Справа № 153/2503/13-ц Провадження №
22-ц/772/1000/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Гаврилюк Т. В.Категорія:
20Доповідач: Камзалов В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючого: Камзалова В.В.

Суддів: Іванюка М.В., Панасюка
О.С.

При секретарі: Руденко О.М.

Розглянувши у відкритому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Ямпільського районного
суду Вінницької області від 17 лютого
2014 року в справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу як такого, що
вчинений під впливом обману,
недійсним і застосування наслідків
його недійсності, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, 31 жовтня
2013 року між нею та відповідачкою
було укладено договір
купівлі-продажу нестаціонарного
приміщення - металевого вагону,
площею - 27 кв. м. у простій письмовій
формі. За домовленості сторін продаж
вчинено за 38000 грн. Зазначений
металевий вагон знаходиться в
АДРЕСА_1.

Зазначене майно позивачкою було
придбане з метою створення умов
для зайняття підприємницькою
діяльністю, а саме - набуття
нежитлового приміщення, в якому мала
проводитися торгівельна діяльність (
магазин)

Після укладання договору
купівлі-продажу, позивачка вважала,
що зміст фактично укладеного
правочину не відповідав тим
справжнім намірам, з якими вона як
покупець уклала цей договір.
Істотні умови, внаслідок обманних
дій відповідача у договорі були
визначені не відповідно до тих
уявлень про них, що викликали у неї
намір на його укладання. Також
позивачка зазначила, що договір
купівлі-продажу між нею та
відповідачкою хоч і був укладений,
так як між ними досягнуто згоди
щодо усіх істотних умов договору,
однак така згода не може
породжувати правові наслідки,
оскільки його зміст суперечить с. 3
ст. 203 ЦК України, а саме - воля
позивача, на якій базувалася згода
сторін укласти договір
купівлі-продажу, суперечить її
волевиявленню, що знайшло своє
закріплення у визначених відповідно
до його змісту умовах.

Крім того, позивачка зазначила, що 1
листопада 2013 року за пропозицією
відповідачки вона уклала з нею
договір оренди нежитлового
приміщення, того ж самого металевого
вагону, який був проданий
відповідачкою позивачці - 31 жовтня
2013 року. Тому позивачка вважала, що
відповідачка не може укладати
договір оренди в якості
орендодавця щодо майна, яке нею
продане по договору купівлі-продажу,
до того часу, доки договір
купівлі-продажу не буде визнаний
недійсним.

Позивачка просила суд визнати
недійсним договір купівлі-продажу
від

31 жовтня 2013 року, як такий, що
укладений під впливом обману.

Також позивачка просила стягнути з
відповідачки : сплачену за договором
купівлі-продажу суму в розмірі - 38000
грн. ; 10000 грн. моральної шкоди і 760
грн. судового збору.

Рішенням Ямпільського районного
суду від 17 лютого 2014 року у
задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
представник позивачки подав
апеляційну скаргу, в якій просив
рішення скасувати, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 229 та ч. 1 ст. 230 ЦК
України, якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення, зокрема
щодо прав і обов'язків сторін,
такий правочин визнається судом
недійсним.

У пункті 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада

2009 року « Про судову практику
розгляду цивільних справ про
визнання право чинів недійсними»
роз'яснено, що правочин визнається
вчиненим під впливом обману у
випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
вливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману
є умисел в діях однією зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено
в оману і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під
впливом обману.

Доводи позивачки про те, що вона
мала на меті придбати металевий
вагончик зі всіма документами на
зайняття підприємницькою
діяльністю, спростовуються
матеріалами справи. Так, в договорі
купівлі-продажу від 31 жовтня

2013 року чітко зазначений предмет
договору - нестаціонарне приміщення -
металевий вагон, площею - 27 кв. м.

Таким чином, із матеріалів справи
вбачається, що позивачка придбала
металевий вагончик, але не набула
права зайняття підприємницькою
діяльністю.

Договір оренди від 1 листопада 2013
року не є предметом спірних
правовідносин.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду
Вінницької області від 17 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і протягом
двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: