РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2014 р. Московський районний суд м.
Харкова у складі: головуючого судді
ОКСЕНЕНКО В.А., з участю секретаря
Акименко Г.С., розглянувши у судовому
засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання правочину недійсним, визнання
права власності та витребування майна,
3 особа приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5;

Встановив:

ОСОБА_1 27.05.2013 р. звернувся до
Московського суду м. Харькова з позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_4 ОСОБА_3 про визнання
правочину недійсним, визнання права
власності та витребування майна.

Представник позивача вказав в
обґрунтування наступне.

ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу реєстровий номер 2611
від 11.09.2009 р. набув право власності на
АДРЕСА_1. Колишній власник цієї
квартири ОСОБА_2,як законний
представник свого сина ОСОБА_7
звернулась до суду з позовом про
визнання укладеного договору
купівли-продажу недійсним. У
відсутності ОСОБА_1, заочним рішенням
Московського суду м.Харкова від 26.05.2010
р. за №2-10255/10 договір купівли-продажу
квартири від 11.09.2009 р. визнано недійсним
та скасовано його державну реєстрацію.
Ухвалою суду 01.04.2011 р. заочне рішення
було скасовано, та по справі 24.04.2012 р.
постановлено нове рішення. 26.07.2012 р.
рішенням апеляційного суду
Харківської області в задоволенні
позову ОСОБА_7 було відмовлено. Отже,
договір купівли- продажу квартири,
укладений 11.09.2009 р. є правомірним.

Однак, незважаючи на власне твердження
про порушення права неповнолітнього
сина та тітки, ІНФОРМАЦІЯ_1,
відповідачка ОСОБА_2, діючи навмисно,
03.12.2012 р. уклала договір купівли-продажу
зазначеної квартири зі своєю сусідкою
ОСОБА_4 В подальшому, ОСОБА_4, незважаючи
на наявність спору з приводу квартири,
після отримання відповідного
телеграмного повідомлення, 30.12.2012 р.
продала квартиру ОСОБА_3

Вказують, що правочином 03.12.2012 р.
порушені права позивача: він є законним
власником спірної квартири, продаж був
здійснений без його волі, особою, яка не
мала права відчужувати майно, до змісту
договору внесені завідомо неправдиві
відомості. Тому, з посилкою на приписі
ст.215, 203 ЦК України просять визнати
його недійсним.

Оскільки, майно вибуло з володіння
власника ОСОБА_1 не з його волі, просять
відновити становище, яке існувало до
порушення права та витребувати
квартиру з чужого незаконного
володіння ОСОБА_3; а також визнати за
позивачем право власності на цю
квартиру, оскільки, відповідач ОСОБА_3
його оспорює.

Відповідачі позовні вимоги не визнали
і пояснили суду:

ОСОБА_8: що вона 26.01.2009 р. позичила у
ОСОБА_9 гроші, про що між ними був
укладений нотаріально посвідчений
договір позики. У той же день вона
уклала з ОСОБА_10 договір комісії, за
яким надала останньому право продажу
належній їй АДРЕСА_1. 11.09.2009 р. ОСОБА_10
від її імені уклав договір
купівли-продажу квартири з ОСОБА_1
Вважаючи зазначені договори
неправомірними, вона від імені свого
(на той час неповнолітнього сина)
ОСОБА_7 звернулась з позовом про
визнання правочину недійсним. Заочним
рішенням Московського суду м. Харкова
від 26.05.2010 р. за №2-10255/10 позовні вимоги
задоволено, договір купівли-продажу
квартири від 11.09.2009 р. визнано
недійсним. Після чого, 03.12.2010 р. вона
продала квартиру сусідки ОСОБА_4

Т.Л., а та 30.12.2010 р. продала квартиру
ОСОБА_3 На час здійснення

угоди квартира належала їй, під арештом
не перебувала. Також вказала суду, що на
теперішній час оспорює в судовому
порядку договір позики, договір
комісії, укладені 26.01.2009 р. за її участі.

ОСОБА_4: що вона, дізнавшись про те, що
сусідка ОСОБА_8 продає свою квартиру,
вирішила її купити. 03.12.2010 р. між ними
був укладений договір купівли-продажу
квартири; гроші вона віддала ОСОБА_8 При
укладанні договору, нотаріус перевіряв
документи на квартиру і перешкод для
посвідчення договору не знайшов. 30.12.2010
р. вона продала цю квартиру ОСОБА_3 за 232
000 гр. Не заперечувала, що їй було відомо
про проблеми ОСОБА_8, пов*язаних з
позиченням грошей у ОСОБА_9

ОСОБА_3: що 30.12.2010 р. він, за допомогою
агентства нерухомості, яке перевіряло
документи на квартиру, купив у ОСОБА_4
вищевказану квартиру за 232 000 гр.; гроші
віддав продавцеві; зробив в квартирі
ремонт на проживає там до цього часу зі
сім*єю (дружиною і малолітньою дитиною).
Зі сторонами по справі раніше знайомий
не був; про наявність спору щодо
квартири, про наявність боргових
зобов*язань ОСОБА_8 не знав. Стверджує,
що є добросовісним набувачем, квартира
ним придбана законно, з дотриманням
чинного законодавства.

3 особа: приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5
в суд не з'явилась, просила справу
розглянути в її відсутності, надала
письмові пояснення по справі, де
зазначила, що при посвідченні угоди
03.12.2010 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 нею булі
перевірено правовстановлюючі
документи на спірну квартиру,
наявність заборон відчуження та
перешкод для посвідчення правочину не
виявлено.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
письмові докази, приходить до
наступного.

Параграфом 2 розділу 16 встановлені
правові наслідки недодержання
сторонами при вчиненні правочину вимог
закону.

Так, статтею 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ч.1-3,5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

У свою чергу, частиною 1 статті 203 цього
Кодексу закріплено, що:

«Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам…»

Спірною є однокімнатна АДРЕСА_1.

11.09.2009 р. на підставі договору
купівлі-продажу реєстровий №2611 ОСОБА_1
набув право власності на цю квартиру; в
порядку п.1.5 Тимчасового положення про
порядок реєстрації права власності на
нерухоме майно, затвердженого Наказом
МЮ України №157/6445 від 18 лютого 2002 р. та
норм ЦК України право власності
позивач зареєстрував в міськБТІ.

На підставі заочного рішення
Московського суду м. Харкова від 26.05.2010
р. за №2-10255/10, якім договір
купівли-продажу зазначеної квартири
від 11.09.2009 р. було визнано недійсним і
скасовано його державну реєстрацію за
ОСОБА_1 та інших правовстановлюючих
документів, ОСОБА_8 03.12.2010 р. продала цю
квартиру ОСОБА_12

Як впливає зі змісту укладеного 03.12.2010
р. договору купівли-продажу, в п.4 ОСОБА_8
засвідчила, що вказана в договорі
квартира:… в спорі та під забороною не
перебуває, а також прав щодо неї у
третіх осіб немає; що внаслідок продажу
квартири не буде порушено законних
прав та інтересів інших осіб, у тому
числі, неповнолітніх, непрацездатних;
щодо квартири відсутні судові спори…

Договір купівли- продажу посвідчений
приватним нотаріусом ХМНО за
реєстровим №4905.

Разом з тим, в судовому засіданні
встановлено, що 26.01.2009 р. між ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 був укладений договір позики 10800
доларів США; до теперішнього часу свої
зобов*язання по поверненню грошей
ОСОБА_8 не виконала, що підтверджено
відповідачкою особисто.

Отже, на час укладання договору
купівли-продажу квартири 03.12.2010 р.
ОСОБА_8 усвідомлювала, що інші особи
претендують та цю квартиру та існують
обставини, за яких кредитор може
провести звернення стягнення на
зазначену квартиру в рахунок боргу.

Про вказані обставини було відомо і
іншій стороні правочину (покупцеві)

ОСОБА_4, яка є сусідкою ОСОБА_8 та яка
була обізнана в справах останньої.

Вартість нерухомого майна, що
зазначена в договорі купівли- продажу-
75 000 гр. вочевидь не відповідає дійсної
вартості квартири; при цьому, сторони
за даною угодою, будучи допитаними
судом в якості свідків, вказати, за яку
суму ОСОБА_8 продала квартиру ОСОБА_4 не
змогли.

Більш того, обставини, на які
посилалась ОСОБА_8 звертаючись в 2009
році з позовом до суду за захистом
порушених прав її неповнолітнього сина
(аркш.14 справи) станом на час укладання
цього договору не відпали, оскільки,
син ОСОБА_8 досяг повноліття лише
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Тому, суд не може погодитись з доводами
відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_4,
стверджуючих про відповідність
укладеної угоди вимогам чинного
законодавства.

26.07.2012 р. цивільна справа з приводу
визнання договору купівли-продажу
спірної квартири реєстровий номер 2611
від 11.09.2009 р. була розглянута; рішенням
апеляційного суду Харківської області
в задоволенні позову ОСОБА_7
відмовлено.

Таким чином, ОСОБА_1 є власником
АДРЕСА_1; своєї згоди на відчуження
вказаної квартири останній не надавав.

Викладене дає суду підстави для
часткового задоволення позовних вимог
і визнання договору купівли- продажу
квартирі від 03.12.2010 р., укладеного між
ОСОБА_8 та ОСОБА_4 недійсним, як
укладеного з порушенням вимог ч.1
ст.203,215 ЦК України.

У відповідності зі ст. 388 ЦК України
якщо майно за відоплатним договором
придбане в особі, яка не мала права його
відчуждати, про що набувач не міг знати
(добросовісний набувач), то власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно вибуло
з володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

30.12.2010 р. ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3
придбав спірну квартиру за 232 000 гр.;
договір посвідчений приватним
нотаріусом ХМНО, реєстровий номер 3528,
що підтверджується витягом з Реєстру
прав власності на нерухоме майно.

На теперішній час в цієї квартири
зареєстровані та фактично проживають
дружина відповідача ОСОБА_14 та його
малолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Дані обставини підтверджуються
договором купівли- продажу, витягом з
Реєстру, довідкою ЖК «Велетень».

ОСОБА_3 при купівлі спірної квартири
діяв як добросовісний покупець, а саме:
він повністю виплатив вартість
квартири в розмірі 232 000 гр.; правочин
здійснив у встановленому чинним
законодавством порядку; 02.03.2011 р.
відомості про об*єкт нерухомого майна
ним були внесені до Реєстру; він
поселився в квартиру зі своєю сім*єю.

Таким чином, ОСОБА_3 як добросовісний
набувач відповідно чинного
законодавства України не може бути
позбавлений права власності; що у свою
чергу, тягне за собою відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
частини витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Тому, визнаючи порушення законних прав
позивача, суд, з урахуванням фактичних
обставин по справі, наявності
добросовісного набувача, не може
застосувати правила статті 216 ЦК
України щодо правових наслідків
недійсної угоди, у тому числи, вирішити
питання щодо стягнення грошової
компенсації.

Згідно статті 236 ЦК України правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Тому, ОСОБА_1, як зазначено вище в
рішенні, є власником АДРЕСА_1; договір
купівли-продажу від 11.09.2009 р. недійсним
не визнаний, тому, визнавати позивача
власником того ж майна в судовому
порядку не потрібно.

Керуючись ст.209,212-215 ЦПК України,
ст.16,203,215-216,388 України, суд,-

ВИРІШІВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір
купівли-продажу АДРЕСА_1, укладений 03
грудня 2010 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
за реєстровим номером 4905.

В іншої частини позову - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в апеляційний суд Харківської
області через районний суд протягом 10
днів.

СУДДЯ: В.А. ОКСЕНЕНКО.