Справа № 567/322/14-ц
УХВАЛА

27 березня 2014 рокум. Острог

Острозький районний суд Рівненської
області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Острозі заяву ПАТ КБ
«Приватбанк» про забезпечення позову у
цивільній справі за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа
ОСОБА_2, про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення, -

встановив:

В провадженні Острозького районного
суду знаходиться цивільна справа за
позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до
ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення.

Позивач звертаючись до суду з
вищевказаним позовом з посиланням на
ст.ст.151-152 ЦПК України просить вжити
заходи забезпечення позову у виді
накладення арешту на грошові кошти,
рухоме та нерухоме майно, яке належить
відповідачу ОСОБА_3 та третій особі
ОСОБА_2 в межах суми стягнення,
заборонити будь-яким особам укладати
угоди щодо такого майна, проводити його
реєстрацію та перереєстрацію,
здійснювати його відчуження; направити
до Дніпропетровської філії ДП
«Інформаційний центр» Мінюсту України
заяви про реєстрацію обтяжень на все
рухоме та нерухоме майно, що належить
відповідачу ОСОБА_3 та третій особі
ОСОБА_2; обмежити відповідача ОСОБА_3 та
третю особу ОСОБА_2 у праві виїзду за
межі України до виконання зобов'язань;
заборонити відділу у справах
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб видачу відповідачу
паспорта; адміністрації ДПС України
вжити заходів тимчасового затримання
та вилучення наявних у відповідача
паспортів, обмежити особу боржника у
праві виїзду за межі України до
виконання зобов'язань. Заяву мотивує
тим, що відповідач не виконує належним
чином зобов'язання за кредитним
договором, водночас позивач припускає
вчинення відповідачем заходів щодо
позбавлення банку можливості
задовольнити свої вимоги за рахунок
належного відповідачу майна та коштів
(передача майна та коштів на користь
третіх осіб, приховування такого майна
та коштів від банку та виконавчої
служби), позивач також припускає
ухилення відповідача від виконання
взятих на себе зобов'язань шляхом
виїзду за межі України. Позивач вважає,
що невжиття заходів забезпечення
позову може зробити неможливим
виконання рішення суду.

Суд, вивчивши матеріали справи та
доводи заяви про забезпечення позову
вважає, що заява ПАТ КБ «Приватбанк»
про забезпечення позову є
необгрунтованою та належним чином не
мотивована, а відтак не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки - житловий будинок за адресою
АДРЕСА_1 Острозького району
Рівненської області, що належить
відповідачу, та про виселення з
вищевказаного житлового будинку
відповідача та інших осіб, які в ньому
зареєстровані та/або поживають,
мотивуючи позов тим, що банк згідно
кредитного договору від 01.07.2008 р. надав
третій особі ОСОБА_2 кредит в розмірі 25
524,22 доларів США з кінцевим терміном
повернення до 02.07.2023 р. Банк належним
чином виконав зобов'язання по видачі
кредиту, проте ОСОБА_2, порушивши умови
укладеного договору в частині строку
повернення кредиту та сплати відсотків
за його користування та інших
передбачених договором платежів,
допустив виникнення заборгованості в
розмірі 31 962,11 долари США. Одночасно з
укладенням кредитного договору, в
забезпечення виконання зобов'язань за
останнім, 01.07.2008 р. між банком та ОСОБА_3
укладено іпотечний договір, згідно
якого передано в іпотеку нерухоме
майно : житловий будинок з надвірними
будівлями за адресою АДРЕСА_1
Острозького району Рівненської
області. Банк повідомляв відповідача
(іпотекодавця) та третю особу (боржника
за кредитним договором) про виникнення
простроченої заборгованості за
кредитним договором та пропонував
добровільно виселитися та звільнити
вищевказаний житловий будинок.

Статтею 151 ЦПК України визначено, що суд
за заявою особи, яка бере участь у
справі може вжити заходи забезпечення
позову, якщо їх невжиття може утруднити
чи зробити неможливим виконання
рішення суду.

Здійснюючи системний аналіз підстав
для забезпечення позову та видів
забезпечення позову суд, з урахуванням
заявлених позовних вимог, приходить до
переконання про відсутність фактичних
та правових підстав для вжиття заходів
забезпечення позову стосовно третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
- ОСОБА_2, оскільки вимога, яка є
предметом спору - звернення стягнення
на житловий будинок, що належить
відповідачу, та виселення з такого
будинку, заявлена лише до ОСОБА_3,
натомість вимоги про стягнення
заборгованості за кредитним договором
з боржника ОСОБА_2 банк не заявляв. А
відтак, вирішуючи спір про звернення
стягнення на житловий будинок, який
третій особі не належить, суд не вбачає
за доцільне накладати арешт на грошові
кошти, рухоме та нерухоме майно, яке
належить ОСОБА_2

Вирішуючи питання про вжиття
аналогічних заходів забезпечення
позову відносно відповідача суд
виходить з наступного.

Як вбачається з договору іпотеки від
01.07.2008 р., укладеного між банком та
ОСОБА_3, при його посвідченні приватним
нотаріусом накладено заборону
відчуження житлового будинку з
надвірними будівлями за адресою
АДРЕСА_1 Острозького району, до
припинення чи розірвання договору
іпотеки, про що на останньому здійснено
відповідну відмітку.

За умовами договору іпотеки відповідач
(іпотекодавець) ОСОБА_3 у разі
неналежного виконання зобов'язань за
кредитним договором третьою особою
(боржником) ОСОБА_2 відповідає перед
банком лише майном, яке було передано в
іпотеку, та будь-яке інше належне
відповідачу майно не може всупереч
досягнутих між сторонами
домовленостей бути предметом
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором, позичальником у
якою виступає третя особа ОСОБА_2

В матеріалах справи відсутні та
позивачем не надано доказів, які б
вказували на скасування накладеної
нотаріусом заборони відчуження
житлового будинку, а тому суд приходить
до висновку про відсутність підстав
для застосування щодо відповідача
(іпотекодавця) ОСОБА_3 тих видів
забезпечення позову, які просить
позивач.

Вирішуючи питання про тимчасове
обмеження відповідача та третьої особи
у праві виїзду за межі України суд
виходив з наступного.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права на виїзд з
України та порядок розв'язання спорів у
цій сфері врегульований Законом
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України2 від 21
січня 1994 року.

Так, п.2 ч.1, ч.2 ст.6 цього Закону
передбачено як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон наявність невиконаних
зобов'язань, але лише до моменту
виконання зобов'язань, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

Вжиття заходів з тимчасового обмеження
у праві виїзду за кордон згідно п.18 ч.3
ст.11 Закону України «Про виконавче
провадження» та ст.377-1 ЦПК України
допускається виключно на стадії
виконання судового рішення після
проведення судового розгляду у справі
та підтвердження у рішенні суду
розміру заборгованості, та лише у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду.

Згідно ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України.

Тимчасове обмеження громадянина
України у праві виїзду за кордон є
способом обмеження його прав та свобод,
а саме права на вільне пересування, яке
гарантовано Конституцією України.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку про відсутність фактичних
та правових підстав для тимчасового
обмеження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві
виїзду за кордон та для застосування
інших, пов'язаних з ним заходів, які
просив вжити позивач.

Беручи до уваги, що позивач не зазначає
у чому полягає загроза невиконання чи
утруднення виконання рішення суду, а
також не вказує на дії, які вживаються
зі сторони відповідача, третьої особи
та спрямовуються ними на відчуження
нерухомого майна, яке є предметом
іпотеки або на зменшення його вартості,
а тому суд приходить до висновку про
відсутність достатніх даних, які
об'єктивно вказують на необхідність
застосування заходів, пов'язаних із
забезпеченням позову, оскільки позивач
не навів достатніх та переконливих
доказів існування реальної загрози
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.151, 153 ЦПК України, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ПАТ КБ
«Приватбанк» про забезпечення позову
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Рівненської області
через Острозький районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
п'ятиденний строк з дня проголошення
ухвали, або в п'ятиденний строк з дня
отримання копії ухвали, якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

.

Суддя Василевич О.В.