УХВАЛА

іменем україни

23 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
припинення права власності на частку у
спільному майні та визнання права
власності на 1/3 частку квартири за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 26 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що вона є власником 2/3 частин
квартири АДРЕСА_1, інша 1/3 частина
указаної квартири належить ОСОБА_4, з
яким вони перебували у шлюбі до липня
2004 року. Оскільки між
ними виникають спори щодо користування
квартирою і сумісне користування нею є
неможливим, позивачка просила
припинити право на частку ОСОБА_4 у
спірній квартирі і стягнути з неї на
користь відповідача вартість цієї
частки.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівців від 4 жовтня
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено. Повернуто ОСОБА_3 сплачені
нею 6 вересня 2013 року 90 980 грн на рахунок
ТУ ДСА в Чернівецькій області НОМЕР_1,
код 26311401, в ГУ ДКСУ у Чернівецькій
області, код банку 856135.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 26 грудня
2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення. Позов ОСОБА_3 задоволено.
Припинено право власності ОСОБА_4 на
1/3 частину у спільній
частковій власності у квартирі
АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_3 на його
користь 90 980 грн, що
знаходяться на рахунку ТУ ДСА в
Чернівецькій області
НОМЕР_1, код 26311401, в ГУ ДКСУ у
Чернівецькій області, код банку 856135.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із
того, що частка відповідача у спірній
квартирі не є незначною, обставини щодо
неможливості спільно користування
квартирою та наявність перешкод у
цьому позивачкою не доведено, а
припинення права відповідача на частку
у спірній квартирі завдасть йому
істотної шкоди, оскільки квартира є
його єдиним та постійним місцем
проживання.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та припиняючи право
власності ОСОБА_4 на 1/3 частину спірної
квартири, апеляційний суд виходив із
того, що встановлені обставини по
справі свідчать про неможливість
спільного користування спірною
квартирою, частка відповідача у цій
квартирі є незначною, він має право на
1/6 частку в іншому житлі і позбавлення
його права на частку не завдасть
істотної шкоди його інтересам і не
порушить його житлових прав.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі, річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим, таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї. Суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Зі змісту вищевказаної статті
випливає, що припинення права особи на
частку в спільному майні допускається
за наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та
з урахуванням того, чи таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.
Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику, вирішується
в кожному конкретному випадку з
урахуванням особливостей справи та
особливостей об'єкта, який є спільним
майном.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 є власником 2/3 частин квартири
АДРЕСА_1, інша 1/3 частина
указаної квартири належить ОСОБА_4, з
яким ОСОБА_3 перебувала у шлюбі до
липня 2004 року. Спірна квартира є єдиним
та постійним місцем проживання ОСОБА_4

Посилання апеляційного суду про те, що
ОСОБА_4 має на праві власності 1/6 частку
іншої квартири безпідставне як
підстава для задоволення позову,
оскільки в ній проживає інша сім'я (його
мати, брат з дружиною та донькою) і
фактично його площа в тій квартирі
складає 15,04 кв. м, а житлова - 9,27 кв. м, що
унеможливлює проживання в ній.

Крім того, позивачка визнала, що у
спірній квартирі теж не проживає з
2005 року, оскільки більше часу
проживає в Греції, де працює і має на
праві власності іншу трикімнатну
квартиру АДРЕСА_3.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що позбавлення ОСОБА_4 права на частку у
спірній квартирі завдасть йому
істотної шкоди є правильними,
відповідають матеріалам справи й
вимогам закону, оскільки частка
відповідача у спірній квартирі не є
незначною, а квартира є його єдиним та
постійним місцем проживання.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК
України апеляційний суд, залишив поза
увагою встановлені судом першої
інстанції обставини про розмір частки
відповідача у спільній частковій
власності та про його єдине і постійне
місце проживання у спірній квартирі та
помилково скасував законне рішення
суду першої інстанції. При цьому
апеляційний суд на підставі тих же
доказів, що й суд першої інстанції, не
вказавши які норми процесуального
права при їх дослідженні та оцінці
порушив районний суд, дійшов
протилежного висновку, переоцінивши
докази з порушенням вимог ст. 303 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 26 грудня 2013
року скасувати, залишити в силі
рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівців від 4 жовтня
2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.Ф. Хопта

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко