АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Сп. № 22-ц/796/1725/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Корчевного
Г.В.,

при секретарі - Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3, на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 30 серпня 2013 року за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року позивач Публічне
акціонерне товариство (ПАТ) «ВТБ Банк»
(далі БАНК) звернувся в суд з позовом,
збільшивши позовні вимоги (а.с.106,107),
просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 і
ОСОБА_3 загальну суму заборгованості
за кредитним договором № 03.114/07-СК від
21 листопада 2007 року у розмірі 27 878,82
долари США, що еквівалентно 222 835,42 грн.
зв'язку з невиконанням відповідачами
умов кредитного договору та судові
витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 30 серпня 2013 року позов
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на
користь БАНКу заборгованість у
розмірі 222 835, 42 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_3
на користь БАНКу судовий збір в сумі 1
789,47 грн., 120,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, 420,00 грн. витрат за
оголошення в газеті про виклик
відповідачів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_2, діючи в інтересах
ОСОБА_3 (довіреність від 27 вересня 2013
року а.с.140), подав апеляційну скаргу, в
якій з посиланням на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, ставить питання про часткове
скасування оскаржуваного рішення,
ухвалення нового рішення, яким
відмовити у позові БАНКу до ОСОБА_3

Справу розглянуто без участі не
зв*явившихся осіб.

Представник апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_6
(довіреність від 27 вересня 2013 року
а.с.140), подав суду заяву про розгляд
справи без участі апелянта та його
представників (а.с.211). Відповідно до
вказаної довіреності інтереси ОСОБА_3
представляють три особи.

БАНКом подано заяву (а.с.213) про розгляд
справи без участі представника банку.

Іншими особами, які мають право на
апеляційне оскарження, рішення суду
першої інстанції не оскаржується.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
21 листопада 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ВТБ
Банк» (а.с.48-50), та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір № 03.114/07-СК,
відповідно до умов якого останній
отримав кредит в сумі 35900,00 доларів США,
строком до 21 листопада 2013 року зі
сплатою 13% річних за користування
кредитом (а.с.29-31).

10 листопада 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк»
та ОСОБА_4 укладено до кредитного
договору додаткову угоду № 1, що є
невід*ємленою частиною кредитного
договору № 03.114/07-СК від 21 липня 2007 року.
Додатковою угодою № 1, яка діє з 15
листопада 2008 року, змінено відсоткову
ставку за користування кредитом з 13% до
16% річних ( п.1.1.а.с.16).

08 жовтня 2009 року між ПАТ «ВТБ Банк» та
ОСОБА_4 укладено до кредитного договору
додаткову угоду № 1, що є невід*ємленою
частиною кредитного договору №
03.114/07-СК від 21 липня 2007 року. Додатковою
угодою № 1 від 08 жовтня 2009 року внесено
зміни у розділ 3 кредитного договору
щодо порядку нарахування, сплати
процентів за користування кредитом та
погашення кредиту (а.с.33,34).

З метою забезпечення виконання
зобов*язань за кредитним договором між
позивачем та ОСОБА_3 укладено договір
поруки № 03.114/07-ДП1 від 21 листопада 2007
року, відповідно до якого останній
зобов*язувався перед кредитором
відповідати за зобов*язаннями ОСОБА_4 (
а.с.37).

08 жовтня 2009 року між позивачем та
ОСОБА_3 укладено договір № 1 про
внесення змін до договору поруки №
03.114/07-ДП1 від 21 листопада 2007 року.
Договором № 1 від 08 жовтня 2009 року п.2
договору поруки викладено в іншій
редакції, щодо отримання позичальником
кредит в сумі 35 900,00 доларів США з
строком повернення кредиту 21 листопада
2013 року та сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі та
порядку, передбаченому кредитним
договором. (а.с.38).

Позивач зобов*язання за кредитним
договором виконав у повному обсязі, а
саме: видав позичальнику ОСОБА_4
кредитні кошти , що підтверджується
платіжним дорученням від 21 листопада
2007 року (а.с.17).

В свою чергу останній зобов*язувався
погасити кредит, сплатити проценти на
умовах та в порядку, визначених
кредитним договором.

Згідно п. 3.1 кредитного договору сплата
позичальником заборгованості по
кредиту здійснюється відповідно до
графіку погашення заборгованості по
кредиту (а.с. 35,36).

Статтями 526, 530 ЦК України передбачено,
що зобов'язання повинно виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а якщо
у зобов'язанні встановлений термін
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей термін.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Листами від 05, 18 жовтня, від 28 грудня 2010
року позивач направляв відповідачам
вимоги щодо погашення заборгованості.
Листи-вимоги відповідачами отримана,
про що свідчать їх підписи (а.с.21-24).

В позовних вимогах і доповненнях до
позову, позивачем ставиться питання
про стягнення заборгованості за
кредитним договором за період з жовтня
2010 року до червня 2013 року включно
(а.с.19,20,109,110).

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленому в договорі поруки, у
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов*язання не пред*явить вимоги до
поручителя.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що банк звернувся з вимогою до
поручитель з пропуском шестимісячного
строку, встановленому нормою даної
статті. Зокрема, апелянт посилається на
те, що поручителю 18 жовтня 2010 року
вручено вимогу про виконання
договірних зобов*язань щодо суми
заборгованості за кредитним договором,
а до суду з позовом банк звернувся лише
у листопаді 2011 року. За таких обставин,
апелянт вважає, що договір поруки є
припиненим, а тому позовні вимоги до
поручителя - ОСОБА_3 є безпідставними.
Однак, з такими доводами апеляційної
скарги погодитися не можна.

У договорі поруки не встановлено
строк, після якого припиняється
порука.

У кредитному договорі строк виконання
зобов*язання чітко визначено строком
користування кредитом до 21 листопада
2013 року (п.1.1. а.с.29).

Позивач звернувся в суд з позовом у
жовтня 2011 року, оскільки взяті
зобов*язання щодо погашення кредитної
заборгованості відповідачами не
виконуються. Тобто, на час звернення з
вимогою щодо погашення заборгованості
за кредитним договором, умови його
діяли. Діяли і зобов*язання, взяті
поручителем за договором поруки.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог БАНКу.

Доводи апеляційної скарги стосовного
того, що позивачем не було сплачено
судовий збір за подачу уточненої
позовної заяви, якою збільшено позовні
вимоги не впливають на правильність
висновку суду першої інстанції.

Відповідно до ст..88 ЦПК України у разі
задоволення позову частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
вимог.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся в суд, заявивши
вимоги щодо стягнення суми
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 178 947,02 грн. Судом першої
інстанції стягнуто з відповідачів на
користь позивача судовий збір у
розмірі 1% відсотка від заявленої суми.

В ході розгляду справи позивач
збільшив позовні вимоги до 222 835,42 грн.
щодо суми заборгованості, а також
просив суд стягнути 420,00 грн. за подачу
оголошення в газеті (а.с.106,107).
Збільшивши позовні вимоги, позивач не
сплатив судовій збір, відповідно до
Закону України «Про судовий збір».

Позовні вимоги збільшено на 43 888,40 грн.
(222 835,42 - 178 947,02). Судовий збір підлягав
оплаті у розмірі 438,88 грн.

Оскільки, позивачем не було сплачено
судовий збір за збільшення позовних
вимог, суд першої інстанції,
задовольнивши позовні вимоги, виходив
із загальної суми боргу в розмірі 222 835,42
грн., а тому суд повинен був стягнути
судовий збір, виходячи з розміру
збільшення суми. Колегія суддів вважає
необхідним стягнути з відповідачів на
користь держави в рівних частках
судовий збір в сумі 438,88 грн.

Водночас, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо стягнення з
відповідачів на користь позивача
судовий збір в солідарному порядку,
оскільки солідарно останні мають нести
лише відповідальність за не виконання
взятих зобов*язань. Судовий збір
підлягає стягненню в рівних частках.

Матеріали справи містять газету
«Урядовий кур*єр» № 155 від 20 серпня 2013
року з розміщенням оголошення про
виклик відповідачів в судове засідання
(а.с.121).

Позивач збільшивши позовні вимоги,
просив суд стягнути з відповідачів 420,00
грн. за розміщення в газеті оголошення
про виклик відповідачів в судове
засідання, однак, належних та
допустимих доказів щодо здійснення
оплати за подачу оголошення суду не
надано. За таких обставин, не вбачалось
підстав для задоволення вимог щодо
стягнення 420,00 грн. за подачу оголошення
через засоби масової інформації.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги,
скасуванню оскаржуваного рішення в
частині солідарного стягнення з
відповідачів судового збору та витрат,
пов*язаних з подачею оголошення через
засоби масової інформації про виклик
відповідачів.

Керуючись ст..ст.303,307,309, 313 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 30 серпня 2013 року в частині
солідарного стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3
на користь Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» судового збору в
сумі 1 789 грн. 47 коп., 120грн. 00 коп. як
витрат, пов`язаних з
інформаційно-технічним забезпеченням
розгляду справи, 420грн. 00 коп. витрат
за подачу оголошення в газеті
«Урядовий кур*єр» скасувати, ухвалити в
цій часині нове рішення наступного
змісту.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» 894 грн.74 коп. судового збору,
60 грн.00 коп. витрат, пов`язаних з
інформаційне-технічним забезпеченням
розгляду справи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» 894 грн. 74 коп. судового
збору, 60грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з
інформаційне-технічним забезпеченням
розгляду справи.

Стягнути з ОСОБА_4 (іден.номер НОМЕР_1,
місце реєстрації : АДРЕСА_1) в дохід
держави судовий збір в сумі 219 грн. 44
коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (іден.номер НОМЕР_2,
місце проживання: АДРЕСА_2) в дохід
держави судовий збір в сумі 219 грн.44
коп.

Відмовити у позовних вимогах
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» про стягнення з ОСОБА_4,
ОСОБА_3 витрат за подачу оголошення в
газеті газету «Урядовий кур*єр» № 155
від 20 серпня 2013 в сумі 420 грн.00 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: