АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22ц/796/4145/2014
Головуючий у І інстанції - Декаленко
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого судді
Рубан С.М.

суддів
Кабанченко О.А., Іванченко М.М.

при секретарі
Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на
рішення Подільського районного суду
м. Києва від 22 січня 2014 року усправі
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, в інтересах
якої діє її законний представник
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
встановлення факту проживання ОСОБА_6
з ОСОБА_7 понад п»ять років, визнання
ОСОБА_6 спадкоємцем четвертої черги за
законом, визнання за ОСОБА_6 право на
спадкування майна спадкодавця ОСОБА_7
-трикімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_1 та частини майна, що
знаходиться в ній разом із
спадкоємцями першої черги за законом,
визнання за ОСОБА_1, ОСОБА_3 перехід
права на прийняття ОСОБА_6 частки
спадщини (спадкової трансмісії) від
ОСОБА_7,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Подільськогорайонного суду м.
Києва від 22 січня 2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_3,в
інтересах якої діє її законний
представник ОСОБА_1- відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали
апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти
апеляційної скарги заперечила.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з»явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до Договору міни від 12
лютого 1991 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 уклали
даний договір про те, що ОСОБА_8 міняє
належну йому квартиру , що складається
з 3-х кімнат загальною площею 67,1кв.м. в
тому числі жилої 44,2 кв.м., що
знаходиться в АДРЕСА_1 на належну
ОСОБА_7 квартиру, що складається з 3-х
кімнат загальною площею 109,52кв.м., в тому
числі 65,2кв.м. житлової площі, що складає
2346/100000 частин будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Відповідно до Довідки виданої дитячим
будинком «Ясний» № 20 від 03.10.2013 року
вбачається, що ОСОБА_6 навчався та
виховувався в школі-інтернаті №3 для
дітей сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування (який з 19.03.2008
року було реорганізовано в дитячий
будинок «Ясний» Шевченківського
району м. Києва) і знаходився на повному
державному забезпеченні з 03.02.1986 року
по 14.09.1989 рік (а.с. 86).

Відповідно до Свідоцтва про смерть від
12 квітня 2013 року Відділом реєстрації
актів цивільного стану Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року у віці
39 років, про що 12 березня 2004 року
складено відповідний актовий запис за
№ 05 (а.с.42).

Відповідно до Свідоцтва про смерть від
ІНФОРМАЦІЯ_7 року Відділом реєстрації
актів цивільного стану
Шевченківського району м. Києва ОСОБА_7
помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року у віці 44 років,
про що ІНФОРМАЦІЯ_7 року складено
відповідний актовий запис за № 2110
(а.с.43).

Відповідно до Свідоцтва про шлюб серія
НОМЕР_1 виданого 11 березня 2005 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Подільського районного
управління юстиції у м. Києві між
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, 10 грудня 2004 року
зареєстровано шлюб, актовий запис № 1000
(а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про народження
серія НОМЕР_2 від 08 червня 2005 року
виданого відділом РАЦС Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
ОСОБА_6 є батько, а ОСОБА_1 є мати -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8).

Відповідно до Свідоцтва про смерть від
29 березня 2013 року виданого відділом
реєстрації смерті у м. Києві, ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року у віці 39 років,
про що в 29 березня 2013 року складено
відповідний актовий запис за № 5684
(а.с.9).

Згідно довідок ЖБК «Авіатор-7», ОСОБА_1
разом з донькою ОСОБА_3 проживає в
АДРЕСА_1 на житловій площі свого
чоловіка ОСОБА_6, повністю сплачують за
житлово-експлуатаційні, комунальні
послуги (а.с. 49-59).

Відповідно до Довідки ЖП «Лісове»
Подільської районної у м. Києві ради №
528 від 31.07.2012 року в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 з 21.03.2000 року (а.с. 80).

Відповідно до Довідки КП «Вітряні
гори» Подільського району міста Києва
№ 1156 від 27.07.2012 року ОСОБА_1 та її донька
ОСОБА_3 зареєстровані в АДРЕСА_3 (а.с. 85).

Також, судом першої інстанції
встановлено, що також не заперечується
сторонами, що ОСОБА_6 є сином ОСОБА_9
дружини ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7
року. Тобто, спадкодавець ОСОБА_7 є
вітчимом ОСОБА_6, який був
зареєстрований (прописаний) в квартирі
АДРЕСА_1, з 02.06.1992 року по 16.04.2013 року (а.с.
7, 11, 14, 80)

Судом встановлено і не заперечується
сторонами, що ОСОБА_6 із заявою про
прийняття спадщини після померлого
ОСОБА_7 до нотаріальної контори не
звертався.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції вірно
виходив з того, що до спірних
правовідносин щодо прийняття спадщини,
яка відкрилася після смерті ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, повинні
застосовуватись положення ст..ст. 529, 530,
531, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року,
відповідно до яких ОСОБА_6, не входить
до кола спадкоємців, спільне
проживання із спадкодавцем до його
смерті не свідчить про вступ в
управління та володіння спадковим
майном і прийняття спадщини.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги про те,що
ОСОБА_6, який постійно проживав з
вітчимом ОСОБА_7, як до, так і після
смерті останнього, який помер в 1999
році, набув право на спірну квартиру з
моменту вступу в дію Цивільного
Кодексу України 2004 року, оскільки
часом відкриття спадщини визначається
день смерті спадкодавця, тобто
ІНФОРМАЦІЯ_7 року, а згідно із ч. 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України 2004 року застосовується до
цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності (з 1 січня 2004
року). Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту
відкриття спадщини. Як частина друга
статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК
УРСР визначають, що часом відкриття
спадщини є день смерті особи або день, з
якого вона оголошується померлою.

Частиною п'ятою Прикінцевих та
перехідних положень передбачено, що
правила книги шостої Цивільного
кодексу України застосовуються також
до спадщини, яка відкрилася, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом.

З викладеного вбачається, що за змістом
вказаних норм відносини спадкування
регулюються нормами ЦК України 2004 року,
якщо спадщина відкрилася не раніше 1
січня 2004 року. У разі відкриття
спадщини до зазначеної дати (строк на
прийняття якої закінчився до 1 січня 2004
року) або якщо вона була прийнята хоча б
одним із спадкоємців, до таких
спадкових відносин застосовуються
норми ЦК УРСР 1963 року, що вбачається в
даній справі.

В Постанові «Про судову практику у
справах про спадкування» від 30.05.2008
року №7 Пленумом Верховного суду
України роз'яснено, що в разі відкриття
спадщини до 1 січня 2004 року
застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила ЦК УРСР, у тому числі щодо
прийняття спадщини, кола спадкоємців
за законом.

З підстав вищенаведеного, до спірних
правовідносин щодо прийняття спадщини,
яка відкрилася після смерті ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, повинні
застосовуватись положення ЦК УРСР в
редакції 1963 року.

Статтями 529, 530 ЦК УРСР в редакції 1963
року, передбачено, що при спадкоємстві
за законом спадкоємцями першої черги є,
в рівних частках, діти, дружина і батьки
померлого. При відсутності спадкоємців
першої черги або при неприйнятті ними
спадщини, а також в разі, коли всі
спадкоємці першої черги не
закликаються до спадкування,
успадковують в рівних частках: брати і
сестри померлого, а також дід та баба
померлого як з боку батька, так і з боку
матері (друга черга).

Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР в редакції
1963 року до числа спадкоємців за
законом належать непрацездатні особи,
що перебували на утриманні померлого
не менше одного року до його смерті. При
наявності інших спадкоємців вони
успадковують нарівні з спадкоємцями
тієї черги, яка закликається до
спадкоємства.

Тобто, ОСОБА_6 не входить до вказаного
кола спадкоємців.

Стаття 525 ЦК УРСР визначає, що часом
відкриття спадщини визнається день
смерті спадкодавця, а при оголошенні
його померлим - день, зазначений в
статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР в
редакції 1963 року, для прийняття
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв, не допускається прийняття
спадщини під умовою або застереженням,
прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактичного
вступив в управління або володіння
спадковим майном або якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини, зазначені дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Судом першої інстанції та судом
апеляційної інстанції встановлено, що
ОСОБА_6 із заявою про прийняття
спадщини після померлого ОСОБА_7 до
нотаріальної контори не звертався.

З вищевикладених норм вбачається, що
спільне проживання із спадкодавцем до
його смерті не свідчить про вступ в
управління та володіння спадковим
майном і прийняття спадщини, а виходячи
з обставин справи, та обставина, що
ОСОБА_6 проживав разом із
спадкодавцем, який був його вітчимом,
не має правового значення виходячи із
норм ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Інші доводи апеляційної скарги також
були предметом розгляду суду першої
інстанції, висновків суду не
спростовують і не впливають на
правильність ухваленого у справі
рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду
м. Києва від 22 січня 2014року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий : (підпис) Судді:
(підписи) копія вірна

Суддя :
Рубанг С.М.

Секретар: