Ухвала

іменем україни

09 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,
Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Київської області від 19 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, посилаючись на
те, що відповідачем належним чином не
виконуються зобов'язання за кредитними
договорами від 12 лютого 2007 року та від
02 квітня 2007 року, унаслідок чого за
кожним із договорів утворилася
заборгованість, яка підлягає стягненню
на користь товариства, до якого
перейшло від ЗАТ «ОТП Банк» право такої
вимоги.

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 02 липня
2013 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» в рахунок погашення
заборгованості за договором №001/5164/07
про видачу та обслуговування
міжнародних кредитних пластикових
карток (приватних) від 02 квітня 2007 року
в розмірі 17 659 грн 17 коп. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 19 листопада 2013 року,
зазначене рішення міського суду
скасовано й ухвалено нове рішення, яким
позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
задоволено. Стягнуто на користь
позивача з ОСОБА_1 заборгованість за
кредитним договором №CL-008/056/2007 від 12
лютого 2007 року в розмірі 39 593, 09 доларів
США, що у гривневому еквіваленті
становить 316 467 грн 57 коп. та пені за
прострочення виконання зобов'язання в
розмірі 1 155 106 грн 72 коп.,а всього 1 471 574
грн 29 коп.; заборгованість за договором
№001/5164/07 про видачу та обслуговування
міжнародних кредитних пластикових
карток (приватних) від 02 квітня 2007 року
в розмірі 18 565 грн 71 коп. Вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення апеляційного суду скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Крім того, за положеннями ст. 316 ЦПК
України рішення апеляційного суду
складається зокрема з: мотивувальної
частини із зазначенням мотивів зміни
рішення, скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» у повному
обсязі, суд апеляційної інстанції
виходив з доведеності та
обґрунтованості вимог товариства.

Проте, з такими висновками суду
повністю погодитись не можна.

Судом установлено, що між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_1 12 лютого 2007 року
було укладено кредитний договір
№CL-008/056/2007, за умовами якого банк надав
відповідачу кредит в розмірі 41 539, 43
доларів США строком до 12 лютого 2013 року
зі сплатою 12,49% річних.

Також 02 квітня 2007 року між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_1, на підставі заявки
останнього, було укладено договір
№001/5164/07 про видачу та обслуговування
міжнародних кредитних пластикових
карток (приватних).

12 червня 2007 року між тими ж сторонами
було укладено додаткову угоду до
вказаного договору, на підставі чого
відповідачу було відкрито картковий
рахунок і видано платіжну картку із
встановленим кредитним лімітом у
розмірі 20 тис. грн строком на 1 416
календарних днів.

Через неналежне виконання ОСОБА_1
взятих на себе за вказаними договорами
зобов'язань, виникла кредитна
заборгованість, розмір якої за
договором від 12 лютого 2007 року
становить 316 467 грн 57коп. та 1 155
106 грн 72 коп. пені, а за договором від 02
квітня 2007 року - 18 565 грн 71 коп.

За умовами договору купівлі-продажу
кредитного портфелю від 05
листопада 2010 року та договору
факторингу від 25 червня 2011 року,
укладеними між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ
«ОТП Факторинг Україна», до позивача
перейшло право вимоги від боржників
належного виконання всіх зобов'язань
за кредитними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Отже, неустойка є забезпеченням
виконання зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), як
зазначено у ч. 1 ст. 549 ЦК України, є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

До вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК
України).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Правова природа пені така, що строк
позовної давності щодо її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Проте вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції у порушення вимог ст. ст. 213,
214, 303, 304, 316 ЦПК України на зазначені
положення закону уваги не звернув;
взагалі не дослідив умови кредитних
договорів; не визначився з розміром
процентної ставки за користування
кредитними коштами; не з'ясував, які
виплати здійснював відповідач у
рахунок погашення взятих кредитів й
відповідно не встановив дійсного
розміру кредитних заборгованостей,
взявши за основу розрахунок позивача,
суд не перевірив його правильності, з
урахуванням заперечень ОСОБА_1 та
розміру пені, за договором від 12 лютого
2007 року, який значно перевищує розмір
основного боргу.

Крім того, визначаючи розміри
неустойки, суд апеляційної інстанції
не навів належних розрахунків такого
розміру, з урахуванням специфіки
розрахунку пені; не з'ясував період, за
який відбулося її нарахування й
відповідно належним чином не перевірив
дотримання позивачем строку позовної
давності для пред'явлення вимог про
стягнення пені.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, рішення апеляційного суду
не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 19 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

С.О. Карпенко

І.К.
Парінова

В.О. Савченко