КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/100/14-ц
Провадження №2/319/50/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року
смт Куйбишеве

Куйбишевський районний суд
Запорізької області в складі:

головуючого судді
Скляра С.Ю.,

при секретарі судового засідання
Малій І.О.,

з участю позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

представника третьої особи
Тіцької Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Куйбишевського
районного суду Запорізької області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Куйбишевської
державної нотаріальної контори
Запорізької області (далі - нотаріальна
контора), третя особа - Куйбишевська
районна державна адміністрація
Запорізької області (далі -
Куйбишевська РДА) про визнання права на
земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В :

На підставі частини 3 статті 209
Цивільного процесуального кодексу
України (далі - ЦПК України) в судовому
засіданні 16 квітня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

03 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з зазначеним позовом, в якому
прохає в порядку спадкування за
заповітом визнати за ним право на
земельну частку (пай) у землі, яка
перебувала у колективній власності
колективного сільськогосподарського
підприємства «Олексіївське» (далі - КСП
«Олексіївське»), розміром 8,91 в умовних
кадастрових гектарах, яка належала
ОСОБА_5, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1.
Успадкувати зазначене право позивач
ОСОБА_1 позбавлений можливості,
оскільки у заповіті ОСОБА_5 не охоплено
зазначене право, щодо якого зроблено
розпорядження, а тому нотаріальною
конторою йому було відмовлено у
вчиненні нотаріальної дії, а саме у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на право на земельну
частку (пай).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
заявлені вимоги підтримав, прохав
позов задовольнити. Пояснив, що у
заповіті ОСОБА_5 зроблено
розпорядження щодо права на земельний
пай (частку) та земельну ділянку, які є
окремими, самостійними об'єктами
спадкування, а тому нотаріальною
конторою йому безпідставно відмовлено
у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на право на
земельну частку (пай).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
повідомила судові про те, що нею
визнається позов та вона не заперечує
проти його задоволення, оскільки
вважає доводи позивача ОСОБА_1
обґрунтованими.

Разом з цим, представник нотаріальної
контори, як співвідповідача у справі, в
судовому засіданні позов не визнав.
Пояснив, що за обставин, зазначених у
позові, нотаріальна контора не є
належним відповідачем. Крім того,
відсутні законні підстави для
задоволення позову ОСОБА_1, оскільки
позивачу, як спадкоємцю, було
відмовлено у вчиненні нотаріальної
дії, а саме, у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на право
на земельну частку (пай), оскільки дане
право не охоплено заповітом
спадкодавця ОСОБА_5. При цьому,
спадкоємці - позивач ОСОБА_1 і
відповідач ОСОБА_2 не позбавлені
можливості успадкувати спірне право в
порядку спадкування за законом.

Позицію представника нотаріальної
контори в частині доводів про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1 в судовому
засіданні підтримав представник
Куйбишевської РДА, як третьої особи,
яка не заявила самостійних вимог щодо
предмета спору.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
надавши їм оцінку, вважає, що позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні факти і
відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, після
смерті якої відкрилась спадщина,
зокрема, на земельну ділянку площею 5,350
га, в межах згідно з планом, яка
розташована на території Смирновської
сільської ради Куйбишевського району
Запорізької області, має цільове
призначення для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва та
належала спадкодавцеві на підставі
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ІІІ-ЗП №015323,
виданого Смирновською сільською радою
Куйбишевського району Запорізької
області від 20 лютого 2002 року та
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів про право приватної
власності на землю за №55 (а.с.9,45).

З матеріалів справи вбачається, що 10
квітня 2002 року спадкодавець ОСОБА_5 за
життя на випадок своєї смерті зробила
розпорядження, а саме, земельний пай
(частку) КСП «Олексіївське» згідно
державного акта серії ІІІ-ЖС №015323,
виданого 20 лютого 2002 року, заповіла
ОСОБА_1. Заповіт посвідчено 10 квітня 2002
року секретарем Смирновської
сільської ради Куйбишевського району
Запорізької області, зареєстровано в
реєстрі за №8 (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_5 спадкове майно
прийняв за заповітом ОСОБА_1, як онук
померлої, та за законом ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, як дочки померлої. Спадкоємці
за законом ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відмовились
від спадщини на користь ОСОБА_2 (а.с.6-8).

Згідно статей 1216 і 1218 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень статті 1223 ЦК
України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті, а у разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі не
охоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.

29 травня 2003 року державним нотаріусом
було видано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, за яким ОСОБА_1 є
спадкоємцем зазначеного в заповіті
майна ОСОБА_5. Спадкове майно, на яке
видано свідоцтво, складалось з
земельної ділянки для товарного
сільськогосподарського виробництва,
площею 5,35 га, розташованої на території
Смирновської сільської ради
Куйбишевського району Запорізької
області, що належала померлій на
підставі державного акта на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-ЗП №015323, виданого Смирновською
сільською радою від 20 лютого 2002 року та
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів про право приватної
власності на землю за №55 (а.с.45).

Постановою державного нотаріуса від 26
лютого 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на право на земельну
частку (пай) в розмірі 8,91 в умовних
кадастрових гектарах у землях КСП
«Олексіївське» Смирновської сільської
ради Куйбишевського району
Запорізької області, яке посвідчено
відповідним сертифікатом серії ЗП
№0059545, виданим Куйбишевською РДА від 28
листопада 1996 року та зареєстрованим у
Книзі реєстрації сертифікатів на право
на земельну частку (пай) за №241. У
постанові державний нотаріус
роз'яснив, що право на земельну частку
(пай) не охоплено заповітом спадкодавця
ОСОБА_5, а тому дана частина спадщини
спадкується за законом (а.с.4,28).

Згідно з підпунктом 5.1 пункту 5 глави 10
розділу ІІ Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22 лютого 2012 року
№296/5, при оформленні спадщини за
заповітом нотаріус має надавати
правову оцінку заповіту, перевірити
його реєстрацію у Спадковому реєстрі
та чинність на момент смерті
заповідача.

При розгляді справ про спадкування
суди мають встановлювати, зокрема,
законодавство, яке підлягає
застосуванню щодо правового режиму
спадкового майна та часу відкриття
спадщини у випадку, якщо спадщина
відкрилась до 01 січня 2004 року.

У пункті 1 Постанови №7 від 30 травня 2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування» Пленуму Верховного Суду
України роз'яснив, що відносини
спадкування регулюються правилами
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), якщо спадщина відкрилася не
раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття
спадщини до зазначеної дати
застосовується чине на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила Цивільного кодексу
Української РСР (далі - ЦК УРСР).

Згідно статті 537 ЦК УРСР частина майна,
що залишилась не заповіданою,
розподіляється між спадкоємцями за
законом, закликаними до спадкоємства в
порядку статей 529-533 цього Кодексу.

Аналогічна норма права міститься в
статті 1245 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається та не
оспорюється особами, які беруть участь
у справі, що на час складання заповіту
ОСОБА_5 не мала у своєму розпорядженні
сертифіката на право на земельну
частку (пай) серії ЗП №0059545, виданого 18
листопада 1996 року, оскільки їй на
підставі цього правовстановлюючого
документа 20 лютого 2002 року був виданий
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку серії
ІІІ-ЗП №015323. Оригінал сертифіката на
право на земельну частку (пай) було
повернуто до Куйбишевської РДА, який на
даний час зберігається у відділі
Держземагенства у Куйбишевському
районі Запорізької області
(а.с.4,5,9,45,58-62).

За змістом заповіту ОСОБА_5 вбачається,
що вона зробила розпорядження саме
щодо земельної ділянки, право
власності на яку було посвідчено
відповідним державним актом. Цей
правовстановлюючий документ був
пред'явлений заповідачем секретарю
Смирновської сільської ради
Куйбишевського району Запорізької
області, який посвідчив заповіт.
Зазначення у заповіті ОСОБА_5 про
«земельний пай (частку)», з врахуванням
встановлених обставин у справі, не дає
підстав вважати, що заповідач зробила
розпорядження саме щодо права на
земельну частку (пай), яке до того ж було
нею реалізовано в частині набуття
права власності на землю для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

Крім того, спадкоємці ОСОБА_1 і ОСОБА_2
під час звернення до нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини, яка відкрилась після смерті
ОСОБА_5, до складу спадкового майна не
включили права спадкодавця на земельну
частку (пай) в розмірі 8,91 в умовних
кадастрових гектарах у землях КСП
«Олексіївське» Смирновської сільської
ради Куйбишевського району
Запорізької області (а.с.5-7).

Таким чином, суд дійшов висновку про те,
що нотаріальною конторою ОСОБА_1
правомірно було відмовлено у вчиненні
нотаріальної дії, а саме у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на право на земельну частку
(пай), оскільки у заповіті ОСОБА_5 не
охоплено зазначене право, щодо якого
зроблено розпорядження.

Визнання відповідачем ОСОБА_2 позову
суперечить закону, оскільки за
приписами статті 537 ЦК УРСР частина
майна, що залишилась не заповіданою,
розподіляється між спадкоємцями за
законом, закликаними до спадкоємства в
порядку статей 529-533 цього Кодексу.

В судовому засіданні з пояснень
позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 і
представника третьої особи
встановлено, що на сьогодні процес
паювання земель КСП «Олексіївське» в
частині земель для випасання худоби та
сінокосіння не завершено, а тому
спадкоємці ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не
позбавлені можливості успадкувати
відповідні права, належні спадкодавцю
ОСОБА_5, в порядку спадкування за
законом.

Крім того, вимоги ОСОБА_1 до
нотаріальної контори задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.1277 ЦК України у разі
відсутності спадкоємців за заповітом і
за законом, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

У спорах про визнання права власності
на спадкове майно в якості належного
відповідача не може розглядатись
нотаріус або орган державної
реєстрації прав. Якщо зазначені особи
та органи відмовляють у вчиненні
покладених на них нотаріальних дій чи
здійсненні державної реєстрації, така
відмова може бути оскаржена в судовому
порядку, за умови відсутності спору про
право на спадщину.

Враховуючи обставин у справі, належним
відповідачем за позовом ОСОБА_1 є інший
спадкоємець ОСОБА_2, яка прийняла
спадщину після померлої ОСОБА_5.

У разі пред'явлення позову до
неналежного відповідача суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача (стаття 33 ЦПК
України).

Якщо позивач не заявляє клопотання про
заміну неналежного відповідача, суд
повинен відмовляти у задоволенні
позову.

ОСОБА_1 позов про визнання права
власності на спадкове майно
пред'явлено одночасно до ОСОБА_2, як
належного відповідача, та до
нотаріальної контори, як неналежного
відповідача. ОСОБА_1 клопотання про
заміну неналежного відповідача
заявлено не було, а тому у задоволенні
позову до нотаріальної контори слід
відмовити.

Оскільки ОСОБА_1 в задоволенні позову
відмовлено, тому відповідно до ст.88 ЦПК
України понесені ним судові витрати
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись стст.529-533,537 ЦК УРСР,
стст.1216,1218,1223,1245,1261-1265 ЦК України,
Порядком вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 22 лютого 2012 року №296/5,
стст.10,11,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Куйбишевської державної
нотаріальної контори Запорізької
області, третя особа - Куйбишевська
районна державна адміністрація
Запорізької області про визнання права
на земельну частку (пай), - відмовити.

Рішення суду відповідно до частини 1
статті 223 ЦПК України набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції - Куйбишевський
районний суд Запорізької області
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-денного
строку з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: С.Ю.Скляр