Номер провадження 22-ц/775/667/2014
Справа № 22-ц/775/667/14
Головуючий 1 інстанції
09 січня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:
головуючого судді
суддів
Алексєєва А.В., Кішкіної І.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку справу за
апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 26
листопада 2013 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки,
третя особа відкрите акціонерне
Донецькшахтопрохідка», про
відшкодування моральної шкоди,
Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 26 листопада 2013 року позов
ОСОБА_2 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки,
третя особа відкрите акціонерне
товариство «Трест
Донецькшахтопрохідка», про
відшкодування моральної шкоди
задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області на користь ОСОБА_2 у
відшкодування моральної шкоди 12000 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився
відповідач відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
та оскаржив його в апеляційному
порядку, в апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволені позовних вимог в повному
обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що оскільки Законом
України «Про внесення змін до Закону
України про загальнообов'язкове
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» № 717 від 23 лютого 2007
року, який набрав чинності з 20 березня
2007 року, виключено дію абзацу
четвертого статті 1 (в частині
відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей,
підпункту «е» пункту 1 частини першої
статті 21, частини третьої статті 28 та
частини третьої статті 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105, а тому позивач не має права на
призначення і виплату грошової
компенсації за моральну шкоду,
ухвалене рішення суперечить діючому
законодавству. Суд не з'ясував всі
обставини справи і не навів доказів в
підтвердження заподіяння моральної
шкоди позивачеві, відсутній висновок
МСЕК про заподіяння позивачу моральної
шкоди. Крім того, позивачем пропущений
строк позовної давності на звернення
до суду з вказаним позовом, відсутні
підстави для стягнення з відповідача
моральної шкоди на користь позивача в
сумі 12000 грн., судом не дана належна
оцінка доказам, які містяться в
матеріалах справи та не застосований
строк позовної давності, не призначено
медико-соціальну експертизу із
залученням психолога для встановлення
наявності моральних страждань
позивача в результаті втрати
працездатності.

Представник відповідача відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Шляхтов Д.С., який діє на підставі
довіреності, в судовому засіданні
апеляційного суду підтримав доводи
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні
просив апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Представник третьої особи ВАТ «Трест
«Донецькшахтопрохідка» в судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про що свідчить телефонограма,
зареєстрована в журналі телефонограм
за № 1853 від 30 грудня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
представника відповідача та позивача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
як вбачається з матеріалів справи, що
позивач ОСОБА_2 з 12 березня 1982 року по 02
січня 2005 року працював в
Шахтопрохідницькому будівельному
управлінні № 9 ВАТ «Трест
Донецькшахтопрохідка» прохідником
підземним з повним робочім днем під
землею, був звільнений за ст. 38 КЗпП
України за власним бажанням, що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с.6-7).

Згідно із висновком клініки
професійних захворювань державної
установи «Інститут медицини праці
національної академії медичних наук
України» від 03 березня 2005 року та 16
квітня 2013 року (а.с.8,9) та актом 06 травня
2005 року розслідування хронічного
професійного захворювання за формою П-4
(а.с.11), позивачеві встановлено
професійне захворювання: хронічний
бронхіт П ст., фаза затухаючого
загострення, дифузний пневмосклероз,
ЛН П ст., захворювання професійне,
змішаної етології. В умовах впливу
шкідливих факторів він пропрацював 22
роки (а.с.11).

Позивач неодноразово знаходився на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні у зв'язку з його професійним
захворюванням (а.с.16-27).

27 липня 2005 року позивачеві у зв'язку з
професійним захворюванням первинно
встановлена МСЕК 40% втрати професійної
працездатності за професійними
захворюваннями: 20% - хронічний бронхіт,
20 %- вібраційна хвороба. З 03 червня 2013
року йому встановлено 65% безстроково
та третя група інвалідності за
встановленим професійним
захворюванням (а.с.12,13).

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач захворівши на професійну
хворобу на виробництві, яка призвела до
втрати професійної працездатності,
отримав як фізичну так і психічну біль,
що відклалось на його житті в
подальшому, отже він має право на
відшкодування моральної шкоди,
виходячи із засад розумності і
справедливості.

З такими висновками погоджується суд
апеляційної інстанції.

Так, приписами ст. 46 Конституції
України закріплено, що громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Правовідносини, які виникли між
сторонами в зв'язку з відшкодуванням
моральної шкоди заподіяної
ушкодженням здоров'я позивача,
регулюються Законом України від 23
вересня 1999 р. №1105- XIУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Право позивача на відшкодування
моральної шкоди виникло з часу
встановлення йому висновком МСЕК
стійкої втрати працездатності. Діючим
на час виникнення правовідносин
законодавством був передбачений
обов'язок Фонду сплатити моральну
шкоду потерпілому.

У відповідності до підпункту «е»
пункту 1 частини 1 статті 21 та частини 3
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року,
які діяли на час прийняття рішення МСЕК
про втрату професійної працездатності,
Фонд соціального страхування виплачує
грошову суму за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому.

Частина 1 статті 9 Закону України «Про
охорону праці» від 14 жовтня 1992 року, в
редакції від 21 листопада 2002 року,
передбачає, що відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Відповідно до абзацу 2 пункту 11
постанови пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня
1992 року в редакції від 24 жовтня 2003 року
і Рішення Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року страхова виплата за
моральну шкоду провадиться
потерпілому Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань незалежно від втрати ним
професійної працездатності.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що вирішуючи спір, суд вірно
встановив фактичні обставини (факти),
якими обґрунтовувались позовні вимоги
і заперечення та якими доказами вони
підтверджуються і обґрунтовано
прийшов до висновку про задоволення
позову про стягнення моральної шкоди в
межах, передбачених частиною 3 статті 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», яка діяла на час
прийняття рішення МСЕК про втрату
професійної працездатності.

Що стосується доводів апеляційної
скарги про не призначення по справі
медико-соціальної експертизи із
залученням психолога для встановлення
наявності моральних страждань
позивача в результаті втрати
працездатності, то у відповідності до
пункту 1.1 Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 22 листопада 1995 року №212,
апеляційний суд виходить із
наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», яка діяла до 01 січня
2006 року, моральна (немайнова) шкода,
заподіяна умовами виробництва, яка не
спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності,
відшкодовується Фондом соціального
страхування від нещасних випадків за
заявою потерпілого з викладом
характеру заподіяної моральної
(немайнової) шкоди та за поданням
відповідного висновку медичних
органів.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення частини третьої статті 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (справа про
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування №1-рп/2004 від 27
січня 2004 року) роз'яснено, що
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.
Відмова потерпілому у праві на
отримання грошової суми за моральну
шкоду від Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
залежно від ступеня втрати професійної
працездатності має обмежувальний
характер. Встановлення Законом
обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати моральну шкоду є засобом
реалізації потерпілим гарантованого
державою усім застрахованим
громадянам забезпечення прав у
страхуванні від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання (стаття 3).

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що Законом України № 717 від 23
лютого 2007 року «Про внесення змін до
Закону України про загальнообов'язкове
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», який набрав чинності
з 20 березня 2007 року, виключено дію
абзацу четвертого статті 1 (в частині
відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей,
підпункту «е» пункту 1 частини першої
статті 21, частини третьої статті 28 та
частини третьої статті 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105, а тому потерпілий не має права на
призначення і виплату грошової
компенсації за моральну шкоду, не можна
визнати правильним.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ним чинності. Акт законодавства не має
зворотної дії, крім випадків, коли він
пом'якшує або скасовує цивільну
відповідальність особи, а тому
зазначені норми не можуть бути
підставою для відмови у праві на
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної до їх прийняття.

Встановивши, що висновком МСЕК від 27
липня 2005 року позивачу вперше
встановлена втрата професійної
працездатності 40%, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що відповідно до вимог статей 1, 21, 28 та 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
позов ОСОБА_2 підлягає частковому
задоволенню.

Рішення суду в частині стягнення з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
на користь позивача моральної шкоди у
сумі 12000 грн. постановлено у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права, визначаючи
розмір суми, суд урахував конкретні
обставини справи, характер та ступінь
моральних страждань позивача,
перебування останнього на лікуванні у
зв'язку з професійним захворюванням,
порушення нормального укладу життя.

Апеляційний суд визнає доводи
апеляційної скарги не обґрунтованими
та такими, що спростовуються доказами
по справі.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
у відповідності до норм матеріального
та процесуального права, підстав для
скасування рішення суду немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в
а л и в :

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
Донецької області відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Горлівки Донецької області від
26 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді