Справа №469/701/13-ц 11.04.2014 11.04.2014 11.04.2014
Провадження №22-ц/784/237/14
Головуюча у 1-й інстанції Дорошенко А.В.
Доповідач апеляційної інстанції
Рішення

Іменем України

11 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області у складі:

головуючого Галущенка О.І.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Богатирьовою В.А.,

за участю:

- прокурора Лукащук О.В.,

- представника відповідачки
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3

на рішення Березанського районного
суду Миколаївської області від 03
грудня 2013 року, ухваленого за позовом
заступника прокурора Миколаївської
області в інтересах держави в особі
Коблівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області до Березанської районної
державної адміністрації, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
та ОСОБА_2 про визнання незаконними та
скасування розпоряджень, визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
земельних ділянок, державних актів на
право власності на земельну ділянку та
скасування їх державної реєстрації,
зобов'язання повернути земельну
ділянку,

встановила:

01 липня 2013 року заступник
прокурора Миколаївської області
пред'явив до Березанської районної
державної адміністрації (далі -
Березанська райдержадміністрація),
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 та ОСОБА_2 зазначений позов,
який обґрунтовував наступним.

Під час проведення прокуратурою
Миколаївської області перевірки
встановлено, що оспорюваним
розпорядженням Березанської
райдержадміністрації № 480 від
10 серпня 2011 року надано дозвіл ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 на розроблення проекту
землеустрою, щодо відведення земельних
ділянок у власність для рекреаційного
призначення (індивідуального дачного
будівництва), площею по 0,0850 га,
загальною площею 0,51 га забудованих
земель, із земель державної власності
(запасу) в межах території Коблівської
сільської ради Березанського району
(за межами населених пунктів).

Розпорядженням Березанської
райдержадміністрації № 537 від 12
вересня 2011 року затверджено
проект землеустрою та надано вказаним
відповідачам у власність земельні
ділянки для рекреаційного призначення
(індивідуального дачного будівництва),
площею по 0,0850 га, загальною площею 0,51
га, забудованих земель із земель
державної власності (запасу) в межах
території Коблівської сільської ради
Березанського району (за межами
населених пунктів).

На підставі цього розпорядження,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 одержали
Державні акти на право власності на
земельні ділянки, які 15 вересня 2011 року
пройшли державну реєстрацію.

У подальшому, в один день, 05 жовтня
2011 року між указаними відповідачами та
ОСОБА_2 були укладені нотаріально
посвідчені договори купівлі-продажу,
на підставі яких ОСОБА_2 купила шість
земельних ділянок, загальною площею
0,51 га, отримала єдиний державний
акт на вказану ділянку серії ЯК № 264684,
який пройшов державну реєстрацію.

Прокурор зазначав, що указані
розпорядження райдержадміністрації
прийняті з порушенням ч.3 та ч.4 ст.122 ЗК
України (в редакції чинної на момент
прийняття оскаржуваних розпоряджень),
ст.ст.50,51 ЗК України, відповідно до яких
Березанська райдержадміністрація не
наділена повноваженнями щодо
розпорядження землями державної
власності за межами населених пунктів
для рекреаційних потреб (для
індивідуального дачного будівництва),
оскільки правом розпорядження землями
державної власності за межами
населених пунктів для вказаних потреб
було наділено Миколаївську обласну
державну адміністрацію. Крім того,
спірна земельна ділянка розташована у
прибережній захисній смузі Чорного
моря і відноситься до земель водного
фонду з обмеженою сферою використання.

Посилаючись на викладене та те, що
земельна ділянка вибула з власності
держави всупереч вимогам
законодавства та поза волею належного
розпорядника Миколаївської обласної
державної адміністрації, прокурор
просив визнати недійсними та скасувати
вказані розпорядження
райдержадміністрації, визнати
недійсними видані на його підставі
державні акти на право власності на
земельні ділянки, скасувавши їх
державну реєстрацію, а також визнати
недійсними договори купівлі-продажу
земельних ділянок, укладені між
відповідачами, визнати недійсним
виданий на їх підставі ОСОБА_2
державний акт на право власності на
земельну ділянку, скасувавши його
державну реєстрацію та зобов'язати
ОСОБА_2 повернути земельну ділянку
площею 0,51 га територіальній громаді в
особі Коблівській сільській раді
Березанського району, оскільки на
даний час земельна ділянка, відповідно
до рішення Миколаївської обласної ради
№ 2 від 23 вересня 2011 року, включена в
межі населеного пункту с. Коблево.

Рішенням Березанського районного
суду Миколаївської області від 03
грудня 2013 року, описку у якому
виправлено ухвалою того ж суду від 17
січня 2014 року, позов прокурора
задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовані
розпорядження Березанської
райдержадміністрації № 480 від 10 серпня
2011 року та № 537 від 12 вересня 2011 року.

Визнано недійсними Державні акти
на право власності на земельну ділянку
видані ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8,
ОСОБА_6, ОСОБА_11.

Визнано недійсними договори
купівлі-продажу земельних ділянок від
05 жовтня 2011 року, укладені між ОСОБА_9,
ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8,
ОСОБА_6, ОСОБА_11 кожними з них, з ОСОБА_2

Визнано недійсним Державний акт
на право власності на земельну ділянку,
виданий ОСОБА_2

Зобов'язано ОСОБА_2 повернути
Коблівській сільській раді
Березанського району земельну ділянку
площею 0,51 га по АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог про
скасування державної реєстрації
Державних актів на право власності на
земельні ділянки відмовлено.

Ухвалою Березанського районного
суду Миколаївської області від 17 січня
2014 року вирішено питання
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким повністю відмовити у
задоволенні позовних вимог прокурора.

В обґрунтування скарги посилався
на порушення та неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну
скаргу, прокурор посилався на її
необґрунтованість.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання незаконними та скасування
розпоряджень Березанської
райдержадміністрації та визнання
недійсними виданих на їх підставі
державних актів на право власності на
земельні ділянки, суд першої інстанції,
дослідивши докази у справі й давши їм
належну оцінку, а також враховуючи
правові позиції, висловлені в
постановах Верховного Суду України від
11 вересня 2013 року у справі № 6 - 71 цс13,
від 19 червня 2013 року у справі №6-57 цс13,
від 06 лютого 2013 року у справі
№169 цс 12, від 26 вересня 2012 року у справі
№ 6-103 цс 12, дійшов до обґрунтованого
висновку про відсутність у
Березанської райдержадміністрації
повноважень щодо розпорядженнями
землями державної власності за межами
населених пунктів для рекреаційних
потреб (для індивідуального дачного
будівництва), що у подальшому призвело
до порушення прав позивача, як
повноважного (на час звернення до суду
та ухвалення рішення) розпорядника
земель територіальних громад. При
цьому, суд не прийняв до уваги та вважав
недоведеними доводи прокурора, що
спірні земельні ділянки розташовані у
прибережній захисній смузі уздовж
моря.

Вважаючи, що земельні ділянки
вибули з власності держави всупереч
вимогам законодавства та поза волею
належного розпорядника (на час їх
прийняття) Миколаївської обласної
державної адміністрації, суд визнав
недійсними укладені між відповідачами
договори купівлі - продажу, з підстав
ст.ст. 215, 228 ЦК України, та одночасно,
згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України,
витребував у ОСОБА_2, як добросовісного
набувача, земельну ділянку.

Між тим, суд вважав
необґрунтованими позовні вимоги щодо
скасування державної реєстрації
Державних актів на право власності на
земельні ділянки, тому у їх задоволенні
відмовив.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції (окрім вирішення вимог про
визнання недійсними спірних
договорів-купівлі продажу земельних
ділянок укладених між відповідачами,
як належного способу захисту), оскільки
вони відповідають матеріалам справи та
вимогам закону.

В силу ст.ст.13-14 Конституції
України, земля, її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, які знаходяться в межах
території України, є об'єктами права
власності Українського народу. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Право власності на землю
гарантується. Це право набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державною виключно
відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Згідно з вимогами абзацу 1 пункту
12 розділу Х "Перехідні положення" ЗК
України (чинних на час виникнення
спірних правовідносин), до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель,

переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів відповідні органи
виконавчої влади.

Повноваження органів виконавчої
влади та органів місцевого
самоврядування щодо передачі
земельних ділянок у власність або у
користування передбачені
ст.122 ЗК України.

Статтею 122 ЗК України (чинних на
час виникнення спірних правовідносин)
визначено повноваження органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування щодо передачі
земельних ділянок у власність або у
користування із земель державної
власності, за змістом якої відповідні
повноваження мають районні державні
адміністрації щодо виключного
переліку земель, які знаходяться поза
межами населених пунктів, до яких,
зокрема віднесено землі
сільськогосподарського використання,
ведення водного господарства, крім
випадків, передбачених частиною сьомою
цієї статті, будівництва об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо), з
урахуванням вимог частини шостої цієї
статті.

Обласні державні адміністрації
наділені повноваженнями передавати
земельні ділянки на їх території із
земель державної власності у власність
або у користування у межах міст
обласного значення та за межами
населених пунктів для всіх потреб, крім
випадків, визначених ч.ч. 3,7 ст. 122
Земельного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається,
що за оскаржуваними розпорядженнями
Березанської райдержадміністрації №
480 від 10 серпня 2011 року та № 537 від 12
вересня 2011 року передані у
власність ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 земельні
ділянки для рекреаційного призначення
(індивідуального дачного будівництва),
площею по 0,0850 га, загальною площею 0,51
га, забудованих земель із земель
державної власності (запасу) в межах
території Коблівської сільської ради
Березанського району (за межами
населених пунктів).

На підставі вказаного
розпорядження № 537 від 12 вересня 2011
року, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 одержали
Державні акти на право власності на
земельні ділянки, які 15
вересня 2011 року пройшли державну
реєстрацію (а.с.10- 26, 45-53, т.1).

У подальшому 05 жовтня 2011 року між
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
та ОСОБА_11, кожен з них окремо, з одного
боку, та ОСОБА_2 - з іншого, були
укладені нотаріально посвідчені
договори купівлі-продажу, на підставі
яких ОСОБА_2 купила шість земельних
ділянок, загальною площею 0,51 га та
отримала єдиний державний акт на
вказану ділянку серії ЯК № 264684, який
пройшов державну реєстрацію (а.с.27-44,
т.1).

Дані щодо наявності на цій
земельній ділянці нерухомого майна,
матеріали справи не містять.

З листа Миколаївської обласної
державної адміністрації від 17 березня
2014 року № 735/0/05-47/3-14, наданого на запит
суду апеляційної інстанції вбачається,
що свої повноваження (на час прийняття
оскаржуваних розпоряджень
райдержадміністрації) щодо передачі у
власність спірних земельних ділянок за
межами населених пунктів не було
делеговано Березанській
райдержадміністрації(а.с.291-293, т.2).

Таким чином на момент вибуття
спірних земельних ділянок з державної
власності, єдиним органом, який мав
повноваження щодо розпорядження та
володіння ними була Миколаївська
обласна державна адміністрація.

У зв'язку з таким, спірні земельні
ділянки не могли бути виділені
відповідачам для рекреаційного
призначення (індивідуального дачного
будівництва) за рішенням Березанської
райдержадміністрації, тому такі
рішення є незаконними.

Більш того, з довідки Головного
управління Держземагенства у
Миколаївській області № 10-14-0.3-1404/2-14 від
21 березня 2004 року вбачається, що спірна
земельна ділянка площею 0, 51 га, яка
передана відповідачам у власність для
рекреаційного призначення
(індивідуального дачного будівництва),
до 05 жовтня 2004 року належала до земель
лісового фонду (землекористувач -
Очаківське лісомисливське
господарство, з віднесенням до
категорії - землі лісогосподарського
призначення, цільове призначення - для
ведення лісового та мисливського
господарства), та була передана ТОВ
«Торговий дім «Преображенський» в
оренду терміном на 49 років (а.с. 128- 169,
326-327, т. 2).

Між тим, на час прийняття
оскаржуваних розпоряджень
райдержадміністрації відповідного
рішення про вилучення цих земельних
ділянок, зміну категорії та цільового
призначення земель, не приймалось, що є
порушенням статей 20, 149 Земельного
кодексу України.

Розпорядження Березанської
райдержадміністрації № 929 від 05 жовтня
2004 року, за яким було надано в оренду
спірну земельну ділянку вказаному
орендарю для рекреаційного
призначення під розміщення кемпінгу,
площею 0,5108 га (а.с.385, т.2), не містить
такого рішення, а тому не має правового
значення (а.с. 167, 305, т.2).

Державні акти на право власності
на земельні ділянки є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі відповідних
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень.

У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки. Визнання недійсними
державних актів на право власності
вважається законним, належним та
окремим способом поновлення порушених
прав у судовому порядку.

Отже, видача державного акта на
право власності на земельну ділянку
без визначеної законом (ч. 1 ст. 116
Земельного кодексу України) підстави є
неправомірним, а державний акт, виданий
з таким порушенням - недійсним.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній
сказі на те, що така підстава
припинення права власності на земельні
ділянки не передбачена у вичерпному
переліку ст. 140 ЗК України, є
необґрунтованим, оскільки зазначені в
цій статті підстави поширюється на
випадки, коли право власності набуто в
установленому законом порядку.

Таким чином, ухвалюючи рішення
про задоволення позовних вимог про
визнання незаконними та скасування
розпоряджень Березанської
райдержадміністрації та визнання
недійсними виданих на їх підставі
державних актів на право власності на
земельні ділянки, суд першої інстанції
вірно визначився з характером спірних
правовідносин та застосував до них
положення ст. 122 Земельного кодексу
України (чинних на час виникнення
спірних правовідносин), оскільки саме
вона чітко визначає та розмежовує
повноваження місцевих державних
адміністрацій у сфері розпорядження
землями державної власності.

Посилання відповідачів на те, що
ст. 122 Земельного кодексу України не
поширюється на спірні відносини,
оскільки спеціальний порядок передачі
земельних ділянок громадянам
встановлено ст. 118 цього ж кодексу, є
необґрунтованим.

Так, статтею 118 Земельного кодексу
України регламентовано порядок
безоплатної приватизації громадянами
земельних ділянок, а не визначено
повноваження органів

державної влади або місцевого
самоврядування щодо передачі
земельних ділянок у приватну власність
громадян.

Між тим, колегія суддів
погоджується з висновком суду про
недоведеність доводів прокурора про
виділення спірних земельних ділянок на
землях прибережної захисної смуги, з
огляду на відсутність доказів, які б
підтверджувати їх встановлення за
окремими проектами землеустрою.

Також, зі змісту позовних вимог
убачається, що прокурор звертаючись в
інтересах держави в особі Коблівської
сільської ради Березанського району,
просив витребувати спірні земельні
ділянки на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК
України і одночасно, на підставі ст.ст.
203,215 ЦК України та ст. 152 Земельного
кодексу України визнати недійсними
укладені відповідачами договори
купівлі-продажу, як такі, що суперечать
вимогам закону.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції вийшов за межі підстав
позову, визнавши спірні договори
купівлі-продажу недійсними, з підстав
ст. 228 ЦК України, з яких позов
пред'являвся.

Між тим, права особи, яка вважає
себе власником майна, не підлягають
захисту шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України,
якщо особа не була стороною договору.
Такий захист можливий лише шляхом
задоволення віндикаційного позову,
якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК
України, які дають право витребувати
майно у добросовісного набувача.
Добросовісне придбання, відповідно до
ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли
майно придбане не безпосередньо у
власника, а у особи, яка не мала права
відчужувати це майно. Наслідком угоди,
укладеної з таким порушенням, є не
двостороння реституція, а повернення
майна з чужого незаконного володіння
(віндикація)

Отже, права особи, яка вважає себе
власником майна, не підлягають захисту
шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
передбаченого ст.ст. 215, 216 ЦК України. У
разі встановлення наявності
речово-правових відносин, до таких
відносин не застосовується
зобов'язальний спосіб захисту.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав, а суд, здійснюючи
правосуддя, захищає порушені права цих
осіб у спосіб, визначений законами.
Перелік можливих способів захисту
міститься у ст. 16 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів
справи, на підставі рішення
Миколаївської обласної ради № 2 від 23
вересня 2011 року «Про встановлення та
зміну межі населеного пункту Коблеве
Березанського району Миколаївської
області», вказані земельні ділянки
включені в межі населеного пункту с.
Коблеве.

У зв'язку з цим, земельні ділянки
державної власності перейшли у
власність територіальної громади -
Коблівської сільської ради, яка
здійснює повноваження власника землі,
згідно п. а ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу
України.

Не притягнення до участі у справі
Миколаївської облдержадміністрації не
впливає на висновки суду, оскільки на
час розгляду справи та ухвалення
рішення розпорядником земельних
ділянок є Коблівська сільська рада, яка
є належним позивачем та представник
якої підтримала позов.

Оскільки між позивачем
Коблівською сільською радою
Березанського району та відповідачкою
ОСОБА_2 існують речово - правові
відносини щодо права на земельну
ділянку, то і способом захисту є
відповідний цим правовідносинам
речово-правовий, а саме - витребування
майна (ст. ст. 387, 388 ЦК України). Як
встановлено, спірні земельні ділянки
вибули із володіння держави поза її
волею.

За такого, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК
України за відплатним договором майно
придбане в особи, яка

не мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
добросовісного набувача, зокрема у
разі, якщо воно вибуло з володіння
власника поза волею останнього.

Тому посилання ОСОБА_3 на те, що
суд не врахував те, що
ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, є
необґрунтованим. При цьому порушень
Конституції України та норм
міжнародного права не встановлено.

За такого, підстав для скасування
рішення суду першої інстанції в
частині вирішення названої вимоги,
немає.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої
інстанції в частині вирішення позовних
вимог про визнання недійсними спірних
договорів купівлі - продажу земельних
ділянок, оскільки суд першої інстанції
порушив вказані вимоги закону та
визнав недійсними договори
купівлі-продажу за позовом прокурора в
інтересах Коблівської сільської ради
Березанського району (вона є позивачем
у справі), при тому, що сільська рада не
була стороною вказаних договорів
купівлі-продажу.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що оскаржене рішення
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню в частині
вирішення позовних вимог про визнання
недійсними договорів купівлі - продажу
спірних земельних ділянок з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Що ж до вимоги про скасування
державної реєстрації державних актів
на право власності на земельну ділянку,
то через зміну процедури реєстрації
прав на нерухомість, відсутність
натепер відповідного органу та порядку
скасування таких актів, ця вимога не
може бути задоволена.

З врахуванням викладеного і
беручи до уваги те, що на час проведення
такої реєстрації землевпорядний орган
діяв у межах своїх правомочностей, у
цій вимозі слід відмовити.

Оскільки цього ж, щодо таких же
мотивів дійшов і районний суд, то
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції, в частині вирішення
названої вимоги, немає.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі щодо відсутності у прокурора
повноважень на представництво
інтересів держави в особі Коблівської
сільської ради Березанського району, є
необґрунтованими.

Так, прокурор, звертаючись до суду
з названим позовом зазначав, що під час
проведення перевірки законності
рішень райдержадміністрації у сфері
земельних правовідносин, відповідно до
ст. ст. 19, 20 Закону України «Про
прокуратуру», ним було виявлено
порушення та незаконне надання
Березанською райдержадміністрацією у
власність відповідачам спірних
земельних ділянок із земель державної
власності, чим завдано шкоди інтересам
держави, в інтересах якої в особі
Коблівської сільської ради
Березанського району і був поданий
позов.

Таким чином, прокурор звернувся
до суду в межах наданих йому
ст. 121 Конституції України, ст. 45 ЦПК
України, ст. 36 - 1 Закону України "Про
прокуратуру" повноважень.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для скасування судового
рішення в іншій частині.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Березанського районного
суду Миколаївської області від 03
грудня 2013 року, описку у якому
виправлено ухвалою того ж суду від 17
січня 2014 року, в частині позовних вимог
заступника прокурора Миколаївської
області в інтересах держави

в особі Коблівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області про визнання недійсними
договорів купівлі - продажу земельних
ділянок скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних
вимог заступника прокурора
Миколаївської області в інтересах
держави в особі Коблівської сільської
ради Березанського району
Миколаївської області про визнання
недійсними договорів купівлі - продажу
земельних ділянок, укладених 05 жовтня
2011 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, окремо кожною з
них, та ОСОБА_2.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: