Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Украінцева Л.Д.
Справа № 2-2210/11
Провадження № 22ц/782/5035/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Луганської області у складі:

Головуючого - Украінцевої Л.Д.

Суддів: Галан Н.М., Назарової М.В.

при секретарі:Вербицькому І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську апеляційні
скарги Державної служби
інтелектуальної власності України,
ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 14.11.2012 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Державної служби
інтелектуальної власності України,
третя особа: ОСОБА_7 про визнання
недійсними свідоцтв на знаки для
товарів і послуг;

зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Державної служби
інтелектуальної власності України,
ОСОБА_7 про заборону використання
словесного та комбінованого знаку для
товарів і послуг,

встановила:

У червні 2011року ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулися з позовом до ОСОБА_4,
Державної служби інтелектуальної
власності України, третя особа: ОСОБА_7
про визнання недійсними свідоцтв на
знаки для товарів і послуг, посилаючись
на наступні обставини.

Позивачі є співвласниками
мініпивоварні та пивного бару
„ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
ЯЯЯ №862287 від 06.09.2007року /а.с.46-47/.
22.05.2006року вони уклали з ОСОБА_8 договір
на розробку назви та логотипу /гербу/
свого підприємства "ІНФОРМАЦІЯ_1".
30.05.2006року відповідно до акту
передавання-приймання ОСОБА_5 і ОСОБА_6
прийняли від виконавця оригінали
творів, а згідно з авторським
договором від 30.05.2006року ОСОБА_8
передав їм всі майнові права на твір у
повному обсязі, і з цього часу позивачі
використовують його.

У 2011році ОСОБА_5 і ОСОБА_6 дізналися про
те, що відповідач ОСОБА_4 отримав
свідоцтво України НОМЕР_2 від
25.05.2008року на комбінований знак для
товарів і послуг „ІНФОРМАЦІЯ_1", а також
свідоцтво НОМЕР_3 на знаки для товарів
та послуг „ІНФОРМАЦІЯ_1" від 26.10.2009року.
Позивачі вважають, що відповідач
ОСОБА_4 порушив їх майнові права
інтелектуальної власності, свідоцтва
підлягають визнанню недійсними,
оскільки відповідач подав заявки з
порушенням прав інших осіб, а крім
цього вони не відповідають умовам
надання правової охорони. Виходячи з
викладеного, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 просили
визнати недійсними свідоцтво України
НОМЕР_2 від 25.05.2009року на комбінований
знак для товарів і послуг
„ІНФОРМАЦІЯ_1", а також свідоцтво
НОМЕР_3 на знаки для товарів та послуг
„ІНФОРМАЦІЯ_1" від 26.10.2009року,
зареєстровані Державним департаментом
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України на
ім."я ОСОБА_4 і зобов"язати Державний
департамент інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України
внести до державного реєстру свідоцтв
України на знаки для товарів і послуг
відомості про визнання зазначених
свідоцтв недійсними.

В процесі слухання справи позивачі
уточнили свої позовні вимоги у зв"язку
з ліквідацією Державного департаменту
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України і
утворення Державної служби
інтелектуальної власності України.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся з
зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 про заборону використання
словесного та комбінованого знаку для
товарів і послуг „ІНФОРМАЦІЯ_1",
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що відповідно до свідоцтва України
НОМЕР_2 від 25.05.2008року на комбінований
знак для товарів і послуг
„ІНФОРМАЦІЯ_1", а також свідоцтва
НОМЕР_3 на знаки для товарів та послуг
„ІНФОРМАЦІЯ_1" від 26.10.2009року,
зареєстрованих Державним
департаментом інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки
України на його ім."я., він є власником
зазначеного знаку на товари та послуги
і комбінований знак на них, а тому
відповідно до вимог закону України
„Про охорону прав на знаки для товарі
і послуг" має право на заборону
використання цього знаку на товари та
послуги без його згоди.

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 14.11.2012
року позовні вимоги ОСОБА_5 і ОСОБА_6
задоволено частково: суд визнав
недійсними свідоцтво України НОМЕР_2
від 25.05.2009року на комбінований знак
для товарів і послуг „ІНФОРМАЦІЯ_1", а
також свідоцтво НОМЕР_3 на знаки для
товарів та послуг „ІНФОРМАЦІЯ_1" від
26.10.2009року, зареєстровані Державним
департаментом інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки
України на ім."я ОСОБА_4, відмовивши у
задоволенні інших позовних вимог.
Зустрічний позов ОСОБА_4 залишено без
задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4
і Державна служба інтелектуальної
власності України звернулися з
апеляційними скаргами, в якій
зазначили, що суд порушив норма
матеріального і процесуального права,
зробив висновки, невідповідні
обставинам справи. Апелянти просять
рішення суду скасувати і ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про визнання
свідоцтва України НОМЕР_2 від
25.05.2009року на комбінований знак для
товарів і послуг „ІНФОРМАЦІЯ_1", а також
свідоцтва НОМЕР_3 на знаки для товарів
та послуг „ІНФОРМАЦІЯ_1" від 26.10.2009року,
зареєстровані Державним департаментом
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України на
ім."я ОСОБА_4, недійсними та
задовольнити зустрічний позов ОСОБА_4

Вирішуючи питання про можливість
розгляду справи за відсутністю ОСОБА_4
та його представника, колегія суддів
враховує наступне.

Відповідно до ст..74 ЦПК України
сторонам було неодноразово направлено
повістки - повідомлення про час та
місце розгляду справи. Ці повідомлення
не було вручено ОСОБА_4 та його
представнику та повернулися без
вручення з відміткою «за спливом
строку зберігання» (а.с. т.2 185,218-219), у
зв'язку з чим справа була відкладена на
12.02.2014 року.

З метою розгляду справи у строки, яки
передбачено цивільним процесуальним
кодексом України, згідно зі п. 6 ст.74 ЦПК
України особи, яки беруть участь у
справі, можуть бути повідомлені
телеграмою, факсом чи за допомогою
інших засобів зв'язку, яки забезпечують
фіксацію повідомлення.

Оскільки засобі зв'язку ОСОБА_4
невідомі, то .2014 року його представнику
ОСОБА_3(т.2 а.с.80) з телефону, який є
офіційним засобом апеляційного суду
Луганської області, була передана
телефонограма по № НОМЕР_1 про час та
місце розгляду їх апеляційної скарги
саме 12.02.2014 року.

За таких обставин, відповідно до п. 5 ст.
76 ЦПК України колегія суддів вважає за
можливим розглянути справу за
відсутністю апелянта та його
представника, оскільки вони належним
чином повідомлені про час та місце
розгляду справи.

Державна служба інтелектуальної
власності України також належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду та обговоривши доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга Державної служби
інтелектуальної власності України
обґрунтована і підлягає задоволенню,
апеляційна скарга ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 і
ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачі, уклавши 22 травня 2006
року з ОСОБА_8 договір на розробку назви
та логотипа/герба свого підприємства і
отримавши 30 травня 2006 року відповідно
до акту передавання-приймання від
виконавця оригінали творів, отримали
від автора всі майнові права
інтелектуальної власності на твір у
повному обсязі, що підтверджується
авторським договором від 30 травня 2006
року. (а.с. 27-39). Суд при цьому
посилається на п.1 ч.І ст. 420 ЦК України,
де зазначено, що об'єктами права
інтелектуальної власності є
літературні і художні твори; ч.І ст. 433
ЦК України, яка визначає, що об'єктами
авторського права є твори, а саме:
літературні і художні твори. Таким
чином, суд дійшов висновку, що
словесний і комбінований знак для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
створений ОСОБА_8, є художнім твором,
права на який передані ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
а тому відповідно до вимог ч. 1, З ст. 15
Закону України «Про авторське право і
суміжні права» вони мають виключне
право на використання твору і виключне
право на дозвіл або заборону
використання твору іншими особами.
Оскільки ОСОБА_4, без їх згоди отримав
свідоцтво України НОМЕР_2 від 25 травня
2009 року на комбінований знак для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», а також
свідоцтво НОМЕР_3 на знаки для товарів
та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 26 жовтня 2009
року, зареєстровані Державним
департаментом інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки
України, то він порушив право
інтелектуальної власності ОСОБА_5 і
ОСОБА_6, а тому на підставі ст. 19 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товари та послуг» зазначені свідоцтва
підлягають визнанню недійсними.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, про заборону
використання словесного та
комбінованого знаку для товарів послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1», суд першої інстанції
виходив з того, що заявки на отримання
свідоцтв були подані ОСОБА_4 з
порушенням прав інших осіб, тому їх
було визнано судом недійсними.

Проте повністю погодиться з таким
висновком суду неможливо з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішенням суду не
відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є співвласниками
мініпивоварні та пивного бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
№ 862287 від 06 вересня 2007 року (т. 1, а.с. 46-47).

22 травня 2006 року вони уклали з ОСОБА_8
договір на розробку назви та логотипа
/герба свого підприємства. 30 травня 2006
року відповідно до акту
приймання-передачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6
прийняли від виконавця оригінали
творів, а згідно з авторським договором
від 30 травня 2006 року ОСОБА_8 передав їм
усі майнові права на твір у повному
обсязі, і з цього часу позивачі
використовують його.

Відповідно до договору оренди № 1/12 від
11 грудня 2006 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6
передали в оренду ОСОБА_4 1.1, частину
нежитлового приміщення площею 216 кв. м,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, з
метою організації роботи бару, без
визначення строку дії договору (т. 1, а.с.
48). 22 травня 2006 року ОСОБА_4 уклав
договір № 22/05 з приватним підприємцем
ОСОБА_9 на розробку фірмового стилю і
логотипу пивоварні «ІНФОРМАЦІЯ_1», який
було виконано 20 липня 2006 року, про що
свідчить акт про виконання робіт (т. 1,
а.с. 157, 158).

Відповідно до договору оренди № 1-3 від
01 жовтня 2007 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6
частину нежитлового приміщення площею
216 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1
передали в оренду ОСОБА_7, якому 01
жовтня 2007 року також передали усі
майнові права на твір у повному обсязі,
про що свідчить авторський договір (т. 1,
а.с. 183).

28 грудня 2007 року ОСОБА_4 подав заявку до
Державного департаменту
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України на
отримання свідоцтва на словесний знак
для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», 26
жовтня 2009 року Держдепартамент
здійснив реєстрацію словесного знаку,
зробив відповідну публікацію в
офіційному бюлетені «Промислова
власність» і видав свідоцтво України
НОМЕР_3. 08 січня 2008 року ОСОБА_4 подав
заявку до Державного департаменту
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України на
отримання свідоцтва на комбінований
знак для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1», 25 травня 2009 року
Держдепартамент здійснив реєстрацію
комбінованого знаку, зробив відповідну
публікацію в офіційному бюлетені
«Промислова власність» і видав
свідоцтво України НОМЕР_2.

Задовольняючи первісний позов, суд
першої інстанції не звернув увагу на
наступне.

Цивільним кодексом України (далі - ЦК
України) встановлено, що кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання (стаття 15).

Цивільним процесуальним кодексом
України (далі - ЦПК України)
установлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів (стаття 3).

Відповідно до ст. 26 ЦПК України у
справах позовного провадження особами,
які беруть участь у справі, є сторони,
треті особи, представники сторін та
третіх осіб.

Сторонами в цивільному процесі є
позивач та відповідач (ч. 1 ст. 30 ЦПК
України).

Позовом є матеріально-правова вимога
позивача до відповідача, пред'явлена з
метою судового захисту невизнаного,
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу в
порядку, передбаченому процесуальним
законодавством.

Правовими наслідками задоволення
судом позову є зобов'язання
відповідача як особи, до якої позивачем
пред'являється матеріально - правова
вимога, вжити заходів до вчинення дій,
утримання від вчинення дій та усунення
обставин, що призвели до порушення,
невизнання чи оспорювання права або
охоронюваного законом інтересу шляхом,
зазначеним у резолютивній частині
судового рішення.

Згідно зі ст. 35 ЦПК України треті особи,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору, можуть вступити у
справу на стороні позивача або
відповідача до ухвалення судом
рішення, якщо рішення в справі може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї із сторін.

Відповідно до статті 440 ЦК України
майнові права на твір належать його
авторові, якщо інше не встановлено
договором чи законом.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про
авторське право і суміжні права» (далі -
Закон про авторське право) автор (чи
інша особа, яка має авторське право)
може передати свої майнові права,
зазначені у статті 15 цього Закону,
будь-якій іншій особі повністю чи
частково. Передача майнових прав
автора (чи іншої особи, яка має
авторське право) оформляється
авторським договором.

У матеріалах справи міститься
Авторський договір про передання
(відчуження) майнових прав
інтелектуальної власності на твір від
01.10.2007 (далі - Авторський договір).
Відповідно до авторського договору про
передання (відчуження) майнових прав
інтелектуальної власності на твір від
01.10.2007 автори - ОСОБА_5 та ОСОБА_6
передали (здійснили відчуження)
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_7 усі
майнові права на твір в повному обсязі
(т.1 а.с.34-39 ).

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув та помилково прийшов
до висновку, що саме
позивачам-відповідачам ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 належить твір у вигляді
зображення (герба). Далі, у зазначеному
рішенні зазначається, що судом було
встановлено, що дані свідоцтва були
отриманні на підставі заявок, поданих з
порушенням прав інших осіб (стор. 8).

Згідно з виписками №№ 1299 та 1300 від
14.07.2011 з Державного реєстру свідоцтв
України на знаки для товарів і послуг
датою подання заявки на знак
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України
НОМЕР_3 є 28.12.2007р., а датою подання заявки
на знак «ІНФОРМАЦІЯ_1, зобр» за
свідоцтвом України НОМЕР_2 є 08.01.2008р.

Таким чином, судом першої інстанції не
враховано ту обставину, що авторські
майнові права на твір були відчужені
позивачами - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
підставі Авторського договору від
01.10.2007, тобто до дати подання заявок за
оскаржуваними свідоцтвами України.

Також третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
суб'єкт підприємницької діяльності
-ОСОБА_7 зазначає, що згідно з
Авторським договором ОСОБА_5 та ОСОБА_6
передали йому усі майнові права на твір
в повному обсязі.

На підставі зазначеного колегія суддів
вважає, що оскільки позивачі - ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 передали належні їм авторські
права, у них відсутнє порушене,
невизнане або оспорюване право, за
захистом якого вони звернулись до суду,
а тому у задоволені позову ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Державної служби
інтелектуальної власності України,
третя особа: ОСОБА_7 про визнання
недійсними свідоцтв на знаки для
товарів і послуг необхідне відмовити.

Колегія суддів вважає, що у зв'язку з
вищезазначеним у задоволені позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про заборону
використання словесного та
комбінованого знаку для товарів і
послуг також необхідне відмовити,
оскільки вони не є належними
відповідачами.

Що стосується вимог ОСОБА_4 до
Державної служби інтелектуальної
власності України, ОСОБА_7 про заборону
використання словесного та
комбінованого знаку для товарів і
послуг колегія суддів приходить до
наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 500 ЦК України
будь-яка особа, яка до дати подання
заявки на торговельну марку або, якщо
було заявлено пріоритет, до дати
пріоритету заявки в інтересах своєї
діяльності добросовісно використала
торговельну марку в Україні або
здійснила значну і серйозну підготовку
для такого використання, має право на
безоплатне продовження такого
використання або використання, яке
передбачалося зазначеною підготовкою
(право попереднього користувача).

З матеріалів справи вбачається, що
спочатку ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а з 01.10.2007р.
ОСОБА_7В добросовісно
використовувалися знаки та була
здійснена серйозна підготовка до
добросовісного використання спірних
знаків до дати подачі заявок ОСОБА_4., а
саме:

11.06.2001 р. ОСОБА_6 укладено договір на
поставку продукції необхідної для
обладнання пивоварні (а.с.т.1 а.с.72-75);

22.05.2006 р. ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_8
укладено договір про розробку назви та
логотипу пивоварні (т.1 а.с.27);

30.05.2006 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі
авторського договору отримали від
ОСОБА_8 майнові права на твір, створений
ним на підставі договору про розробку
назви та логотипу пивоварні від 22.05.2006 p.
(т.1 а.с. 33),

15.12.2006 р. ОСОБА_5 Сєвєродонецькою
міською санітарно-епідеміологічною
станцією надано Висновок про
відповідність об'єкта вимогам
санітарних норм та узгодження
асортименту № вих. 7/3447 (у тексті
висновку зазначено, що
санепідемстанція перевірила пивний
бар «ІНФОРМАЦІЯ_1» (т.1 а.с.43);

15.12.2006 р. ОСОБА_5 санепідемстанцією
було узгоджено

асортимент продукції та товарів у
пивному барі «ІНФОРМАЦІЯ_1» (т.1 а.с.44);

28.01.2007 р. ОСОБА_5 надано Висновок
державної санітарно-

епідеміологічної експертизи для бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1» з літнім майданчиком; (т.1
а.с.68),

06.09.2007 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 отримано
свідоцтво серії ЯЯЯ № 862287 про право
власності на нерухоме майно - міні
пивоварні «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованої
за адресою: АДРЕСА_1 (т.1а.с.46),

12.09.2007 р. Виконавчим комітетом
Сєвєродонецької міської ради було
прийняте рішення № 2143 про видачу
дозволу на торгівлю підприємцю ОСОБА_5
в пивному барі «ІНФОРМАЦІЯ_1» (т.1 а.с.56);

01.10.2007 р. ОСОБА_5 отримав ліцензію на
роздрібну торгівлю алкогольними
напоями у якій зазначене місце
торгівлі - бар «ІНФОРМАЦІЯ_1» (т.1 а.с.57);

01.10.2007 р. ОСОБА_5 отримав Торговий патент
для Пивоварні «ІНФОРМАЦІЯ_1» (т.1 а.с. 61);

01.10.2007 р. Сєвєродонецька міська СЕС
провела дослідження проб харчових
продуктів на об'єкті пивзавод
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (т.1 а.с.62);

10.11.2007 р. відділом захисту прав
споживачів Сєвєродонецької міської
ради було здійснена перевірка ФОП
ОСОБА_5 бар с минипивоварней
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (т.1 а.с. 67).

На підставі зазначеного колегія суддів
вважає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 доведено
обставин, що свідчать про добросовісне
використання ними знака для товарів і
послуг в Україні.

А після передання (відчуження) майнових
прав інтелектуальної власності на твір
від 01.10.2007 - підприємцю ОСОБА_7, саме йому
належать усі майнові права на твір в
повному обсязі, в тому числі і право
попереднього користувача (т.1 а.с.34-39 ).

19.11.2007 р. ОСОБА_7 уклав договір про
асоційоване членство в Асоціації
товарної нумерації України «ДжіЕст
України» та участі у всесвітній
системі товарної нумерації GSI, а згодом
отримав свідоцтва про присвоєння
товарних позиційна пиво світле
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та пиво темне
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (т.1 а.с. 187-196).

Згідно з виписками №№ 1299 та 1300 від
14.07.2011 з Державного реєстру свідоцтв
України на знаки для товарів і послуг
датою подання заявки на знак
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України
НОМЕР_3 є 28.12.2007р., а датою подання заявки
на знак «ІНФОРМАЦІЯ_1, зобр» за
свідоцтвом України НОМЕР_2 є 08.01.2008.

У п. 61 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 12 від
17.10.2012 «Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності», вказано, що право
попереднього користувача виникає з
факту використання ним знака для
товарів і послуг до дати подання заявки
власником свідоцтва на знак, або, якщо
було заявлено пріоритет, - до дати
пріоритету заявки. Якщо стороною у
справі не доведено обставин, що
свідчать про добросовісне
використання нею знака для товарів і
послуг в Україні або здійснення
значної і серйозної підготовки до
такого використання до дати подання
іншою стороною заявки на цей знак, у
господарського суду відсутні підстави
для висновку про наявність права
попереднього користувача на
відповідний знак.

На підставі зазначеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
ОСОБА_7, як правонаступником ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, доведено добросовісне
використання знаків та здійснення
серйозної та значної підготовки для їх
використання до дати подання ОСОБА_4
заявок на ці знаки, а тому він має
законні підстави для подальшого
використання обох спірних знаків,
виключно в межах тих товарів і послуг
для яких таке використання відбулося
до дати подання ОСОБА_4 відповідних
заявок на реєстрацію знаків для
товарів і послуг, а саме:

кл. 32

пиво; імбирне пиво; солодове пиво

кл. 4 3

послуги барів; їдальні; кафе; ресторани.

Тобто ОСОБА_7 має право попереднього
користувача на спірні словесний та
комбінований знаки, а саме:

на комбінований знак для товарів і
послуг за Свідоцтвом НОМЕР_2 виключно
для товарів за кл. 32: пиво; імбирне пиво;
солодове пиво та послуг за кл. 43:
послуги барів; їдальні; кафе; ресторани;

на словесний знак для товарів і послуг
за Свідоцтвом НОМЕР_3 виключно для
товарів за кл. 32: пиво; імбирне пиво;
солодове пиво та послуг за кл. 43:
послуги барів; їдальні; кафе; ресторани.

На підставі зазначеного колегія суддів
приходить до висновку, що зустрічний
позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню
частково, а саме необхідне заборонити
ОСОБА_7 використовувати словесний та
комбінований знак для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» окрім, як у частині
використування комбінованого знаку
для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1» за
Свідоцтвом НОМЕР_2 виключно для товарів
за кл. 32: пиво; імбирне пиво; солодове
пиво та послуг за кл. 43: послуги барів;
їдальні; кафе; ресторани, на словесний
знак для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за Свідоцтвом НОМЕР_3
виключно для товарів за кл. 32: пиво;
імбирне пиво; солодове пиво та послуг
за кл. 43: послуги барів; їдальні; кафе;
ресторани.

При таких обставинах та відповідно до
ст.. 309 ЦПК України колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції необхідне скасувати у
зв'язку з неправильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права та постановити нове рішення,
яким у задоволені первісного позову
відмовити, а зустрічний позов
задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 209,307,309,313,314,316 ЦПК
України судова колегія ,

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 і Державної
служби інтелектуальної власності
України задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 14.11.2012
року суду скасувати і ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про визнання
свідоцтва України НОМЕР_2 від
25.05.2009року на комбінований знак для
товарів і послуг „ІНФОРМАЦІЯ_1", а також
свідоцтва НОМЕР_3 на знаки для товарів
та послуг „ІНФОРМАЦІЯ_1" від 26.10.2009року,
зареєстровані Державним департаментом
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України на
ім."я ОСОБА_4 недійсними.

Задовольнити частково зустрічний
позов ОСОБА_4

Заборонити ОСОБА_7 використовувати
словесний та комбінований знак для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» окрім,
як у частині використування
комбінованого знаку для товарів і
послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1» за Свідоцтвом
НОМЕР_2 виключно для товарів за кл. 32:
пиво; імбирне пиво; солодове пиво та
послуг за кл. 43: послуги барів; їдальні;
кафе; ресторани, на словесний знак для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
Свідоцтвом НОМЕР_3 виключно для товарів
за кл. 32: пиво; імбирне пиво; солодове
пиво та послуг за кл. 43: послуги барів;
їдальні; кафе; ресторани.

В інший частині позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом 20 днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді