АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 601/2598/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Варневич Ж.П. Провадження №
22-ц/789/265/14 Доповідач - Костів
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьми Р. М., Жолудько Л. Д.,

при секретарі - Беська С.В.

з участю представника апелянта -
Жарського І.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приват Банк» на
рішення Кременецького районного суду
від 21 листопада 2013 року по цивільній
справі за позовом ПАТ КБ «Приват Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року ПАТ КБ «Приват Банк»
звернулося до Кременецького районного
суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим,
що відповідно до укладеного договору №
б/н від 04 грудня 2007 року ОСОБА_2 04 грудня
2007 року отримала кредит у розмірі 3000.00
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідачка зобов'язання за вказаним
договором належним чином не
виконувала, в зв'язку із чим станом на 06
жовтня 2013 року її заборгованість
становить 23034.02 грн.

Рішенням Кременецького районного суду
від 21 листопада 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приват Банк» 3000 грн. заборгованості
за кредитним договором № б/н від 04
грудня 2007 року.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Стягнуто з відповідачки ОСОБА_2 на
користь позивача 229 гривень 40 копійок
судових витрат.

ПАТ КБ «Приват Банк» подало на вказане
рішення апеляційну скаргу, посилаючись
на його незаконність та
необґрунтованість, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Вказують, що судом невірно
встановлено фактичні обставини справи
та дано невірну оцінку доказам. Просить
рішення скасувати та постановити нове,
яким задоволити позовні вимоги в
повному обсязі.

В судовому засіданні представник
апелянта - Жарський І.Р. апеляційну
скаргу підтримав, зіславшись на мотиви,
викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, хоча була належним чином
повідомлена про день та час розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, виходячи із
наступних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення комісії за
користуванням кредитом, пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, а також штрафних санкцій
суд першої інстанції виходив із того,
що позивачем стосовно вказаних вимог
пропущено строк позовної давності.

З такими висновками колегія суддів
повністю погодитись не може, оскільки
вони не в повній мірі відповідають
обставинам справи, зроблені з
порушенням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ч.1 ст.214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд
зобов'язаний вирішити наступні
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду першої
інстанції, що у відповідності до п.1 ч.1
ст.309 ЦПК України є підставою для
ухвалення нового рішення.

Судом встановлено, що 04 грудня 2007 року
між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір № б/н від 04
грудня 2007 року, згідно якого
відповідачка отримала кредит у розмірі
3000.00 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24% ні рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

У договорі відповідачка підтвердила
свою згоду на те, що підписана заява
разом з Умовами надання кредиту
фізичним особам складає між нею і
Банком Договір, про що свідчить підпис
відповідачки у заяві.

Відповідно до умов укладеного
Договору, він складається із Заяви
позичальника, Умов надання банківських
послуг та Правил користування
платіжною карткою.

Договором передбачено порядок та умови
погашення кредиту, погашення
заборгованості по кредиту, сплата
нарахованих за період користування
кредитом відсотків, комісії за
користування кредитом та інших витрат.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За змістом ст.ст.610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідачка зобов'язання за кредитним
договором належним чином не
виконувала, в зв'язку із чим станом на 06
жовтня 2013 року її заборгованість
становить 23034.02 грн., яка складається із
наступного:

- 3000.00 грн. - заборгованість за кредитом;

- 11740.97 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 6720.00 грн. - заборгованість по комісії
за користуванням кредитом,

а також штрафи відповідно до пункту 8.6
Умов та правил надання банківських
послуг:

- 500.00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1073.05 - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) (ч.2 ст.258 ЦК
України).

Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу яка
його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ст.72 ЦПК України право на
вчинення процесуальної дії
втрачається із закінченням строку,
встановленого законом або судом.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
завою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК
України).

Перебіг позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Повернення заборгованості за
кредитним договором включає в себе
зобов'язання позичальника здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено відповідальність за
порушення порядку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Право кредитора вважається порушеним з
моменту недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожен черговий платіж
починається з моменту пропущення
строку його погашення.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

У відповідності до п.7 ч.11 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
№1023-XII від 12 травня 1991 року
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30 березня 2012
року, із змінами, внесеними згідно
Постанови Пленуму ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ №7 від 14
лютого 2014 року, при застосуванні
положення п.7 частини одинадцятої ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв'язку з частиною
одинадцятою ст.11 зазначеного Закону ця
вимога стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавцю з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на п.9.12 Умов та
правил надання банківських послуг, у
відповідності до якого договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін. Оскільки
відповідачка не надала в банк заяву про
припинення строку дії договору, то, на
думку апелянта, договір автоматично
пролонговується щоразу на той же
термін.

В Умовах надання банківських послуг та
Правилах користування платіжною
карткою, які подані ПАТ КБ «Приват
Банк» до суду (а.с.13-16) відсутні
відомості (підпис відповідачки), які
підтверджують факт ознайомлення її
саме з цими документами.

Таким чином, безпідставними є
твердження апелянта про автоматичну
лонгацію укладеного між сторонами
договору кредиту, виходячи зі змісту
п.9.2 Умов і правил надання банківських
послуг, відомості про ознайомлення
відповідачки з якими в матеріалах
справи відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що 04 грудня 2007 року між
сторонами було укладено кредитний
договір у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24.00% річних на суму
залишку заборгованості строком на один
рік.

Отже, з матеріалів справи вбачається,
що сторони встановили як строк дії
договору, так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів, кількість яких залежить та
дорівнює строку кредитування.

Строк виконання зобов'язання,
визначений місяцями з врахуванням
вимог ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у
відповідне число останнього місяця
строку.

Як вбачається із штампу реєстрації
вхідної кореспонденції Кременецького
районного суду позовна заява ПАТ КБ
«Приват Банк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
подана до суду лише 17 жовтня 2013 року.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд. Повернення
заборгованості за кредитним договором
включає в себе зобов'язання
позичальника здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) в розмірі та в строки,
визначені заявою позичальника,
щомісячно сплачувати проценти за
користування кредитом, а також
відповідальність за порушення порядку
повернення кредиту та процентів за
користування ним.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення заборгованості, а відтак і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення.

Таким чином, початок позовної давності
для стягнення нарахованих платежів
утвореної відповідачем заборгованості
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань.

Вказана правова позиція викладена в
правовому висновку Верховного Суду
України у справі №6-116 цс 13 по спору про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що ПАТ КБ «Приват
Банк» звернулося до суду із вимогою про
захист свого цивільного права -
стягнення заборгованості за договором
споживчого кредиту, з пропуском строку
позовної давності.

Однак, судом першої інстанції при
постановленні рішення не враховано
вимоги ч.3 ст.267 ЦК України, у
відповідності до якої позовна
давність застосовується судом лише за
завою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що з
такою заявою відповідачка до суду не
зверталася, в зв'язку із чим судом
неправомірно за власною ініціативою
застосовано наслідки пропуску строку
позовної давності, передбачені ч.4 ст.267
ЦК України.

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити, рішення Кременецького
районного суду від 21 листопада 2013 року
частині відмови в задоволенні позову -
скасувати та ухвалити в даній частині
нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Приват
Банк» - задовольнити.

Керуючись 1ст.ст. 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк» - задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду
від 21 листопада 2013 року в частині
відмови в задоволенні позову -
скасувати.

Ухвалити в даній частині нове рішення,
яким позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Приват
Банк» - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приват Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ б/н від 04 грудня 2007 року, а саме:

- 11740.97 грн. - проценти за користування
кредитом;

- 6720.00 грн. - комісія за користування
кредитом;

- 500.00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1073,05 - штраф (процентна складова),

а всього - 20034 (двадцять тисяч тридцять
чотири) грн. 02 коп.

В решті рішення Кременецького
районного суду від 21 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Рішення вступає в законну силу з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.З. Костів