Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Демчук
Ю.Ю.,

з участю сторін та їх представників:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5,
приватного акціонерного товариства
«Страхове товариство «Гарантія»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фенікс ЛТД» та
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт» на рішення
Млинівського районного суду від 20
січня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_5 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Фенікс ЛТД» ,
Львівської регіональної дирекції
філії Приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія», Приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія», товариства з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт» про
відшкодування моральної та майнової
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Млинівського районного суду
від 20 січня 2014 року позов задоволено
частково: стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю «Ферозіт»
(далі -ТзОВ «Ферозіт») на користь ОСОБА_5
моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Стягнуто з приватного акціонерного
товариства «Страхове товариство
«Гарантія» (далі -ПрАТ «СТ «Гарантія»)
на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в
розмірі 50 000 грн. та моральну шкоду в
розмірі 1000 грн.

Стягнуто солідарно з ТзОВ «Ферозіт» та
ПрАТ «СТ «Гарантія» в дохід держави
судовий збір в розмірі 555 грн. 71 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_5 у поданій на вказане рішення
апеляційній скарзі зазначив, що при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому Законом
порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи. Різницю
між сумою відшкодування, визначеною
судом, та сумою, яка має бути
відшкодована страховиком, сплачує
особа, яку визнано винною в скоєнні ДТП.

Стверджував, що в ході розгляду справи
було встановлено, що на його лікування
було витрачено більше 200 000 грн. ОСОБА_8
- водій, який скоїв наїзд, відшкодував
збитки на лікування в сумі 86 000 грн., не
вимагаючи при цьому розписок. До
відповідача ПрАТ «СТ «Гарантія»
заявлялась позовна вимога про
відшкодування 100 000 грн. - в межах
страхового ліміту згідно Поліса
№АВ/707728 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 14.05.2012 року, однак суд
задоволив дану вимогу лише в межах 50 000
грн.

________________________________________________________________________
_________________________

Справа №566/1081/13-ц
Головуючий в суді І інст. -
Хомицька А.А.

Провадження № 22-ц /787/564/2014р.
Суддя-доповідач - Боймиструк
С.В.

Враховуючи наведене, просив рішення
Млинівського районного суду від 20
січня 2014 року в частині стягнення з
ПрАТ «СТ «Гарантія» 50 000 грн.
матеріальної шкоди скасувати та
стягнути з нього 100 000 грн.
матеріальної шкоди.

Представник ПрАТ «СТ «Гарантія» у
поданій на рішення суду першої
інстанції апеляційній скарзі
покликався на його незаконність та
необґрунтованість в частині стягнення
матеріальної та моральної шкоди з ПрАТ
«СТ «Гарантія».

Доводив, що надані позивачем документи
не обґрунтовують його витрати на
лікування в сумі 141 304 грн. 69 коп.,
зокрема: не доведено, що препарат
«Меронем» загальною вартістю 32 963 грн.
40 коп. призначався лікуючими лікарями,
а не вводився позивачу з його власної
ініціативи, а також не доведено, що
позивач лікувався в ПрАТ «ККГ МК
«Укртатнафта» та сплатив за надані
медичні послуги 48 215 грн., оскільки
угода про надання будь-яких послуг не
укладалася.

Стверджував, що при визначенні суми
страхового відшкодування, яка підлягає
стягненню з ПрАТ «СТ «Гарантія», суд з
метою уникнення надлишкового
відшкодування збитку відповідно до п.3
ч.1 ст. 988 ЦК України повинен був
врахувати добровільне відшкодування
водієм ОСОБА_8 позивачу коштів в сумі 86
000 грн.

Вказував, що відповідно до постанови
слідчого відділу розслідування ДТП СУ
УМВС України в Рівненській області про
закриття кримінальної справи від 15
листопада 2012 року
дорожньо-транспортна пригода сталася
виключно з вини самого позивача, який,
порушивши п.4.14 Правил дорожнього руху
та не впевнившись у відсутності
небезпеки для себе та інших учасників
руху, вийшов на проїжджу частину
дороги.

Враховуючи наведене, просив рішення
Млинівського районного суду від 20
січня 2014 року в частині стягнення з
ПрАТ «СТ «Гарантія» на користь ОСОБА_5 50
000 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн.
моральної шкоди скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в позові до
ПрАТ «СТ «Гарантія».

Представник ТзОВ «Фенікс ЛТД» у
поданій на рішення суду першої
інстанції апеляційній скарзі
покликався на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Вказував, що з рішення суду не
зрозуміло, який розмір допомоги був
переданий позивачу сім'єю ОСОБА_8, і для
відшкодування матеріальної, чи
моральної шкоди вона надавалася.

Доводив, що судом першої інстанції не
доведено, що позивач звертався до ПрАТ
«СТ «Гарантія» як страховика із
вимогою про виплату страхового
відшкодування, а страховик, відповідно,
відмовив йому у виплаті такого
відшкодування.

Вважав таким, що не відповідає
обставинам справи, висновок суду про
стягнення з ТзОВ «Ферозіт» моральної
шкоди в розмірі 50 000 грн.

Зазначав, що судом допущено до участі у
справі в якості представника позивача
адвоката ОСОБА_1, хоча згідно з
договором про надання правової
допомоги від 5 лютого 2013 року він був
уповноважений захищати інтереси
ОСОБА_5 лише на досудовому слідстві і в
суді по кримінальній справі №20/67-12.

Враховуючи наведене, просив рішення
Млинівського районного суду від 20
січня 2014 року скасувати, позовну заяву
ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Представник ТзОВ «Ферозіт» у поданій
на рішення суду першої інстанції
апеляційній скарзі покликався на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права та також просив
рішення Млинівського районного суду
від 20 січня 2014 року скасувати і в позові
відмовити.

Представник позивача ОСОБА_5 адвокат
ОСОБА_1 в судовому засіданні подану
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити, а інші апеляційні
скарги відхилити.

Представник ПрАТ «СТ «Гарантія»
ОСОБА_2, представник ТзОВ «Фенікс ЛТД»
ОСОБА_3 та представник ТзОВ «Ферозіт»
ОСОБА_4, в судовому засіданні, кожен
окремо, підтримали доводи своїх
апеляційних скарг та просили їх
задовольнити, а апеляційну скаргу
ОСОБА_5 відхилити.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційні скарги не підлягають до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що хоч
джерело підвищеної небезпеки -
автомобіль, яким керував ОСОБА_8 та
здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11, і
належить ТзОВ «Фенікс ЛТД», однак водій
перебував в трудових відносинах з ТзОВ
«Ферозіт» , а авто перебувало в оренді.
Стягуючи матеріальну і моральну шкоду
з страхової компанії, де був
застрахований автомобіль, суд виходив
з того, що про страховий випадок
учасниками ДТП вона була повідомлена,
однак належні виплати страхового
відшкодування не здійснила.

Такий висновок відповідає обставинам
справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 06
липня 2012 року близько 15 год. 40 хв., водій
ОСОБА_8, керуючи вантажним автомобілем
МАN, реєстраційний номер НОМЕР_1, з
причіпом ZANNER TCA 18, реєстраційний номер
НОМЕР_2, рухаючись по автодорозі
Доманово - Ковель - Чернівці - Теребляче,
зі сторони м. Дубно в напрямку м.
Кременець, на 231 км + 920 м вищевказаної
автодороги, що в межах смт. Смига
Дубенського району Рівненської
області, скоїв наїзд на пішохода
ОСОБА_5, який знаходився поруч зі своїм
вантажним мікроавтобусом Mercedes-Benz 208 CDI,
реєстраційний номер НОМЕР_3. У
результаті ДТП позивач отримав тяжкі
тілесні ушкодження, а транспортні
засоби зазнали механічних пошкоджень.

Порушену за даним фактом 11 липня 2012
року кримінальну справу за ч.2 ст.286 КК
України 15 листопада 2012 року було
закрито за відсутністю в діях ОСОБА_8
складу злочину.

Власником транспортного засобу, яким
керував водій ОСОБА_8,є ТзОВ «Фенікс
ЛТД» і його цивільно-правова
відповідальність була застрахована
ЛРД ПрАТ «СТ Гарантія» (а.с. 23,24).

На час вчинення ДТП та настання
страхової події зазначений
транспортний засіб - авто з причіпом,
відповідно до договору та акту
приймання-передачі перебували в оренді
у ТзОВ «Ферозіт» (а.с.64-72), а водій ОСОБА_8
перебував у трудових відносинах з цим
товариством (а.с.73, 74).

29 жовтня 2012 року ОСОБА_5 було
встановлено І-Б групу інвалідності і
витрати на його лікування склали 141
304,69 грн. (а.с. 7 - 17, 19,20, 216).

Відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК
України та роз'яснень, даних в п. 4
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», де зокрема
зазначено, що відсутність складу
злочину, наприклад, у разі відмови у
порушенні кримінальної справи,
закриття кримінальної справи за
правилами Кримінально-процесуального
кодексу України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що саме ТзОВ
«Ферозіт» несе обов'язок по
відшкодуванню шкоди, завданої позивачу
джерелом підвищеної небезпеки, як
юридична особа, що на підставі договору
№ ОР/ЛВ/0001/12 оренди транспортних
засобів від 02.04.2012 року володіє
транспортним засобом, яким 06 липня 2012
року керував водій ОСОБА_8 та є
роботодавцем останнього.

Враховуючи відсутність солідарного
обов'язку ТзОВ «Ферозіт» та ТзОВ
«Фенікс ЛТД» по відшкодуванню шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, місцевий суд обґрунтовано
відмовив в частині позовних вимог
ОСОБА_5 до ТзОВ «Фенікс ЛТД».

У зв'язку з тим, що цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу, була
застрахована в Львівській
регіональній дирекції філії
«Приватного акціонерного товариства
«Страхове товариство «Гарантія»,
страхувальник звертався в липні 2012
року з повідомленням про подію та
настання страхового випадку і
спричинення шкоди третій особі, однак
спричинена шкода страховиком
відшкодована не була (а.с.132, 133-135, 150).

Враховуючи, що станом на час настання
страхового випадку, 06 липня 2012 року,
договір страхування був чинним, а
позивачем було доведено факт
заподіяння матеріальної та моральної
шкоди джерелом підвищеної небезпеки, з
урахуванням встановленого ліміту
відповідальності страховика, витрат
понесених позивачем на лікування,
грубої його необережності при
заподіянні йому шкоди внаслідок ДТП,
глибини його фізичних та душевних
страждань, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку про суд
стягнення з відповідача ПрАТ «СТ
«Гарантія» на користь ОСОБА_5
матеріальної шкоди в розмірі 50000 грн. та
моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Посилання апелянтів, що судом не
враховано кошти в сумі 86000 грн.,
відшкодовані позивачу водієм ОСОБА_8,
не заслуговують на увагу, оскільки
виходячи з обов'язку винної особи
відшкодування спричиненої шкоди в
повному обсязі, то при складанні цих
сум 86000+50000 отримана сума в 136000 грн. є
меншою ніж підтверджені витрати на
лікування позивача в сумі 141 304,69 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК
України судом першої інстанції
встановлено факт спричинення ОСОБА_5
моральної шкоди, завданої йому
каліцтвом та ушкодженням здоров'я
внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки. Врахувавши, що в
результаті ДТП позивач отримав тяжкі
тілесні ушкодження та І групу
інвалідності, йому було завдано
фізичного болю та душевних страждань, а
також те, що ОСОБА_5 допустив грубу
необережність, що виразилася у
порушенні Правил дорожнього руху,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
місцевий суд дійшов вірного висновку
про стягнення з відповідача ТзОВ
«Ферозіт» на користь позивача
моральної шкоди, обґрунтовано
визначивши її розмір в 50000 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,
місцевий суд правильно вирішив питання
з відшкодуванням судових витрат.

Оскільки рішення місцевого суду
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, наведених
у ньому, то колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 311-315
ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія», товариства з
обмеженою відповідальністю «Фенікс
ЛТД» та товариства з обмеженою
відповідальністю «Ферозіт» -
відхилити.

Рішення Млинівського районного суду
від 20 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий

Судді: