Головуючий суду 1 інстанції - Шумченко
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 2-2026/12
Провадження № 22ц/782/1133/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року Судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого Луганської В.М.

суддів: Маляренко І.Б., Яреська
А.В.

за участю секретаря: Борзило О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Ровеньківського міського
суду Луганської області від 20 січня 2014
року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, що є
законним представником неповнолітніх
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
Ровеньківський міський сектор
Управління Державної міграційної
служби України в Луганській області,
ОСОБА_6, Служба у справах дітей
Ровеньківської міської ради про
позбавлення права користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстрації, та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення ,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про усунення перешкод у користуванні
та розпорядженні власністю - житловим
будинком , розташованим за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом позбавлення вказаних
осіб права користування житловим
приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку, посилаючись на
те, що відповідачі перешкоджають їй у
користуванні та розпорядженні майном,
добровільно звільнити житловий
будинок відмовляються.

ОСОБА_2 звернулася до суду з
зустрічними позовними вимогами про її
вселення та вселення її дітей до
спірного житлового будинку,
посилаючись на те, що члени сімї
власника в тому числі й колишні,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником.

Рішенням Ровеньківського міського
суду Луганської області від 20 січня 2014
року позов ОСОБА_5 було задоволено. Суд
визнав ОСОБА_2 та неповнолітніх ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1. Суд зняв ОСОБА_2 та
неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстрації у
житловому приміщенні за адресою:
АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 не погодившись з рішенням
суду, звернулася з апеляційною скаргою,
в якій просять скасувати рішення суду
першої інстанції, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
заявлених вимог ОСОБА_5 , задовольнити
її заявлені зустрічні вимоги про
вселення, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права.

В судове засідання апелянт не
заявилася, про місце та час судового
засідання повідомлена належним чином
у визначеному законом порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та третя
особа ОСОБА_6 в судовому засіданні
апеляційну скаргу не визнали, просять
суд залишити рішення суду першої
інстанції без змін. без змін.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
наступного.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Крім того згідно
ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на основу своїх вимог
або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи,
судом під час розгляду цієї справи були
створені такі умови. Судом були
досліджені і оцінені в їх сукупності
всі докази, надані сторонами,
відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном і він
реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Глава 28 ЦК України визначає житло
об'єктом права приватної власності .

Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналася 17.07.97р. відповідно
до закону № 475/97-ВР від 17.07.97р. «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК.

Так, місцевим судом встановлено, що
позивачка ОСОБА_3 є власником ? частини
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується ухвалою
Ровеньківського міського суду
Луганської області від 17.05.2012 року та
свідоцтвом про державну реєстрацію
права власності ( а.с. 85-86). У
вищезазначеному будинку
зареєстровані ОСОБА_2, неповнолітні
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.5)

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в права власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Судом, встановлено, що ОСОБА_2,
вселилася у спірний будинок як член
сім'ї ОСОБА_6, з яким вона
перебувала у шлюбі. Після розірвання
шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 07.10.2008 року
ОСОБА_2 разом з дітьми у
вищезазначеному будинку не проживає
(а.с. 15, 16).

Місцевим судом встановлено, що
відповідач в добровільному порядку не
хоче звільнити помешкання чим створює
перешкоди позивачу у володінні своїм
майном. За таких обставин колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо задоволення
заявлених вимог позивача ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона має довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Не
заслуговують на увагу посилання
апелянта на те, що вона не згодна з
рішенням суду щодо визнання за ОСОБА_5
права власності на будинок, оскільки
ухвала Ровеньківського міського суду
Луганської області від 17.05.2012 року
набрала законної сили у встановленому
законом порядку.

Не заслуговують доводи апеляційної
скарги в частині того, що суд не взяв до
уваги положення ст.156 Житлового Кодексу
України, оскільки відповідно до ч. 1 ст.
156 ЖК України з врахуванням положень ч. 1
ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником. Аналіз наведених
правових норм свідчить про те, що право
члена сім'ї власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно. Із зазначеного
слід дійти висновку, що виникнення
права членів сім'ї власника будинку
(квартири) на користування цим будинком
та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок, а відтак -
припинення прав власності особи на
будинок припиняє право членів сім'ї на
користування цим будинком. Таким чином,
права членів сім'ї власника будинку на
об'єкт власності є похідними від прав
самого власника. Передбачаючи право
власника жилого будинку (квартири) на
відчуження цих об'єктів, закон не
передбачив при цьому перехід прав і
обов'язків попереднього власника до
нового власника в частині збереження
права користування житлом (житлового
сервітуту) членів сім'ї колишнього
власника у випадку зміни власника
будинку (квартири). ОСОБА_6 не є
власником житлового будинку АДРЕСА_1,
після зміни власника спірного будинку
відповідачі не набули самостійного
права на житло з підстав передбачених
законом.

За таких обставин, судове рішення у
повній мірі відповідає вимогам діючого
законодавства, суд першої інстанції
повно і всебічно дослідив усі
обставини справи, надані суду докази,
надав їм належну правову оцінку, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
тому підстави для скасування рішення
суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304,308, 315 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Луганської області,~

у х
в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ровеньківського міського суду
Луганської області від 20 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно та може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: Судді: