждань, які виразилися у
переживаннях через часті звинувачення
відповідачки, дискомфорту серед
колективу, батьків та дітей, оскільки
текст могла прочитати значна кількість
людей, виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
приходить до висновку що з
відповідачки на користь позивачки слід
стягнути моральну шкоду в розмірі 2000 (
дві тисячі ) гривень.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України із відповідачки на користь
позивачки слід стягнути судові
витрати, які складаються із судового
збору в сумі 229 ( двісті двадцять дев"ять
) гривень 40 копійок .

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 19, 32, 55, 68 Конституції України, ст. ст.
57, 64, 88, 209, 212, 213 ЦПК України , ст. ст. 16, 23,
275 -277, 280, 297 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію,
поширену ОСОБА_3 15 листопада 2013 року на
сайті «Однокласники» за адресою
ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме вислів «директор
монстр, гестапівець, нелюд, який вигнав
зі школи мого тата, підстроїв крадіжку
моїй мамі, йому не місце в школі, в
концтаборах бути катом».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2000
(дві тисячі) гривень для відшкодування
моральної шкоди та 229 (двісті двадцять
дев"ять) гривень 40 копійок судових
витрат (суму сплаченого позивачкою
судового збору).

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на його
оскарження .

Апеляційна скарга подається до
апеляційного суду Тернопільської
області через Підволочиський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя - підпис

Копія вірна:

Суддя Підволочиського

районного суду
В.Й. Могачевська