АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/751/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 46 Баранов О.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
Василенко Л. І. УХВАЛА
09 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоВасиленко Л. І.
суддівПодорога В. М. , Бородійчук В. Г.
при секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Катеринопільського районного суду
Черкаської області від 27 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про стягнення аліментів на малолітніх
дітей, об'єднаної з позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, третя сторона орган опіки та
піклування Катеринопільської районної
державної адміністрації про
визначення місця проживання дітей, -
в с т а н о в и л а :
21 серпня 2013 р. ОСОБА_6 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_7 про стягнення
аліментів на малолітніх дітей.
В обґрунтування заявлених вимог
вказав, що відповідно до рішення
Катеринопільського районного суду від
06 березня 2013 р. шлюб між ним та ОСОБА_7
розірвано. Від шлюбу сторони мають двох
малолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, які
знаходяться на його утриманні. ОСОБА_7
ухиляється від виховання та утримання
дітей, є працюючою особою, яка не
сплачує аліменти на користь третіх
Просив суд стягнути з ОСОБА_7 аліменти
на його користь на утримання дітей:
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх
видів заробітку щомісячно, але не менше
30% прожиткового мінімуму для кожної
дитини починаючи з дня подачі позовної
заяви і до досягнення ними повноліття.
04 вересня 2013 р. ОСОБА_7 звернулась в суд
з позовом до ОСОБА_6 про визначення
місця проживання дітей.
В обґрунтування заявлених вимог
зазначила, що після розірвання шлюбу,
діти за спільною згодою з ОСОБА_6
залишилися проживати з нею. У червні 2013
р. ОСОБА_6 звернувся до неї з проханням
взяти дітей до себе на час літніх
канікул. Погодившись на пропозицію
відповідача, за умови повернення дітей
перед школою, 04.07.2013 р. привезла
останньому сина та доньку. 05.08.2013 р., з
метою забрати дітей, приїхала до
будинку відповідача ОСОБА_6, однак
останній відмовив їй у поверненні
дітей. З цього часу ОСОБА_6 обмежує
можливість її спілкування з дітьми та
відмовляється їх повертати.
З урахуванням вищезазначеного просила
суд визначити місце проживання дітей
Ухвалою суду від 19.09.2013 р. цивільні
справи за вказаними вище позовами
об'єднано в одне провадження для
Рішенням Катеринопільського районного
суду Черкаської області від 27 січня
2014 р. в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення
аліментів на утримання малолітніх
дітей відмовлено.

Вимоги за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про
визначення місця проживання дітей
задоволено повністю.

Визначено місце проживання
неповнолітніх дітей: ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 з
матір'ю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою:
АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_4 на
користь ОСОБА_7 судові витрати: по
сплаті судового збору в розмірі 114 грн.
70 коп. та витрати на правову допомогу в
розмірі 1500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
рішення Катеринопільського районного
суду Черкаської області від 27 січня 2014
р., як таке, що ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, скасувати, ухвалити нове
рішення, яким визначити місце
проживання неповнолітніх дітей разом
з ним.

При цьому вказав, що його як
відповідача було фактично позбавлено
можливості, щодо подання доказів,
шляхом відхилення клопотання про
приєднання до матеріалів справи
відповідних доказів, які підтверджують
факт працевлаштування, стабільного
заробітку, створення належних житлових
та матеріальних умов необхідних для
виховання дітей, належний стан
здоров'я, а також докази можливості
самостійно виховувати дітей.

Судом також не враховано висновок
практичного психолога Єрківської
загальноосвітньої школи I-III ступенів
відповідно до якого син ОСОБА_8 виявив
бажання залишитися проживати разом з
бабусею ОСОБА_10 Не долучено до
матеріалів справи доповідну записку
вчителя початкових класів Єрківської
загальноосвітньої школи ОСОБА_11, в
якій зазначено, що період навчання у
вказаному навчальному закладі
відбулися позитивні зміни як у
навчальному так і в психологічному
процесі, часті зміни проживання
дитини травмують її емоційний стан.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
адвоката ОСОБА_12, перевіривши
матеріали справи, обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні вимог про стягнення
аліментів та задовольняючи позовні
вимоги про визначення місця проживання
малолітніх дітей з матір'ю, виходив з
того, що обидві сторони відповідально
ставляться до виконання своїх
батьківських обов'язків, позитивно
характеризуються, мають джерела
існування та належні
матеріально-побутові умови для
забезпечення потреб малолітніх дітей,
а діти однаково добре ставляться до
своїх батьків. При цьому врахував
принципи викладені у ст. 6 Декларації
прав дитини, прийнятої Генеральною
Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., відповідно до
яких, малолітня дитина не повинна, крім
тих випадків, коли є виняткові
обставини, бути розлучена зі своєю
матір'ю.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Частиною 1 ст. 161 СК України визначено,
що якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
необхідно враховувати ставлення
батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко
визначено, що орган опіки та піклування
або суд не можуть передати дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

На рівні національного законодавства
встановлено перелік обставин, за
наявності яких малолітню дитину не
можуть передати для проживання разом з
матір'ю. Такими є: відсутність у матері
самостійного доходу; зловживання
матір'ю спиртними напоями або
наркотичними речовинами; аморальна
поведінка матері, яка може зашкодити
розвиткові дитини.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що після розлучення ОСОБА_6
та ОСОБА_7, за спільною згодою, їхні
малолітні діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилися
проживати з матір'ю. За місцем
проживання матері діти навчались в
Яблунівському навчально-виховному
комплексі дошкільному навчальному
закладі ЗОШ І-ІІІ ступенів: ОСОБА_8 - в 1
класі, ОСОБА_9 - в дошкільній групі а. с.
41.

У червні 2013 р. ОСОБА_6 взяв дітей до себе
на час літніх канікул, проте в
подальшому відмовився повертати дітей,
у зв'язку з чим 06.08.2013 р. ОСОБА_7,
звернулась з заявою до
Катеринопільського РВ УМВС України в
Черкаській області, що вбачається з
висновку про результати розгляду
звернення а. с. 14.

З наданих сторонами доказів
вбачається, що житлові умови та рівень
матеріального забезпечення як батька
дитини, так і матері є рівним. При цьому
обидві сторони відповідально
ставляться до виконання своїх
батьківських обов'язків, позитивно
характеризуються, мають джерела
існування та належні
матеріально-побутові умови для
забезпечення потреб малолітніх дітей,
проживають спільно зі своїми батьками
в будинках батьків, а діти однаково
добре ставляться до своїх батьків.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини, прийнятій Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона має, коли це
можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Згідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України
передбачено, що при розгляді судом
спорів щодо місця проживання дитини
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування. Разом з тим орган опіки та
піклування подає суду письмовий
висновок щодо розв'язання спору на
підставі відомостей, одержаних у
результаті обстеження умов проживання
дитини, батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Проте, судом першої інстанції дану
вимогу враховано не було, у зв'язку з
чим даний недолік усувався апеляційною
інстанцією.

Згідно до висновку органу опіки та
піклування Катеринопільської
райдержадміністрації від 04.04.2014 р. за №
149/0101-26 малолітні ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 мають проживати
спільно в сім'ї матері чи батька з
вільним доступом іншого з батьків, який
буде проживати окремо, до спілкування
та проведення вільного часу з дітьми.

Враховуючи викладене та приведені
вимоги закону, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову ОСОБА_6 про стягнення аліментів
та задовольнив позовні вимоги ОСОБА_7
визначивши місце проживання
малолітніх дітей разом з нею.

З висновками суду першої інстанції
погоджується і судова колегія,
врахувавши при цьому, на ряду з
викладеним, малолітній вік дітей, які
потребують материнського догляду.

Доводи апелянта про те, що судом при
вирішенні спору не враховано висновок
практичного психолога Єрківської
загальноосвітньої школи I-III ступенів,
відповідно до якого син ОСОБА_8 виявив
бажання залишитися проживати разом з
бабусею ОСОБА_10, є безпідставними,
оскільки суд вирішуючи спір між матір'ю
та батьком щодо місця проживання
малолітніх дітей, враховував особисту
прихильність дітей саме до батьків, а
не до діда та баби. Щодо ставлення дітей
до батьків то воно є однаково добрим, що
і було враховано судом при
постановлені судового рішення.

Враховуючи те, що посилання апелянта в
апеляційній скарзі на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення і
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права
не знайшли свого підтвердження при
розгляді даної справи, а судом повно та
всебічно перевірені надані сторонами
докази, дана їм належна оцінка у
рішенні, які належним чином мотивовані
і за своїм змістом та формою
відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а судове рішення залишенню
без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Катеринопільського районного
суду Черкаської області від 27 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий :

Судді :