Справа №461/1375/14-ц
Провадження № 2/461/1011/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року
м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Мисько Х.М.

при секретарі
Коружинець Н.В.

з участю: представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Цістуна Р.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариство
АСК «Скарбниця» про захист прав
споживача,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із
позовом до ПрАТ АСК «Скарбниця», в
якому просить стягнути з відповідача
955959,65 грн. пені та 2506,44 - три відсотки
річних за користування чужими коштами.

В обґрунтування внесеного позову
покликається на те, що рішенням
Галицького районного суду м. Львова від
04 червня 2013 року, яке 20 січня 2014 року
залишено без змін апеляційним судом
Львівської області, вирішено стягнути
з ПрАТ АСК «Скарбниця» на користь
ОСОБА_3 16709,66 грн. Однак, з моменту
вчинення дорожньо-транспортної
пригоди, страховиком не вчинено жодної
дії, спрямованої на здійснення
страхової виплати. Таким чином, з
огляду на те, що станом на дату набрання
рішенням законної сили відповідач не
сплатив належного йому страхового
відшкодування, сума пені, що підлягає
до стягнення з відповідача за період з
28 жовтня 2008 року по 20 січня 2014 року,
становить 955959,65 грн. (501,28 грн. (3% від
вартості матеріальної шкоди,
встановленої рішенням суду) х 1907 (днів
прострочення виконання зобов'язання).
Крім того, вважає, що з відповідача слід
стягнути 3% річних, що складають 2506,44
грн.

В судовому засіданні 21 травня 2014 року
представник позивача подав заяву про
збільшення позовних вимог, в якій
просить суд разом із сумою 955959,65 грн.
пені стягнути з ПрАТ АСК «Скарбниця» на
користь ОСОБА_3 60153,60 грн. пені, а всього
разом 1016113,25 грн.

В судовому засіданні представник
позивача збільшені позовні вимоги
підтримав, надав пояснення, аналогічні
до викладених у позовній заяві та заяві
про збільшення позовних вимог та
просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив, надав письмові заперечення,
в яких вказує, що на вказані
правовідносини не поширюється дія
Закону України «Про захист прав
споживачів», на який покликається
позивач, оскільки договір страхування
не був спрямований на задоволення
особистих потреб ОСОБА_3 Крім цього,
положення ст.625 ЦК України не
застосовуються до відносин з
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, оскільки
відшкодування шкоди є
відповідальністю, а не грошовим
зобов'язанням, яке виникає з договірних
зобов'язань, тому вказує, що сума в
розмірі 2506,44 грн. нарахована з
порушенням вимог законодавства. Щодо
виникнення обов'язку страховика
здійснити страхове відшкодування,
вказує, що ОСОБА_3 не було повідомлено
страховика про факт ДТП в строк,
визначений законодавством, не надано
пошкоджений транспортний засіб для
визначення розміру збитків, а лише 29
серпня 2011 року позивач надіслав ПрАТ
«Скарбниця» заяву про виплату
страхового відшкодування. Крім цього,
вказує, що станом на сьогоднішній день
немає рішення суду, яке б набрало
законної сили про стягнення страхового
відшкодування та його розміру із
страховика, а тому нарахування пені є
передчасним та необґрунтованим. Також
звертає увагу суду на те, що розрахунки
пені здійснено за весь період з моменту
настання дорожньо-транспортної
пригоди, а саме з 28 жовтня 2008 року та
просить застосувати до даних
правовідносин строк позовної давності,
оскільки позовна давність з вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
встановлена в 1 рік.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши інші матеріали
справи в їх сукупності, з'ясувавши
дійсні обставини справи, права та
обов'язки сторін, суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Галицького районного суду м. Львова від
04 червня 2013 року було вирішено строк
позовної давності для звернення ОСОБА_3
та СП ТзОВ «Мистецький кіноконцертний
комплекс «Кінотеатр «Дніпро» до суду
поновити; позов задоволити частково;
стягнути з ПрАТ АСК «Скарбниця» на
користь ОСОБА_3 16709,66 грн. матеріальної
шкоди; у задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити за
безпідставністю позовних вимог (а.с.5-6).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 20 січня 2014 року апеляційні
скарги ПрАТ АСК «Скарбниця», ОСОБА_3 та
представника СП ТзОВ «Мистецький
кіноконцертний комплекс «Кінотеатр
«Дніпро» Овсіка О.Т. відхилено; рішення
Галицького районного суду м. Львова від
04 червня 2013 року залишено без змін
(а.с.3-4).

Однак, суд не приймає до уваги
покликання позивача та його
представника на преюдиційні факти,
встановлені рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 04 червня 2013
року, оскільки як вбачається із
вищевказаної ухвали Апеляційного суду
м. Львова, відомості про те, чи набрала
така законної сили відсутні.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу та докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Відтак,
покладення позивачем та його
представником в основу своїх вимог
ухвали суду, яка належним чином не
засвідчена, не може вважатись
допустимим доказом по справі і
однозначно стверджувати підставність
позовних вимог.

Стосовно невиплати ОСОБА_3 страхового
відшкодування та вимоги стягнути з
відповідача пеню та три відсотки
річних, суд приходить до наступного
висновку.

Відповідно до п.п.2 п.4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року №4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», положення
статті 625 ЦК не застосовуються до
відносин з відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, оскільки відшкодування
шкоди є відповідальністю, а не грошовим
зобов'язанням, яке виникає з договірних
зобов'язань. Винятком є
відповідальність страховика (стаття 992
ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.992 ЦК України у разі
несплати страховиком страхувальникові
або іншій особі страхової виплати
страховик зобов'язаний сплатити
неустойку в розмірі, встановленому
договором або законом.

Згідно з ст.37-1 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів» (в
редакції від 20 жовтня 2005 року), виплата
страхового відшкодування здійснюється
протягом одного місяця з дня отримання
страховиком визначених у статті 35
цього Закону документів або в строки та
в обсягах, визначених рішенням суду.

Відповідно до п.36.1. ст.36 Закону України
«Про обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів» (в
редакції від 20 жовтня 2005 року), після
розгляду страховиком наданих йому
визначених у статті 35 цього Закону
документів про дорожньо-транспортну
пригоду страховик приймає рішення про
виплату страхового відшкодування або
відмову у виплаті страхового
відшкодування.

Як встановлено в судовому засіданні,
листами від 16 вересня 2011 року, 17 жовтня
2011 року, 15 листопада 2011 року, позивача
повідомлялось, що у виплаті страхового
відшкодування було відмовлено, через
те, що, серед іншого: позивачем не було
надано відомостей: кому, на який
рахунок та на якій підставі страховик
зобов'язаний здійснити страхову
виплату, а відповідно до ст.35 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», до заяви додаються довідки
про дорожньо-транспортну пригоду,
довідки відповідних закладів охорони
здоров'я щодо тимчасової втрати
працездатності або довідки
спеціалізованих установ про
встановлення стійкої втрати
працездатності (інвалідності) у разі її
виникнення, інші документи, які мають
відношення до даної
дорожньо-транспортної пригоди,
завірені у встановленому порядку.
Таким чином, страховиком було
використане його передбачене
законодавством право на відмову у
здійсненні страхового відшкодування.

Крім цього, як вбачається із наявної в
матеріалах справи постанови старшого
державного виконавця Галицького ВДВС
ЛМУЮ Ільчишин Л.В. від 14 квітня 2014 року у
ВП №42958617, такою було відмовлено ОСОБА_3
у відкритті виконавчого провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вимоги позивача про стягнення з
відповідача пені та трьох відсотків
річних є необґрунтованим та
передчасним.

Суд не приймає доводи позивача,
викладені у позовній заяві, оскільки
такі не підтверджені жодними належними
та достатніми доказами, які б
достовірно вказували на існування
обставин, що на них посилається
позивач.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає
вимоги позивача безпідставними та
такими, які не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
натомість відповідач обґрунтовано
заперечив позов, а тому в задоволенні
такого слід відмовити.

Стосовно покликання представника
відповідача, що на дані відносини не
поширюється дія Закону України «Про
захист прав споживачів», суд приходить
до наступного: як вбачається із
преамбули Закону України «Про захист
прав споживачів», цей Закон регулює
відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності, встановлює права
споживачів, а також визначає механізм
їх захисту та основи реалізації
державної політики у сфері захисту
прав споживачів.

Відповідно до абз.2 п.2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів»,
оскільки Закон не визначає певних меж
своєї дії, судам слід мати на увазі, що
до відносин, які ним регулюються,
належать, зокрема, ті, що виникають із
договорів купівлі-продажу, майнового
найму (в тому числі найму (оренди)
жилого приміщення - в частині відносин
між наймачем (орендарем) і наймодавцем
(орендодавцем), який одночасно є
виконавцем комунальних послуг і послуг
по ремонту житлового фонду та
інженерного обладнання), побутового
прокату, безоплатного користування
майном, підряду (в тому числі
побутового замовлення чи
абонементного обслуговування),
доручення, перевезення громадян та їх
вантажу, комісії, схову, страхування, із
договорів про надання
фінансово-кредитних послуг для
задоволення власних побутових потреб
громадян (у тому числі про надання
кредитів, відкриття й ведення рахунків,
проведення розрахункових операцій,
приймання і зберігання цінних паперів,
надання консультаційних послуг).
Відносини, щодо захисту прав
споживачів можуть виникати також з
актів законодавства або з інших угод,
які не суперечать Закону.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що на дані правовідносини
поширюється дія Закону України «Про
захист прав споживачів», а тому позивач
звільнений від сплати судового збору
та правомірно подав позов без сплати
такого.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 61, 88, 79, 209, 212-215
ЦПК України, п.22 ст.1 Закону України «Про
захист прав споживачів», п.1.1. ст.1
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», Законом України
«Про судовий збір», суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Галицький районний суд м. Львова шляхом
подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Головуючий суддя
Мисько Х.М.