У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про вселення, визначення
порядку користування квартирою та
встановлення розміру витрат на
утримання квартири, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 17 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
1 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом, просив
виділити йому у користування кімнату
площею 11,3 кв. м., відповідачам - кімнату
площею 18,2 кв. м., а розмір витрат на
утримання квартири розподілити таким
чином: він сплачує 40 %, а відповідачі - 60%.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
сторони є власниками у рівних частках
двокімнатної квартири АДРЕСА_1. У
квартирі проживає ОСОБА_4 із чоловіком
та двома дітьми, а мати сторін - ОСОБА_5
постійно проживає у м. Вінниці.
Відповідачі перешкоджають йому
користуватись належною частиною
квартири.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 17 липня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 1 жовтня 2013 року,
позов задоволено частково. Вселено
ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1. Встановлено
порядок користування вказаною
квартирою між співвласниками ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме: ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 виділено у користування жилу
кімнату площею 18,2 кв. м., ОСОБА_5 - жилу
кімнату площею 11,3 кв. м., у загальному
користуванні сторін залишено кухню
площею 8,8 кв. м., коридор - 7,5 кв. м.,
вбудовану шафу - 0,6 кв. м., ванну кімнату -
2,6 кв. м., вбиральню - 1,3 кв. м., балкон - 0,9
кв. м. Розмір витрат із утримання
зазначеної квартири встановлено у
рівних частках - по 1/3 частині витрат
між співвласниками ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
змінити судові рішення у справі,
виділивши йому у користування жилу
кімнату площею 11,3 кв. м., а відповідачам
- жилу кімнату площею 18,2 кв. м.,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що поділ квартири між трьома її
співвласниками неможливий, а тому
визначив порядок користування
квартирою з урахуванням прав та
інтересів усіх співвласників та
встановив розмір витрат сторін на
утримання квартири.

Із такими висновками судів не можна
погодитися з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є
співвласниками спірної двокімнатної
квартири у рівних частках на підставі
свідоцтва про право власності на житло
№ 452 від 20 вересня 1993 року, виданого
правлінням Чорноморського морського
пароплавства, відповідно до Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» (а.с. 46).

Відповідно до технічного паспорту
квартира складається з двох кімнат
площею 18,2 кв. м. та 11,3 кв. м., загальною
площею 50,3 кв. м. (а.с. 47-50).

Судом першої інстанції також
встановлено, що із 2003 року ОСОБА_4
проживає у вказаній квартирі з
чоловіком та двома дітьми, 2005 року та
ІНФОРМАЦІЯ_1, самостійно несе всі
витрати з утримання квартири та
сплачує комунальні послуги. ОСОБА_5
часто приїжджає на тривалий час та
проживає у спірній квартирі у кімнаті
площею 11,3 кв. м. Із 2004 року ОСОБА_3 не
проживає у спірній квартирі у зв'язку
із проживанням зі своєю родиною на
іншій жилій площі. ОСОБА_4 вказувала, що
на вхідних дверях квартири змінено
замки, але вона не перешкоджає ОСОБА_3 у
користуванні його часткою квартири.

Відповідно до висновку № 5880 судової
будівельно-технічної експертизи від 26
квітня 2013 року поділити спірну
квартиру на три ізольовані частини
неможливо.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Із положень ст. 358 ЦК України випливає,
що надання співвласнику в користування
частини майна має ґрунтуватися на
встановленні відповідності між
розміром частки співвласника в праві
спільної власності та часткою того
майна, на дання якого в користування
вимагає такий співвласник. За
домовленістю співвласників може бути
допущено відступ від засад
відповідності між розміром частки в
праві та розміром частки в майні.

Частиною 1 статті 391 ЦК України
визначено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у
порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України
на вищенаведені норми закону уваги не
звернув, не з'ясував, чи можливо надати
співвласникам в користування кімнати
квартири відповідно до
запропонованого порядку позивачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначав,
що ОСОБА_4 проживає у квартирі з
чоловіком та двома дітьми, судом першої
інстанції було виділено кімнату площею
18,2 кв. м. у спільне користування двом
дорослим особам різної статті - йому та
ОСОБА_4, що призведе до продовження
конфліктів (а.с. 111-113).

Згідно із ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Дійшовши висновку, що при визначенні
порядку користування спірною
квартирою судом першої інстанції було
враховано, що ОСОБА_5 є людиною похилого
віку та має право на створення їй
максимально можливих комфортних
побутових умов, поза увагою суду
залишися положення ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК
України.

Згідно із ст. 360 ЦК України співвласник
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Як на підставу позову про встановлення
розміру витрат на утримання квартири
позивач посилався на те, що із
відповідачами у майбутньому виникне
спір.

Встановлюючи розмір витрат на
утримання квартири по 1/3 частині з
кожного із співвласників, суди не
звернули уваги на те, що порядок
утримання майна у спільній частковій
власності визначено ст. 360 ЦК України,
та не з'ясували, чи підлягає
задоволенню позов у цій частині із
урахуванням підстав позову.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України
апеляційний суд зобов'язаний надати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги. Недотримання вказаних вимог є
порушенням ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
щодо справедливого судового розгляду у
частині мотивування судового рішення
судом, який має право на дослідження
нових доказів і переоцінку доказів.

Вимоги до ухвали апеляційного суду
визначено у ст. 315 ЦПК України і таким
вимогам ухвала апеляційного суду не
відповідає.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, суд апеляційної
інстанції, у порушення вимог ст. ст. 303,
315 ЦПК України, належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги
позивача, не зазначив в ухвалі
конкретних обставин і фактів, що
спростовують такі доводи, не з'ясував,
чи можливе визначення порядку
користування спірною квартирою з
урахуванням кола осіб, які є
співвласниками та в ній проживають, та
дійшов передчасного висновку про
залишення без змін рішення суду першої
інстанції.

Оскільки допущені судом апеляційної
інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, ухвала
апеляційного суду підлягає скасуванню
із направленням справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції
відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 1 жовтня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:
В.І.
Амелін

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко