У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/139/14-ц

№ 4-с/183/19/14

21.02.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

при секретаріТен І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського
міськрайонного суду скаргу ОСОБА_1 на
дії старшого державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Понікарової
А.О.,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 Петрівназвернулася до
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області із скаргою
на дії старшого державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Понікарової
А.О., в якій просить:

- визнати неправомірними дії
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Дніпропетровській області щодо
винесення постанови ВП № 40073961 від
18.10.2013 про стягнення з ОСОБА_1 як
боржника у виконавчому провадженні -
виконавчого збору у розмірі 498 749, 44
грн.;визнати неправомірними дії
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Дніпропетровській області щодо
винесення постанови ВП № 40073961 від
21.10.2013 про накладення арешту на майно
боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони
на його відчуження в межах суми
звернення стягнення 5 486 243, 84 грн.

- зобов'язати державного виконавця
ВПВР УДВС в Дніпропетровській області
скасувати постанову ВП № 40073961 від
18.10.2013 про стягнення з ОСОБА_1 як
боржника у виконавчому провадженні -
виконавчого збору у розмірі 498 749,44
грн.;скасувати постанову ВП № 40073961 від
21.10.2013 про накладення арешту на майно
боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони
на його відчуження в межах суми
звернення стягнення 5 486 243,84 грн.; надати
боржнику строк для самостійного
виконання рішеннясуду;здійснювати
виконання рішення суду в спосіб та у
порядку, визначеному рішенням, що
підлягає примусовому виконанню.

В обґрунтування своєї скарги, ОСОБА_1
зазначає, щопостановою державного
виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в
Дніпропетровській області від 10.10.2013
було відкрито виконавче провадження ВП
№ 40073961 по примусовому виконанню
виконавчого листа, виданого 15.11.2012
Новомосковським міськрайонпим судом
Дніпропетровської області у справі №
2-765/11, згідного якого в рахунок
погашення заборгованості перед ПАТ
«Дочірній банкСбербанку Росії» по
договору провідкриття кредитної лінії
№ 10-Н/08/14/ФО/П від 12.06.2008, яка станом на
24.03.2010 становить 4 987 494,40 грн., звернуто
стягнення на ряд земельних ділянок,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1

Постановою про відкриття виконавчого
провадження від 10.10.2013 року було надано
скаржнику строк для самостійного
виконання рішення - до 17.10.2013 року.

У зв'язку з невиконанням вимог
державного виконавця18.10.2013
рокудержавним виконавцем була
винесена постанова ВП № 40073961про
стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у
розмірі 498 749,44 грн. за проведення
виконавчих дій. 21.10.2013 року винесена
постанова про накладення арешту на все
майно боржника та оголошено заборону
на його відчуження в межах суми
звернення стягнення на суму 5 486 243,84 грн.

Скаржник вважає, що зазначені
постанови винесені з порушенням вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», виходячи з наступного.

Щодо стягнення виконавчого збору, то
підстави та порядок його стягнення
визначені вищезазначеним законом,
згідно зі ст. 28 якого, виконавчий збір
стягується у разі невиконання рішень в
добровільному порядку і є однією зі
складових вказаної сукупності дій
державного виконавця, спрямованих на
примусове виконання рішення суду.
Примусове ж виконання рішення
починається після спливу строку, який
надається для добровільного його
виконання. Згідно зі ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець вказує про
необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження.
Боржник вважається повідомленим про
відкриття виконавчого провадження,
якщо йому надіслано постанову про
відкриття виконавчого провадження за
адресою, зазначеною у виконавчому
документі. У разі ненадання боржником у
строки, встановлені ч.2 ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
документального підтвердження повного
виконання рішення суду, державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення. Однак постанова провідкриття
виконавчого провадження була отримана
нею лише 22.10.2013 року, у зв'язку з чим вона
була позбавлена можливості
добровільно виконати рішення суду у
строки, встановлені державним
виконавцем.

Щодо постанови про накладення арешту,
то її також вважає винесеною
неправомірно, оскільки звернення
стягнення на кошти та інше майно є
одним із заходів примусового виконання
рішення. Крім того, виконавчим
документом визначено спосіб та порядок
виконання - звернення стягнення на
вичерпний перелік майна боржника, що є
предметом іпотеки. Тобто, виносячи
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчудження, якою арешт накладений на
все майно боржника, державний
виконавець застосував загальні норми
ч.1 та ч.6 ст.52Закону України «Про
виконавче провадження», в той час, як
даний Закон передбачає спеціальний
порядок звернення стягнення на майно
відповідно до ст.54.

Щодо строків, передбачених ст. 383 ЦПК
України, то оскаржувані постанови були
отримані нею 31.12.2013 року, тобто скарга
подана нею в строк.

Таким чином, вважаючи, що даними діями
державного виконавця були порушені
вимоги Закону України «Про виконавче
провадження» таправа скаржника, ОСОБА_1
звернулася з даною скаргою до суду за
захистом своїх порушених прав.

В судове засідання скаржниця не
з'явилася, її представник ОСОБА_3 в
судовому засіданні скаргу підтримала,
просила її задовольнити, мотивуючи її
обставинами, викладеними у скарзі,
надавши пояснення з приводу обставин
викладених в ній.

В судовому засіданні представник ВПВР
УДВС ГУЮ в Дніпропетровській області
Понікарова А.О. скаргу визнала
частково. При цьому, зазначила, що
обставини, викладені скаржницею
визнає, однак проти задоволення самої
скарги заперечує. Надала відзив на
скаргу, в якому зазначила, що
оскаржувані постанови про накладення
арешту на майно боржника та заборони
його відчуження в межах заявленої суми
були винесені з дотриманням вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», а тому є правомірними.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, матеріали
виконавчого провадження, дійшов до
наступного висновку.

Згідно зі ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутись до суду зі скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, порушено їх права чи
свободи.

Судом встановлено, що постановою
державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в
Дніпропетровській області від 10.10.2013
було відкрито виконавче провадження ВП
№ 40073961 по примусовому виконанню
виконавчого листа, виданого 15.11.2012
Новомосковським міськрайонпим судом
Дніпропетровської області у справі №
2-765/11, згідного якого в рахунок
погашення заборгованості перед ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії» по
договору про відкриття кредитної лінії
№ 10-Н/08/14/ФО/П від 12.06.2008, яка станом на
24.03.2010 становить 4 987 494,40 грн., звернуто
стягнення на ряд земельних ділянок,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Постановою про відкриття виконавчого
провадження від 10.10.2013 року було надано
скаржнику строк для самостійного
виконання рішення - до 17.10.2013 року
(а.с.14-16).

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець протягом трьох робочих
днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення
у строк до семи днів з моменту
винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення зі
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. Копії постанови по відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржнику.

Ст.31 Закону України «Про виконавче
провадження» зазначає про те, що копії
постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження. Боржник
вважається повідомленим про
відкриття виконавчого провадження,
якщо йому надіслано постанову про
відкриття виконавчого провадження за
адресою, зазначеною у виконавчому
документі. Зокрема, ч.1 ст. 31Закону
України «Про виконавче провадження»
зазначає про те, що копія постанови про
відкриття виконавчого провадження
надсилається рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Як встановлено в судовому засіданні,
скаржник своєчасно не отримувала
постанову про відкриття виконавчого
провадження (а.с.20), а тому їй не було
відомо про відкриття даного
виконавчого провадження щодо неї та не
могла скористатись своїм законним
правом на добровільне погашення
заборгованості.

У разі ненадання боржником у строки,
встановлені ч.2 ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження»,
документального підтвердження повного
виконання рішення суду, державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Таким чином, несвоєчасне отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження, позбавило боржника
можливості скористатись своїм
законним правом на добровільне
виконання рішення суду.

Однак, у зв'язку з невиконанням вимог
державного виконавця, 18.10.2013 року
державним виконавцем була винесена
постанова ВП № 40073961 про стягнення з
ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 498
749,44 грн. за проведення виконавчих дій
(а.с.20-22).

21.10.2013 року винесена постанова про
накладення арешту на все майно
боржника та оголошено заборону на його
відчуження в межах суми звернення
стягнення 5 486 243,84 грн. (а.с.24-26).

Згідно з ч.1 ст.28 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений ч.2 ст. 25 цього Закону для
самостійного його виконання,
постановою державного виконавця з
боржника стягується виконавчий збір у
розмірі 10% суми, що підлягає стягненню,
або вартості майна боржника, що
підлягає передачі стягувачу за
виконавчим документом.

Згідно з ч.5 ст.28 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі, якщо
стягнутої з боржника суми недостатньо
для задоволення в повному обсязі вимог
стягувача, виконавчий збір сплачується
пропорційно до стягнутої суми.

Згідно зі ст.43 Закону України «Про
виконавче провадження», розподіл
стягнутих державним виконавцем з
боржника за виконавчим провадженням
грошових сум (у тому числі одержаних
від реалізації майна) здійснюється у
такому порядку: в першу чергу
компенсуються витрати державної
виконавчої служби, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій; у другу чергу
компенсуються витрати державної
виконавчої служби, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій, не покриті авансовим
внеском сторін та інших осіб у третю
чергу задовольняються вимоги
стягувача та стягується виконавчий
збір у розмірі 10% фактично стягнутої
суми. Тобто, розподіл грошових сум у
черговості, зазначеній у частині
першій цієї статті, здійснюється по
мірі їх стягнення.

Згідно з ч.1 ст.54 Закону України «Про
виконавче провадження», звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя.
Відповідно до ч.1 ст.57 Закону України
«Про виконавче провадження»,
арештмайна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Накладення ж арешту на все
майно та заборона здійснювати його
відчудження істотно порушує його
законні права та інтереси.

Згідно з ч.1 ст.57 Закону України «Про
виконавче провадження», арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Згідно з ч.1 ст.54 Закону України «Про
виконавче провадження», звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Виконавчий лист № 2-765/11, виданий 15.11.2012
року Новомосковським міськрайонним
судом на підставі рішення про
звернення стягнення на нерухоме майно,
яке зазначене в договорі іпотеки від
12.06.2008 року, а саме на земельні ділянки,
які розташовані на території
с.Орлівщина, Новомосковського району
Дніпропетровської області (а.с.7).

Ст.41 Закону України «Про іпотеку»
зазначає, що реалізація предмета
іпотеки, на який звертається стягнення
за рішенням суду або за виконавчим
написом нотаріуса, проводиться, якщо
інше не передбачено рішенням суду.

Таким чином, виходячи з
вищевикладеного, суд приходить до
висновку, що накладенням арешту на
майно боржника та забороною на його
відчудження, порушені права ОСОБА_1,
оскільки суду не надано доказів того,
що на виконання вимог ч.1 ст.57 Закону
України «Про виконавче провадження»
накладення арешту на майно боржника та
оголошення заборони на його
відчудження, якимось чином забезпечить
реальне виконання судового рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Крім того, ОСОБА_1 не є боржником у
розумінні норм Цивільного кодексу
України, вона - майновий поручитель,
який відповідає виключно в межах
заставленого майнау зв'язку з чим,
виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що постанови
державного виконавця про стягнення з
боржника виконавчого збору та про
накладення арешту на майно та заборона
його відчудженнябули винесеніз
порушенням норм Закону України «Про
виконавче провадження» та
підлягаютьскасуванню.

Щодо вимог про зобов'язання державного
виконавця надати боржнику строк для
самостійного виконання рішення суду та
зобов'язання здійснювати виконавчі дії
у спосіб та у порядку, визначеному
рішенням суду, то в цій частині скарги
суд вважає за необхідне відмовити,
оскільки порядок здійснення
виконавчих дій передбачений Законом
України «Про виконавче провадження»,
прийняття рішень в межах якого, є
виключною компетенцією державного
виконавця.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 383-389 ЦПК України, Законом України
«Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Понікарової
А.О.- задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Дніпропетровській області щодо
винесення постанови ВП № 40073961 від
18.10.2013 про стягнення з ОСОБА_1 як
боржника у виконавчому провадженні -
виконавчого збору у розмірі 498 749, 44
гривень.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Дніпропетровській області щодо
винесення постанови ВП № 40073961 від
21.10.2013 про накладення арешту на майно
боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони
на його відчуження в межах суми
звернення стягнення 5 486 243, 84 гривень.

Скасувати постанову ВП № 40073961 від
18.10.2013 про стягнення з ОСОБА_1 як
боржника у виконавчому провадженні -
виконавчого збору у розмірі 498 749,44
гривень.

Скасувати постанову ВП № 40073961 від
21.10.2013 про накладення арешту на майно
боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони
на його відчуження в межах суми
звернення стягнення 5 486 243,84 гривень.

В іншій частині скарги - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути
подана до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
В.В.Березюк