Ухвала

іменем україни

14 квітня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Євтушенко О.І.,
розглянувши матеріали за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 21 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 18 березня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 21 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики в
розмірі 24 000 грн, 3 % річних за
прострочення виконання зобовʼ?язання в
розмірі 110 грн 47 коп, суму витрат на
правову допомогу в розмірі 1015 грн,
судовий збір в розмірі 241 грн 10 коп,
всього стягнуто 25366 грн 57 коп.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 18 березня 2014 року рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 21 лютого 2014 року залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволені позовних вимог відмовити,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У відкритті касаційного провадження
слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 20 вересня 2011
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено
боргову розписку, внаслідок якої

ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 позику в
розмірі 24 000 грн, які

ОСОБА_2 зобовʼ?язувався повернути до 1
жовтня 2011 року. Однак кошти в
зазначений термін повернуті не були.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобовʼ?язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян. На підтвердження договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобовʼ?язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлений у договорі.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобовʼ?язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України, яка передбачає можливість
отримання позикодавцем суму боргу з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Судове рішення першої інстанцій, яке
залишено без змін ухвалою апеляційної
інстанції, ухвалене у відповідності до
вимог матеріального та процесуального
права.

Доводи відповідача про те, що він не
отримував від позивачки грошові кошти,
а лише взяв на себе зобовʼ?язання з
приводу продажу спільно нажитого майна
у вигляді автомобіля, спростовуються
текстом розписки від 20 вересня 2011 року.
ОСОБА_2 не було надано суду допустимих,
переконливих доказів на підтвердження
того, що грошові кошти не були отримані.

Із матеріалів касаційної скарги,
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,
у разі якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Пролетарського районного суду

м. Донецька від 21 лютого 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 18 березня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу, відмовити.

Копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ разом із доданими
до касаційної скарги матеріалами
направити скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ:
О.І. Євтушенко