Справа № 345/202/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1086/2014
Головуючий у 1 інстанції Гринів М.А.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Вакарук В.М., Горейко М.Д.,
секретаря
Гавриляк Є.М.,

з участю
сторін.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Калуського міськрайонного суду від 03
квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Калуського міськрайонного
суду від 03 квітня 2014 року задоволено
позов публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість по
договору від 16.03.2007 року в сумі 14930,76
грн., з яких 8277,43 грн. - заборгованості по
процентах за користування кредитом;
5466,15 грн. - заборгованості по комісії за
користування кредитом; 500 грн. - штраф
(фіксована частина); 687, 18 грн. - штрафу
(процентна ставка) станом на 30.11.2013 р. та
243,60 грн. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, апелянт подав
апеляційну скаргу в якій вказує що суд
прийшов до висновку, що термін позовної
давності не сплив, оскільки жодна із
сторін не заявляла про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на той же термін. З таким
висновком суду апелянт не
погоджується.

Оскільки на підставі ч.2 ст.1054 та ч.2. ст.
1050 ЦК України у разі, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то у разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишається та
сплачені проценти.

Апелянт, зазначає, що в заяві про
відкриття рахунку (а.с. 13) визначено
порядок погашення заборгованості -
щомісячними платежами в розмірі 7% від
суми заборгованості. Строк виконання
щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3
ст. 354 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Тому у банка настає право вимоги від
позичальника виконання основного
зобов'язання не з моменту закінчення
строку дії договору, а з моменту
прострочення повернення чергової
частини грошових коштів.

Згідно рахунку заборгованості (а.с. 8)
вбачається, що 04 листопада 2008 року у
нього виникла заборгованість за
щомісячними платежами, однак позов
пред'явлено у січні 2014 року, тобто після
трьохрічного строку. Початок перебігу
позовної давності за кожний черговий
платіж починається з моменту порушення
строку його погашення. Оскільки за
умовами договору погашення кредиту
повинно здійснюватись позичальником
частинами щомісячно, то початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати, та відмовити у задоволенні
позову у зв'язку із пропуском строку
позовної давності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до ч. 1
ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із пункту 9.12 Умов та
правил надання банківських послуг,
укладений із відповідачем 16.03.2007 р.
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонговується на той же
строк. Пункт 6.5 Умов та правил надання
банківських послуг передбачає, що
клієнт зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом та відсотки
за користування ним, перевитрати
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісію на умовах, передбачених
договором (а.с. 14-20).

Відповідач ОСОБА_3 погодився з умовами
та правилами надання банківських
послуг, факт отримання кредиту і
використання кредитної картки ним не
оспорюється.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що строк
позовної давності не сплив, оскільки
жодна із сторін не заявляла про
припинення дії договору, він
автоматично пролонговується на той же
строк і пролонгація договору полягає у
продовженні його строку зі збереженням
тих умов, на яких його було укладено,
зокрема і щодо самої умови про порядок
пролонгації договору.

Правильними є посилання суду першої
обставини на ту обставину, що видачею
01.11.2008 р. судового наказу про стягнення
із відповідача 7657,10 грн. (а.с. 6) між
сторонами не припинилися зобов'язання,
так як підстави припинення зобов'язань
зазначені в ст.. ст. 599-601, 604-609 ЦК України
і ними не передбачено можливість
припинення зобов'язання у зв'язку з
ухваленням судового рішення про
задоволення вимог кредитора.
Визначена в судовому наказі сума
заборгованості не включена до суми
позовних вимог по даній справі.
Виконання судового наказу не
здійснено, зобов'язальні відносини
сторін договору не припинені і сам факт
видачі судового наказу не звільняє
відповідача ОСОБА_3, як боржника, від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
позивача, як кредитора, права на
отримання коштів, передбачених
договором.

Суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що на користь
позивача у зв'язку з доведеністю факту
невиконання відповідачем зобов'язання
за кредитним договором, слід стягнути
суму заборгованості станом на 30.11.2013 р.
у розмірі 14930,76 грн.

Не заслуговують на увагу доводи
апелянта щодо можливості застосування
до даних правовідносин строку позовної
давності і цим обставинам суд дав
належну правову оцінку у оскаржуваному
рішенні.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлено рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування з мотивів, наведених у
апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного
суду від 03 квітня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

В.М. Вакарук

М.Д. Горейко