РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 414/274/14-ц

Провадження № 2/414/219/2014

21 травня 2014 року

Кремінський районний суд

Луганської області

у складі : головуючої
судді
Кіяшко В.Г.,

при секретарі

Бервено С.Ю.,

за участі позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

представник третьої особи

ОСОБА_5,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у залі
суду в м. Кремінна цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визначення місця проживання
дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Кремінського
районного суду Луганської області з
позовом, в якому вказала, що 19 липня 1997
року між нею та відповідачем був
укладений шлюб, який 13 липня 2012 року
було розірвано. Від шлюбу мають двох
дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу
вона за адресою мешкання смт.
Красноріченське, де проживав колишній
чоловік та діти, не проживала. На даний
час позивач має у власності 1 / 2 частину
житлового будинку за адресою АДРЕСА_1
та офіційно працює на підприємстві, а
тому бажає, щоб діти мешкали разом з
нею. Позивач вказує, що відповідач
згубно впливає на дітей, примушує їх
працювати. А тому звертається до суду з
заявою про визначення місця проживання
дітей разом з нею по вул. Артема смт.
Красноріченське Кремінського району
Луганської області. Згодом позивачка
звернулася з уточненою позовною
заявою, в якій прохала визначити місце
проживання дітей разом з нею за адресою
АДРЕСА_2, оскільки вона має право на 1 / 3
частину житлової квартири за
вищевказаною адресою.

В судовому засіданні позивачка
зменшила позовні вимоги, а саме
відмовилася від позовних вимог в
частині визначення місця проживання
старшого сина ОСОБА_7, прохала
визначити місце проживання з нею
тільки малолітнього ОСОБА_6.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позов та пояснив,
що на даний час позивач має роботу, має
у власності нерухоме майно, може
створити всі умови для проживання
малолітнього сина, визначення місця
проживання дитини тільки позитивно
вплине на її розвиток, дозволить її
батькам спілкуватися.

Відповідач в судовому засідання
проти позову заперечував та пояснив, що
діти постійно з ним мешкають, навіть до
розлучення мати з ними не проживала, їх
долею не цікавилася, приїздила дуже
рідко, не виплачувала аліменти, з
приводу чого проти неї було порушено
кримінальне провадження. Також мати не
відвідувала батьківські збори. Тобто,
ніякої підтримки дітям ні
матеріальної, ані духовної не надавала.
На даний час відповідач розцінює такий
позов як бажання ухилитися від сплати
аліментів, заборгованість по яким
складає більше шістнадцяти тисяч
гривень. Відносно позивача було
порушено кримінальну справу за
ухилення від сплати аліментів.
Відповідач вказує, що діти забезпечені
у повній мірі, є все необхідне для них,
вони гарно навчаються під його
наглядом, є не однократними
переможцями конкурсів. Відповідач має
постійних дохід від зайняття підсобним
господарством, має у власності
двоповерховий будинок з семи кімнат, де
в кожної дитини забезпечені найкращі
умови. А тому не розуміє, як позивач не
маючи відповідних доходів та умов
проживання за адресою АДРЕСА_2, може
вимагати передання малолітнього
сина їй, а старшого залишити батькові.
Такий розрив дітей, що постійно мешкали
разом та один одного підтримують,
згубно вплине на психіку дитини.
Позивач зареєстрована за адресою
АДРЕСА_1, а тому не має ніякого розриву
дітей, позивач сама ухилилася від
батьківських обов'язків, не мешкає
разом з сім'єю, хоче розлучити дітей з
самими собою та з батьком. А тому
прохає відмовити у задоволенні у
позові.

Представник відповідач в судовому
засіданні заперечувала проти такого
позову, вказала, що поняття зменшення
позовних вимог відносно визначення
місця проживання дітей взагалі не
доречно, мова йде про сім'ю, яка вже
тривалий час проживає разом, а саме
батька та двох синів, мати участі у
вихованні та підтримці дітей взагалі
не бере, ухиляється від виконання
батьківських обов'язків, не сплачує
аліменти, внаслідок чого утворилася
заборгованість та відносно неї
порушено кримінальне провадження.
Представник відповідача вказала, що
батько забезпечив всі необхідні умови
для мешкання дітей, їх розвитку, вони є
постійними переможцями спортивних
конкурсів. Представник відповідача
вказала, що позивач зареєстрована за
адресою АДРЕСА_1, має право на 1 / 2
частину житлового будинку, там де
проживають відповідач з дітьми, але
категорично наполягає на розірванні
дітей та визначення місця проживання
дитини в м. Рубіжнє, де позивач є
власницею 1 / 3 частини двокімнатної
квартири, де ще мешкають дві жінки, а
саме мати та сестра позивачки, при
цьому порушуючи всі вимоги ЖК України.
Розрив двох братів, що один одного
постійно підтримують, призведе до
впливу на психіку як малолітнього, такі
неповнолітнього сина, порушить їх
нормальний ритм життя, призведе до
довгого процесу реабілітації дітей.
Також представник позивача зазначила,
що є Розпорядження Кремінської РДА,
яким визначено місце проживання дітей,
а саме визначено з батьком за адресою
АДРЕСА_1. Таке рішення не оскаржувалося.

Суд вислухавши сторін та свідків,
перевіривши матеріали справи, прийшов
до висновку про відмову у задоволенні
позову, зважаючи на наступне.

Відповідно до паспортних даних (а.с. 5-6)
позивач зареєстрована з 12.12.2013 року за
адресою АДРЕСА_1. Відповідно до
технічного паспорту (а.с. 13-18) позивачу
належить 1/ 2 частина житлового будинку
за адресою АДРЕСА_1, а інша 1 / 2 частина
належить відповідачу. Відповідно до
рішення Кремінського районного суду
(а.с. 19) шлюб між сторонами розірвано.
Відповідно до довідки (а.с. 27) позивач
працює ЧП «Галеон Тревел Восток».
Відповідно до розпорядження голови
Кремінської райдержадміністрації (а.с.
41) місце проживання дітей визначено з
батьком по АДРЕСА_1, там де мешкають і
діти з батьком. Відповідно до витягу
(а.с. 42) позивачу повідомлено про
підозру за ст. 164 ч. 1 КК України.
Відповідно до довідки-розрахунку (а.с.
44) позивач має заборгованість по
аліментах на суму 16459,26 грн. Відповідно
до постанови про відкриття виконавчого
провадження (а.с. 45) на 1 / 2 частину
будинку позивача накладено арешт.
Відповідно до виписки (а.с. 46)
відповідач має дозвіл на роздрібну
торгівлю. Відповідно до актів
соціального інспектування (а.с. 47-60)
відповідач по справі самостійно
займається вихованням та утриманням
дітей, мати ніякої участі не приймає.
Відповідно до актів (а.с. 62-72) позивач за
адресою АДРЕСА_1 не проживає.
Відповідно до характеристики (а.с. 74)
ОСОБА_7 має гарну характеристику, є
подяка і батькові. ОСОБА_6 теж має гарну
характеристику, за що хвалять його
батька, що займається вихованням (а.с.
76). Відповідно до акту (а.с. 88)
двокімнатна квартира за адресою
АДРЕСА_2 має всі умови, в кімнаті
відведено місце для навчання та
відпочинку двох дітей. За цією адресою
вже прописано три особи жіночої статі.
Згідно довідок (а.с. 112-113) діти
навчаються в Красноріченській ЗОШ
І-ІІІ ступенів. Відповідно до грамот та
дипломів (а.с. 143-162) сім'я ОСОБА_6, а саме
ОСОБА_7, ОСОБА_6 та їх батько ОСОБА_3
нагороджені подяками.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки
зобов'язані виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей,
любові до своєї сім'ї та родини, свого
народу, своєї Батьківщини. Батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя. Батьки
зобов'язані поважати дитину. Передача
дитини на виховання іншим особам не
звільняє батьків від обов'язку
батьківського піклування щодо неї.
Забороняються будь-які види
експлуатації батьками своєї дитини.
Забороняються фізичні покарання
дитини батьками, а також застосування
ними інших видів покарань, які
принижують людську гідність дитини. В
судовому засіданні ОСОБА_7 та ОСОБА_6
вказали, що мають гарні умови
проживання, вони гарно навчаються,
батько цілком сприяє їх розвитку,
піклується про їх здоров'я, фізичний
розвиток, а також духовний та моральний
розвиток. Як наслідок мають гарні
умови, постійні учасники конкурсів та
змагань, нагороджені багатьма
грамотами. Батько, зі слів свідка
Чекмарьової постійно на батьківських
зборах, приймає участь у вихованні та
забезпеченні дітей. Натомість матір
вона бачила лише один раз, батьківських
зборів вона не відвідує. Діти вказали,
що допомагають батькові по підсобному
господарству з власної ініціативи, а
суд не вбачає нічого поганого в
привчанні дітей до праці, адже праця є
завдатком самостійного життя. А тому, з
огляду до наданих свідчень та
документів, батько в повній мірі
виконує приписи ст. 150 СК України.

Відповідно до ст. 151 СК України батьки
мають переважне право перед іншими
особами на особисте виховання дитини.
Батьки мають право залучати до
виховання дитини інших осіб,
передавати її на виховання фізичним та
юридичним особам. Батьки мають право
обирати форми та методи виховання, крім
тих, які суперечать закону, моральним
засадам суспільства. В судовому
засіданні встановлено, що батько
займається вихованням дітей. Саме він
один з батьків, оскільки мати, зі слів
дітей та свідка Чекмарьової, взагалі не
відвідує школу та не мешкає з дітьми,
хоча зареєстрована за спільною адресою
з батьком та дітьми.

Відповідно до ст. 152 СК України право
дитини на належне батьківське
виховання забезпечується системою
державного контролю, що встановлена
законом. Дитина має право противитися
неналежному виконанню батьками своїх
обов'язків щодо неї. Дитина має право
звернутися за захистом своїх прав та
інтересів до органу опіки та
піклування, інших органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування та громадських
організацій. Дитина має право
звернутися за захистом своїх прав та
інтересів безпосередньо до суду, якщо
вона досягла чотирнадцяти років. В
судовому засіданні достовірно
встановлено, що органом державної
влади, а саме Кремінською районної
державною адміністрацією, зокрема
Службою у справах дітей Кремінської
РДА проводилося соціальне
інспектування сім'ї ОСОБА_6, до якої
входять ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6. Актами
соціального інспектування чітко
передбачено, що мати не приймає участі
у вихованні дітей, відсутня за адресою
проведення інспектування, у матері
інша сім'я.

Відповідно до ст. 153 СК України мати,
батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом. В судовому засіданні не
встановлено фактів перешкоджання
спілкування батьком матері з дітьми.
Розпорядженням голови
райдержадміністрації визначено, що
побачення між ОСОБА_1 та дітьми
проводиться за попередньої
домовленістю з батьком в канікулярні
та вихідні дні без обмежень. Будь-яких
підтверджень того, що батько
відмовився надавити дітей для
спілкування матері немає. Відсутність
домовленостей про поїздку дітей до
Криму, що пропонувала позивач, ще не
свідчить про відмову у надання
можливості на спілкування, адже
поїздка на море це дещо інше, ніж
спілкування в канікулярні та вихідні
дні і, на думку суду, потребує
узгодження між сторонами -
домовленості.

Відповідно до ст. 154 СК України
батьки мають право на самозахист своєї
дитини, повнолітніх дочки та сина.
Батьки мають право звертатися до суду,
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та
громадських організацій за захистом
прав та інтересів дитини, а також
непрацездатних сина, дочки як їх
законні представники без спеціальних
на те повноважень. Батьки мають право
звернутися за захистом прав та
інтересів дітей і тоді, коли відповідно
до закону вони самі мають право
звернутися за таким захистом. А тому
суд не вбачає нічого поганого в
зверненні батька до органів внутрішніх
справ за захистом своїх дітей, від осіб,
що не відносяться до їх родини, адже
невідомі особи, що приїхали вилучати
дітей начебто для оздоровлення несуть
потенційну загрозу для них. А тому
батько обов'язки по захисту дітей
виконав.

Відповідно до ст. 155 СК України
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини. Відмова батьків від
дитини є неправозгідною, суперечить
моральним засадам суспільства.
Ухилення батьків від виконання
батьківських обов'язків є підставою
для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом. Інтереси дітей батьком
забезпечені у повному обсязі, про що
свідчать свідчення Чекмарьової,
ОСОБА_5; акти соціального інспектування
та інші документи, що долучені до
матеріалів справи.

Відповідно до ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею.. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини. Батьки
мають право укласти договір щодо
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків тим з них, хто
проживає окремо від дитини. Договір
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню. В
судовому засіданні достовірно
встановлено, що батько займається
вихованням сам. І не тому, що так бажає,
а тому що в нього іншої можливості не
має, оскільки мати з дітьми не
спілкується, не приймає участі у їх
вихованні, аліменти не сплачує,
внаслідок чого виникла заборгованість
на суму більше шістнадцяти тисяч.

Відповідно до ст. 158 СК України за
заявою матері, батька дитини орган
опіки та піклування визначає способи
участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею того з батьків, хто
проживає окремо від неї. Рішення про це
орган опіки та піклування постановляє
на підставі вивчення умов життя
батьків, їхнього ставлення до дитини,
інших обставин, що мають істотне
значення. Рішення органу опіки та
піклування є обов'язковим до виконання.
Особа, яка ухиляється від виконання
рішення органу опіки та піклування,
зобов'язана відшкодувати матеріальну
та моральну шкоду, завдану тому з
батьків, хто проживає окремо від
дитини. Як ніхто інший, саме орган опіки
та піклування знає ситуацію в родині та
має право визначати способи участі
матері, що не проживає з дітьми, у
вихованні та спілкуванні. Мати
самоусунулася від виховання дітей,
покинула їх ще до розлучення з
відповідачем. Батько єдиний, хто їх
виховував та забезпечував. А тому в
матеріалах справи є Розпорядження
голови районної державної
адміністрації, яке чітко зазначає, що
діти повинні мешкати разом з батьком.
Це рішення є чинним. Оскарженню воно не
піддавалося. А тому ухвалення нового
рішення Кремінським районним судом з
цього питання поставить виконання
рішень в одну площину - два рішення
будуть регулювати одне питання, що є
неприпустимим. Позовних вимог про
скасування такого рішення позивач не
ставив.

Відповідно до ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Місце проживання дитини, яка
досягла десяти років, визначається за
спільною згодою батьків та самої
дитини. Якщо батьки проживають окремо,
місце проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою. Під час судового розгляду
стороною позивача то уточнювалися
позовні вимоги, то зменшувалися.
Зменшення позовних вимог відбулося
саме після встановлення думки дітей з
приводу місця проживання дитини.
ОСОБА_7 в судовому засіданні
стверджувально вказав, що хоче
проживати з батьком та з братом, вони є
однією сім'єю, один одного підтримують
та піклуються, з братом у них теплі
дружні стосунки і він не хоче з ним
розлучатися. При цьому він вказав, що
мати ніякого піклування та допомоги їм
не надавала та він має бажання подати
на неї про позбавлення батьківських
прав. Малолітній ОСОБА_7 в судовому
засіданні висловив свою прихильність
до батька та брата, він любить маму, але
не хоче щоб їх з братом та батьком
розлучали. Думка дітей висловлена при
нагляді вчителя-педагога, яка має ази
психології як така, що вивчала в вищому
навчальному закладі. На думку педагога,
така прихильність до батька є чітко
виказаною та об'єктивною.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини. .
Якщо орган опіки та піклування або суд
визнав, що жоден із батьків не може
створити дитині належних умов для
виховання та розвитку, на вимогу баби,
діда або інших родичів, залучених до
участі у справі, дитина може бути
передана комусь із них. Якщо дитина не
може бути передана жодній із цих осіб,
суд на вимогу органу опіки та
піклування може постановити рішення
про відібрання дитини від особи, з якою
вона проживає, і передання її для
опікування органу опіки та піклування.
Спір між батьками вирішено органом
опіки та піклування - місце проживання
дітей визначено з батьком -
відповідачем ОСОБА_3. Це рішення є
чинним, питання про його скасування чи
оскарження сторона позивача не
підіймала. Рішення органу опіки та
піклування є обов'язковим для його
виконання сторонами. Зміст статті
чітко вказує на те, що питання
вирішується органом опіки та
піклування або судом і не має положення
про одночасне вирішення такого
питання. При вирішенні даного спору
судом прийнято до уваги виконання
батьком ОСОБА_3 в повній мірі своїх
обов'язків, про що засвідчили свідки
ОСОБА_10 та ОСОБА_5, на що вказали і діти
ОСОБА_7 та ОСОБА_5. Натомість з боку
матері чітко просліджується не
виконання нею своїх обов'язків,
ухилення від їх виконання, що вилилося
у покиненні спільного місця проживання
з дітьми за адресою вул. АДРЕСА_1. Це
вилилося в невиконанні обов'язків по
утриманню дітей, а саме не сплаті
аліментів, внаслідок чого виникла
велика заборгованість та притягнення
матері до кримінальної
відповідальності за не сплату
аліментів. Це вилилося у неприйманні
участі матері у навчанні дітей, їх
фізичному, духовному та моральному
розвиткові.

В судовому засіданні також були
допитані в якості свідків ОСОБА_11 та
ОСОБА_12, які вказали, що знають, що мати
виявляла бажання забрати дітей для
оздоровлення в Криму, ОСОБА_12
телефонувала йому з приводу цього,
ОСОБА_11 це чув. ОСОБА_3 вказав, що зараз
не має його на місці, він приїде за
півтори години. Свідки вказали, що
ОСОБА_3 вони не дочекалися. Суд не
розцінює такі свідчення, як важливі для
прийняття судом рішення, оскільки
недомовленість сторін з приводу
поїздки на море, а саме та обставина, що
така розмова не відбулася, не свідчить
про невиконання ОСОБА_3 своїх
обов'язків та не свідчить про
перешкоджання позивачу у вільному
спілкуванні з дітьми, вона сама
ухилялася від спілкування з дітьми.
Такі свідчення ні про що не говорять.
А свідок ОСОБА_10 однозначно вказала, що
діти повинні залишитися з батьком,
вона, як директор школи, постійно
слідку за цією сім'єю, в них все добре.

Також суд приймає до уваги, що мати
працює з її слів на мінімальну
заробітну плату менеджером по туризму,
її робота передбачає відповіді на
мобільний телефон. Також кожного
місяця вона їздить на 10 днів до м. Києва
на підробітки. В цей час піклуванням та
доглядом малолітнього сина з її слів
буде займатися його бабуся, мати
позивача. Таким чином, в судовому
засіданні встановлено, що мати
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1,
мешкає АДРЕСА_2 і по 10 днів мешкає в
Києві, так як там підробляє. За таких
умов суд не розуміє, яким чином мати
буде займатися вихованням та доглядом
дітей, тобто виконувати свої прямі
обов'язки, передбачені СК України. Тим
паче, що засобів утримування та умов
проживання для дитини у матері не має,
оскільки наявна велика заборгованість
по аліментах, яку позивач до цього часу
не погасила, та проживання дитини з
трьома жінками різної вікової
категорії в двокімнатній квартирі
ніяким чином не відповідатиме
інтересам дитини, діти на даний час
мають кращі умови та краще ставлення,
мають власні кімнати та оргтехніку, а
не місце в одній кімнаті для навчання
та відпочинку.

При вирішення питання визначення місця
проживання дитини суд враховує
положення принципу 6 Декларації прав
дитини, згідно якої дитини повинна
зростати в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю. Але встановлення місця
проживання малолітньої дитини з
батьком за адресою АДРЕСА_1 саме по собі
не є розлученням, оскільки мати
зареєстрована за тією самою адресою, що
і діти з батьком, але сама покинула їх
ще до розлучення, мешкала то в Києві, то
в Рубіжньому, а на даний час хоче
розлучити батька та старшого брата з
малолітнім ОСОБА_5, визначивши місцем
проживання місце тимчасового мешкання
- м. Рубіжнє.

Таким чином, враховуючи виняткові
обставини, до яких суд відносить
відсутність у позивача належних умов
для проживання дитини в АДРЕСА_2, де
вона має право на 1 / 3 частину квартири,
але в цій квартирі вона не
зареєстрована та в ній мешкають крім
неї ще дві сім'ї (мати та сестра
позивача); відсутність підтвердження
достатніх матеріальних засобів у
позивача, часті поїздки на заробітки в
м. Київ, що вона підтвердила в судовому
засіданні (не рідше 10 днів на місяць),
прихильність малолітнього ОСОБА_5 до
свого батька та старшого брата ОСОБА_7,
з яким вони навчаються в одній школі,
разом відвідують спортивні секції,
підтримують один одного; неможливість
розірвання дітей, що неминуче призведе
до психологічної травми, про що
висловила своє занепокоєння
вчитель-педагог ОСОБА_10 та вказали
діти; діти мають найкращі умови для
проживання та навчання за місцем
проживання та реєстрації батька
ОСОБА_3; невиконання матір'ю своїх
обов'язків по вихованню та утриманню
своїх дітей; відсутність з боку матері
моральної та духовної, а також
матеріальної підтримок, що вилилося в
не спілкуванні та не підтриманні дітей;
всупереч розпорядженню голови
Кремінської райдержадміністрації мати
- позивач - не приймала ніяких заходів
для спілкування з дітьми та суду не
надано будь-яких доказів перешкоджання
в спілкуванні з дітьми суд приходить
до висновку про неможливість
задоволення позовних вимог ОСОБА_1
через з їх недоведеність.

Повний текст судового рішення
виготовлено 26.05.2014 року.

Керуючись 10, 11, 60, 158, 88, 212-215, 293-294 ЦПК
України, ст. ст. 150-155, 157-158, 160-161 СК
України, Декларацією прав дитини, суд
-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визначення місця проживання
дитини з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2
залишити без задоволення через
недоведеність.

Рішення суду може бути оскаржене.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня
проголошення судового рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:

В.Г. Кіяшко