Справа № 2/422/515/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 р.
м. Перевальськ

Перевальський районний суд Луганської
області в складі:

головуючого-судді:
Нікітіна В.В.

при секретарі:
Савельєвій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Перевальську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2014 року до Перевальського
районного суду Луганської області
надійшла позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди внаслідок ДТП.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

17 листопада 2007 року приблизно о 22
годині 00 хвилин відповідач ОСОБА_2,
керуючи автомобілем ВАЗ 2101 д/н: НОМЕР_1,
рухався по автодорозі
Київ-Харків-Довжанська, в районі с.
Фащівка, Перевальського району,
Луганської області, де допустив наїзд
на пішоходів, один з яких - ОСОБА_3 є
сином позивача.

Від отриманих внаслідок ДТП травм
ОСОБА_3 помер у лікарні.

Внаслідок смерті сина, позивач
перенесла душевні страждання, які
суттєво погіршили стан її здоров'я,
внаслідок чого позивач вимушена була
проходити курс лікування в Луганській
психіатричній лікарні.

В судовому засіданні представники
позивача позов підтримали, наполягали
на його задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, виходячи з
наступного.

Факт дорожньо-транспортної пригоди,
яка відбулась 17 листопада 2007 року і в
результаті якої було завдано
смертельних травм громадянину ОСОБА_3,
дійсно мав місце.

В подальшому під час проведення
досудового слідства в порушеній
кримінальній справі було встановлено
його невинуватість у скоєнні ДТП. Про
це свідчать постанови про закриття
кримінальних справ та висновки
експертиз.

З огляду на відсутність його вини у
заподіянні смерті ОСОБА_3, відповідач
просить суд відмовити позивачу у
задоволенні позову.

Суд, вислухавши представників
позивача, відповідача, дослідивши
подані докази, прийшов до наступних
висновків.

Сторонами у справі визнається та не
спростовується той факт, що 17 листопада
2007 року відповідач ОСОБА_2, керуючи
своїм автомобілем, здійснив наїзд на
пішохода ОСОБА_3, який від отриманих під
час наїзду травм помер у лікарні.

Доводи представника позивача відносно
винуватості відповідача у зазначеній
ДТП суд оцінює критично, оскільки
доказами у справі (які надав позивач та
достовірність яких визнається
відповідачем) встановлено
невинуватість відповідача ОСОБА_2 у
ДТП, під час якої загинув ОСОБА_3 (а.с.
25-27, 30-31, 32).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного
кодексу України, моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що
моральна шкода, завдана каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок джерела
підвищеної небезпеки, відшкодовується
незалежно від вини особи, яка її
завдала.

Діяльність, пов'язана з використанням
транспортних засобів, є джерелом
підвищеної небезпеки відповідно до
приписів ч. 1 ст. 1187 ЦК України.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом - ч. 2 ст.
1187 ЦК України.

Факт належності відповідачу ОСОБА_2
автомобіля ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_1
підтверджується доказами у справі та
не спростовується відповідачем.

Підстав для обмежень щодо
відповідальності ОСОБА_2 за завдану
шкоду внаслідок діяльності, що є
джерелом підвищеної небезпеки, як це
встановлено ч. 5 ст. 1187 ЦК України, суд у
справі не вбачає.

У відповідності до ч. 2 ст. 1188 ЦК України
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим) а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

Вищевикладене свідчить про наявність
підстав для відшкодування
відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1
моральної шкоди, завданої внаслідок
дії джерела підвищеної небезпеки,
оскільки вона є матір'ю загиблого
внаслідок ДТП ОСОБА_3

Суд визнає доведеним факт заподіяння
ОСОБА_1 моральних страждань внаслідок
загибелі її сина, оскільки син є
найбільш дорогою людиною для
потерпілої, втрата якої завдала тяжких
страждань позивачу.

В той же час, суд не погоджується з
твердженням позивача та її
представника щодо розміру моральної
шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2
і вважає суму у 100000 грн. занадто
високою. Суд вважає необхідним та
достатнім стягнути з відповідача на
користь позивача суму моральної шкоди
в розмірі, визначеному з урахуванням
принципів розумності та
справедливості.

Суд вважає, що позовні вимоги щодо
відшкодування витрат на правову
допомогу заявлені обґрунтовано, адже п.
2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України відносить витрати
на правову допомогу до складу судових
витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Матеріалами справи підтверджено і
відповідачем не спростовано, що
позивач поніс витрати за послуги
адвоката в розмірі 3000 грн.

Однак, суд не погоджується з
аргументами представника позивача
щодо обґрунтованості заявлення до
стягнення саме цієї суми витрат на
правову допомогу, виходячи з
наступного.

Ч. 1 ст. 84 ЦПК України встановлено, що
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката, несуть сторони.

Ч. 2 ст. 84 ЦПК України містить відсильну
норму права, відповідно до якої
граничний розмір витрат на правову
допомогу встановлюється законом.

У відповідності до ст. 1 Закону України
"Про граничний розмір витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах" № 4191 від
20.12.2011 року, розмір компенсації судових
витрат на правову допомогу у цивільних
справах не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні.

Згідно до вимог Закону України "Про
державний бюджет України на 2014 рік",
мінімальна заробітна плата з 01 січня 2014
року встановлена в розмірі 1218 грн. на
місяць.

Як вбачається з протоколів судових
засідань, адвокат, що представляв
інтереси позивача у даній справі,
надавав правову допомогу позивачці
загалом протягом 107 хв, що становить 1,78
години.

40 % від мінімальної заробітної плати
становить 487,20 грн.

Таким чином, розмір витрат на правову
допомогу, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача,
становить 1,78 год. * 487,20 грн./год. = 867,22
грн.

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК
України та Закону України "Про судовий
збір", враховуючи зміст та обсяг
заявлених та задоволених позовних
вимог, сума витрат судового збору, що
підлягає стягненню з відповідача та
зарахуванню до спеціального фонду
Державного бюджету України, становить
400 грн.

Керуючись статтями 10, 11, ч. 3 ст. 209, ст.ст.
212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди
внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40000
(сорок тисяч) гривень в рахунок
відшкодування моральної шкоди
внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 867
(вісімсот шістдесят сім) гривень 22 коп.
витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в
розмірі 400 (чотириста) гривень,
зарахувавши його до спеціального фонду
Державного бюджету України.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду Луганської
області через Перевальський районний
суд Луганської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя:
В.В. Нікітін