АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3300/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Черновськой Г. В. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової
Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев'янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
Всеукраїнський Акціонерний Банк про
визнання договору недійсним, -

В С Т А
Н О В И Л А:

14 січня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вказаною позовною заявою, та
просила суд визнати недійсним
кредитний договір № 174/в від 04 жовтня 2006
року, укладений між ВАТ «ВіЕйБі Банк»
правонаступником якого виступає ПАТ
«ВіЕйБі Банк» та нею, з моменту його
укладання. В обґрунтування позовних
вимог позивач посилається на те, що між
сторонами у справі наявні кредитні
правовідносини згідно кредитного
договору № 174/в від 04 жовтня 2006 року,
укладеного між ВАТ «ВіЕйБі Банк»,
правонаступником якого виступає ПАТ
«ВіЕйБі Банк», та нею на суму 60 000
доларів США. Оскільки перед укладанням
даного договору банк не повідомив
позичальника у письмовій формі про
умови надання кредиту, не ознайомив
позивача з розрахунком визначення
сукупної вартості споживчого кредиту,
не повідомив про можливість зростання
вартості кредиту, кредитний договір не
містить умови та правила, які б
регулювали відповідальність банку, що
на думку позивача суперечить вимогам
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року
ухвалено: у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 18 березня 2014 року
виправлено описку в рішенні Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
від 18 лютого 2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
не повне з`ясування судом обставин, що
мають значення для справи та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 27 грудня 2012 року
по справі за позовом ПАТ
Всеукраїнський Акціонерний Банк до
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
було задоволено позов банку у повному
обсязі. Рішення суду набрало законної
сили. За вказаним рішенням суду були
встановлені факти отримання у повному
обсязі ОСОБА_2 грошових коштів,
передбачених спірним договором,
порушення нею зобов'язань щодо
належного виконання умов цього
договору, та дана правова оцінка
відповідності даного кредитного
договору вимогам чинного
законодавства України. Підстави, на
які посилається позивач, є
недоведеними та необґрунтованими.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Відповідно до вимог ст.ст.526,530 ЦК
України, - зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 2.1 Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затверджених
постановою Правління Національного
банку України від 10 травня 2007 N 168, -
банки зобов'язані перед укладенням
кредитного договору надати споживачу в
письмовій формі інформацію про умови
кредитування, а також орієнтовну
сукупну вартість кредиту за
встановленою формою.

Зазначене положення прийняте
Національним банком України на
виконання п. "д" ч. 2 ст. 11 Закону України
"Про захист прав споживачів", згідно з
яким перед укладенням договору про
надання споживчого кредиту
кредитодавець зобов'язаний повідомити
споживача у письмовій формі про
орієнтовну сукупну вартість кредиту та
вартість послуги з оформлення договору
про надання кредиту (перелік усіх
витрат, пов'язаних з одержанням
кредиту, його обслуговуванням та
поверненням, зокрема, таким, як
адміністративні витрати, витрати на
страхування, юридичне оформлення тощо),
а також пп. 2 п. 4 ст. 11 Закону України "Про
захист прав споживачів", відповідно до
якого договір про надання споживчого
кредиту має містити детальний розпис
можливих складових загальної вартості
кредиту для споживача.

Однак зазначений в Правилах обов'язок
повідомлення споживача відносно
можливих складових загальної вартості
кредиту по суті є істотною умовою
кредитного договору, що відрізняється
від простого обов'язку повідомлення,
передбаченого ст. 11 Закону України "Про
захист прав споживачів". Крім того,
спірний кредитний договір між
сторонами укладено 04 жовтня 2006 року, то
п. 2.1 Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
від 10 травня 2007 N 168, - не має зворотної
сили і до спірних відносин не
застосовується.

Судова колегія встановила, що спірний
кредитний договір не суперечать
положенням вищевказаним нормам закону
або іншим нормам закону із зазначених
підстав у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами), які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу.

Отже, судом першої інстанції вірно
встановлено, що оскільки спірний
кредитний договір не суперечать
положенням вищевказаним нормам закону
або іншим нормам закону із зазначених
підстав у позові, то не має підстав для
визнання його недійсним.

Судова колегія встановила, що на момент
підписання кредитного договору
сторонами було досягнуто згоди з усіх
істотних умов. На час укладання
правочину обидві сторони володіли
необхідним обсягом цивільної
дієздатності, волевиявлення учасників
було вільним та відповідало їхній
внутрішній волі. Отримавши кредит у
сумі 60 000 доларів США у ВАТ «ВіЕйБі
Банк» правонаступником якого виступає
ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк
(скорочена назва «ВіЕйБі Банк»),
позивач погодилася з умовами даного
правочину.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 04 квітня
2013 року, якою залишено без змін рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 27 грудня 2012 року
по справі за позовом ПАТ
Всеукраїнський Акціонерний Банк до
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
на що посилається суд першої інстанції,
як на преюдиціальний факт, -
встановлено, що доводи апеляційної
скарги вказаних відповідачів щодо
неотримання кредиту в повному обсязі
спростовуються матеріалами справи
(а.с.65).

Не є доведеним посилання позивача на
порушення банком за умовами укладеного
між сторонами спірного кредитного
договору - положень Закону України «Про
захист прав споживачів».

Таким чином, вказані позовні вимоги є
безпідставними.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи в апеляційній скарзі не
спростовують висновків суду та
стосуються переоцінки доказів у
справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що
судом не взято до уваги положення
Закону України "Про захист прав
споживачів" - судова колегія вважає
неспроможними, тому що вони
спростовуються матеріалами справи та
не відповідають чинному законодавству.

Крім того, заявлені підстави для
задоволення позову в апеляційній
скарзі, які не були заявлені суду
першої інстанції та не були предметом
розгляду у суді першої інстанції, не
можуть бути вирішені судом апеляційної
інстанції у зв'язку з відсутністю для
цього повноважень зазначених у статті
307 ЦПК України.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України
судова колегія, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді колегії