АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2519/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1770/14
Головуючий у 1-й інстанції Цибізова С. А.
Доповідач Триголов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Бондаревської С.М., Дорош А.І.

при секретарі: Коваль А.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 15 квітня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А
:

Рішенням Полтавського районного суду
Полтавської області від 15 квітня 2014
року позов ОСОБА_1 - задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
заборгованість у сумі 19500 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 230 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням
районного суду, ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій просить,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права,
його скасувати та ухвалити нове, яким
позов задовольнити та стягнути в
солідарному порядку з відповідачів
заборгованість у сумі 19500 грн.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги, приходить
до висновку, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що згідно постанови про
закриття кримінального провадження
від 13.04.2013 року начальника СВ ПМУ УМВС
України в Полтавській області майора
міліції Огієнко Ю.В. вказано, що «Будучи
допитаними як свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
повному обсязі підтвердили наявність з
їх боку боргових зобов'язань перед
ОСОБА_1, повідомили що дійсно в період
часу з 2010 року по 2012 рік взяли у
заявниці в борг гроші загальною сумою 28
000 гривень (гроші брали частками). За
вказаний період, повернули ОСОБА_5 борг
в сумі 8 500 гривень і залишаються ще
боржниками на суму 19 500 гривень та у
зв'язку з обставинами що склалися, на
даний час повернути борг в повному
обсязі не мають можливості. ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 не заперечують проти наявності
боргу та при поліпшення майнового
становища зобов'язуються його
повернути...».

Інших доказів на підтвердження
наявності заборгованості ОСОБА_2
позивачкою надано не було.

Разом з тим, представник відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_6 в судовому засіданні
суду першої інстанції проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1
заперечував частково та пояснив, що
позику брав ОСОБА_3, а ОСОБА_2 ніякого
відношення до зазначеного боргу не має.
Також представника ОСОБА_3 не
заперечував факт отримання ОСОБА_3
позики від ОСОБА_1 та наявності
заборгованості перед нею у розмірі 19 500
гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян. Крім того
зазначено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Згідно ст.61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Статтею 31 ЦПК України визначено, що
відповідач має право визнати позов
повністю або частково.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості є
недоведеним, а позовні вимоги в частині
стягнення боргу з ОСОБА_3 є законним та
обґрунтованим і підлягають
задоволенню і з відповідача на користь
позивачки необхідно стягнути суму
боргу з урахуванням вимог ст. ст. 1046, 1047,
1049 ЦК України.

Не заслуговують на увагу заперечення в
апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу
Полтавського районного суду
Полтавської області від 05.03.2014 року про
скасування заочного рішення у даній
справі, ухваленого судом 22.10.2013 року.
Так, вищевказане заочне рішення
скасовано з урахуванням положень ст. 232
ЦПК України, оскільки судом було
встановлено, що відповідачі не
з'являлися в судові засідання та не
повідомляли про причини своєї неявки з
поважних причин, докази, на які вони
посилалися у своїх заявах про
скасування заочного рішення мають
істотне значення для справи.

За таких обставин, судова колегія
дійшла до висновку, що порушень норм
матеріального та процесуального права,
які б могли призвести до зміни чи
скасування рішення Полтавського
районного суду Полтавської області від
15 квітня 2014 року та задоволення
апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів -,

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 15 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)
В.М. Триголов

Судді: (підписи)
С.М. Бондаревська

А.І. Дорош

ВІРНО: