У х в а л а

26 травня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,суддів:
Кадєтової О. В.,
Наумчука М. І.,
Мартинюка В. І., Остапчука Д.
О.,розглянувши заяву ОСОБА_1 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
треті особи: виконавчий комітет
Мукачівської міської ради
Закарпатської області, Товариство з
обмеженою відповідальністю «І.Т.В.
Сервіс Плюс», про визнання права на
користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права на
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

Посилалась на те, що у спірну
квартиру вселилась за згодою
квартиронаймача ОСОБА_4, протягом
десяти років постійно проживала в цій
квартирі та вела з наймачем спільне
господарство, тому після смерті
останнього за нею збереглося право
користування вказаним житловим
приміщенням. Проте відповідачі
перешкоджають їй у користуванні
спірною квартирою та заперечують проти
її реєстрації у ній.

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 29 серпня 2013 року позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1. Вирішено питання
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 11 листопада
2013 року рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 29 серпня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 січня 2014 року
у відкритті касаційного провадження у
даній справі за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 11 листопада
2013 року відмовлено на підставі п. 5 ч. 4
ст. 328 ЦПК України.

23 квітня 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_1 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 січня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме - ст.
ст. 64, 65 ЖК України, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах

Як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 08 лютого 2012 року у справі №
6-3000св12, ухвалу Верховного Суду України
від 23 грудня 2009 року у справі № 6-10097св09
та рішення Верховного Суду України від
04 серпня 2010 року у справі № 6-7341св10 та
від 17 листопада 2010 року у справі №
6-38364св10.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Зі змісту судового рішення, про
перегляд якого подано заяву, та судових
рішень, на які посилається заявник як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах
вбачається, що вони ухвалені у спорах
про визнання права на користування
житловим приміщенням.

Ухвалюючи рішення 04 серпня 2010 року у
справі № 6-7341св10, Верховний Суд України
відмовив у задоволенні позову про
визнання права користування жилим
приміщенням та зобов'язання укласти
договір житлового найму з тих підстав,
що обумовлений при вселенні позивачки
в спірну квартиру угодою між нею та
наймачем квартири порядок
користування квартирою на умовах
піднайму унеможливлює набуття
позивачкою самостійного права на
квартиру. Оскільки самостійного права
на квартиру позивачка не набула, то
немає підстав для визнання їх такою, що
втратила право користування нею, у
зв'язку з чим суд погодився з позицією
судів про відмову в задоволенні
зустрічного позову.

Ухвалюючи рішення 17 листопада 2010
року у справі № 6-38364св10, Верховний Суд
України відмовив у задоволенні позову
про визнання права користування жилим
приміщенням з тих підстав, що факт
відчуження позивачкою належного їй
жилого приміщення не спростовує
встановленого судом факту досягнення
при її вселенні в спірну квартиру угоди
між нею, наймачем квартири та членами
його сім'ї щодо порядку користування
квартирою, за якою самостійного права
на зазначену квартиру вона не набуває.

У той же час, відмовляючи у
відкритті касаційного провадження
ухвалою від 14 січня 2014 року у
справі № 6-52132ск13, про перегляд якої
подано заяву, Вищий спеціалізований
суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ погодився з
висновками апеляційного суду про
відмову у задоволенні позову про
визнання права на користування
житловим приміщенням із тих підстав, що
оскільки позивачка при вселенні у
спірну квартиру зберігала за собою
право користування іншим жилим
приміщенням у будинку державного чи
громадського житлового фонду, то вона
не набула права користування займаною
нею квартирою.

Враховуючи наведене, відсутні
підстави вважати, що у наведених
справах тотожними є встановлені судами
фактичні обставини, які мають значення
для вирішення спорів, які розглядались,
а, відповідно, що правовідносини, які
виникли між особами, які брали участь у
розгляді вказаних справ, подібні і мало
місце неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права в порівнянні
зі справою, у якій постановлена ухвала,
яку просить переглянути заявник, що
потягло за собою ухвалення різних за
змістом судових рішень.

Разом із тим, посилання заявника як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 08 лютого 2012 року у справі
№ 6-3000св12 та ухвалу
Верховного Суду України від 23 грудня 2009
року у справі № 6-10097св09 відповідно до п.
1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України не може
здійснюватися, оскільки зазначеними
ухвалами судові рішення попередніх
судів були скасовані, а справи
направлені на новий розгляд у зв'язку з
порушенням судами норм процесуального
права щодо встановлення фактичних
обставин, то таке не свідчить про їх
тотожність із встановленими судом
фактичними обставинами справи, у якій
постановлена ухвала, про перегляд якої
подано заяву.

Оскільки наведені заявником доводи
не містять ознак, які згідно з вимогами
ст. 355 ЦПК України є підставами для
перегляду судового рішення, про
перегляд якого ОСОБА_1 подано заяву, то
у допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи:
виконавчий комітет Мукачівської
міської ради Закарпатської області,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «І.Т.В. Сервіс Плюс»,
про визнання права на користування
житловим приміщенням, за заявою ОСОБА_1
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 січня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді
О. В. Кадєтова

В. І. Мартинюк

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук