Справа № 307/3012/13-ц
Провадження № 2/307/87/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 березня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської
області в складі: головуючого - судді
Ніточко В.В., при секретарі Лешовській
М.С., з участю позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду міста
Тячів цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа:
Тячівська державна нотаріальна
контора, про визнання заповіту
недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3, третя особа:
Тячівська державна нотаріальна
контора, про визнання заповіту
недійсним.

Позовні вимоги мотивує тим,
щоІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_4.
Після її смерті залишилось спадкове
майно - будинок за АДРЕСА_1, в якому вона
була зареєстрована, а також будинок за
АДРЕСА_2, в якому вона фактично
проживала. На жоден з цих будинків
будівельного паспорта або свідоцтва
про право власності не має. За останні 12
років вона постійно доглядала за
ОСОБА_4 піклувалась про неї, прала одяг,
купляла їй продукти харчування, ліки,
прибирала в будинку, робила ремонти,
допомагала обробляти земельну ділянку.
За ці послуги, а також враховуючи
родинні стосунки, її тітка ОСОБА_4
обіцяла їй, що передасть у спадщину
будинок за АДРЕСА_2. Всі витрати
пов'язані з похоронами та поминками
понесла вона особисто. Ніхто з інших
родичів чи сусідів не витрачали ніяких
коштів, оскільки всі знали, що будинок
АДРЕСА_2 залишиться їй в спадщину і цим
компенсуються всі її витрати пов'язані
з доглядом та витратами на похорони та
поминки. 29 січня 2013 року, вважаючи себе
спадкоємцем за законом, вона
звернулась до Тячівської державної
нотаріальної контори із заявою на
прийняття спадщини, де і дізналась про
наявність заповіту від 12 березня 2003
року, яким ОСОБА_4 все майно заповіла на
користь відповідачки ОСОБА_3 Оглянувши
цей заповіт вважає, що його було
посвідчено з порушенням вимог чинного
законодавства, а саме: в першу чергу
кидається у вічі, що підроблений
підпис. Зазначає, що спадкодавець була
дуже грамотною і не могла підписатись у
заповіті пропустивши одну букву "о" у
своєму прізвищі, крім того вона так
ніколи не підписувалась. Вона постійно
оформляла ОСОБА_4 заяви на субсидії на
тверде паливо до Тячівського
управління праці та соціального
захисту населення, і ОСОБА_4 там ні разу
так не підписувалась, як у вказаному
заповіті. Це засвідчує про підробку
заповіту. Крім того, про підробку
заповіту засвідчує саме волевиявлення
заповідачки, воно не було вільним і не
відповідало її волі, оскільки вона всім
говорила, що спадщину залишає їй.
Виходячи із наведеного, вважає, що
заповіт повинен бути визнаний
недійсним.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі, дали пояснення
аналогічні викладеним в позовній
заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечила та пояснила, що
заповіт був складений у нотаріуса
ОСОБА_4, а не кимось іншим.

Представник третьої особи - Тячівської
державної нотаріальної контори в
судове засідання не з'явився, однак
подала суду заяву, в якій просила
справу розглянути у її відсутності.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
повно, всебічно та об'єктивно
дослідивши наявні у справі докази та
оцінивши їх в сукупності, суд приходить
до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с.5).

Із заповіту, посвідченого 12 березня 2003
року державним нотаріусом Тячівської
державної нотаріальної контори ОСОБА_7.
вбачається, що ОСОБА_4 на випадок свої
смерті заповіла все своє майно ОСОБА_3
(а.с. 63).

Згідно договору купівлі-продажу від 10
лютого 1998 року, ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_4
купила житловий будинок в АДРЕСА_3
(а.с.83-84).

Із довідки виконкому Тереблянської
сільської ради № 993 від 15 серпня 2013 року
вбачається, що ОСОБА_1 є племінницею
ОСОБА_4 (а.с.6).

Згідно довідки виконкому
Тереблянської сільської ради № 57 від 16
січня 2013 року, ОСОБА_1 за свій рахунок
зробила похорон ОСОБА_4 (а.с.7).

Згідно висновку експерта від 03 березня
2014 року, вирішити питання про те, чи
виконаний підпис від імені ОСОБА_4 у
заповіті, складеному на користь ОСОБА_3
в м. Тячів від 12 березня 2003 року та
посвідченого державним нотаріусом
Тячівської державної нотаріальної
контори, за реєстровим № 4-251, ОСОБА_4 не
надалось можливим.

Як вбачається з матеріалів справи, з
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_4 звернулись 29 січня 2013
року позивач ОСОБА_1 та 05 липня 2013 року
відповідач ОСОБА_3, якій згідно листа
Тячівської держнотконтори від 05 серпня
2013 року, буде видаватися свідоцтво про
право на спадщину за заповітом (а.с. 42, 45,
48).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК
України спадкування є перехід прав та
обов'язків від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця) до інших осіб
(спадкоємців) та здійснюється за
заповітом, або за законом та
відкривається внаслідок смерті цієї
особи.

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Зі змісту заповіту від 12 березня 2003
року вбачається, що ОСОБА_4 склала
заповіт, яким все своє майно заповіла
ОСОБА_3 Даний заповіт посвідчено
державним нотаріусом Тячівської
державної нотаріальної контори
ОСОБА_7., і підписано у її присутності,
особу заповідачки встановлено,
дієздатність перевірено за паспортом.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4 на підставі ст.1234 ЦК України
використала своє право на заповіт і
згідно ст.1235 ЦК України призначила
спадкоємцем свого майна ОСОБА_3

Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК
України, заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті. Право на заповіт
має фізична особа з повною цивільною
дієздатністю. Право на заповіт
здійснюється особисто. Вчинення
заповіту через представника не
допускається. Заповідач може
призначити своїми спадкоємцями одну
або кілька фізичних осіб, незалежно від
наявності у нього з цими особами
сімейних, родинних відносин, а також
інших учасників цивільних відносин.
Заповідач має право охопити заповітом
права та обов'язки, які йому належать на
момент складення заповіту, а також ті
права та обов'язки, які можуть йому
належати у майбутньому. Заповідач має
право скласти заповіт щодо усієї
спадщини або її частини. Чинність
заповіту щодо складу спадщини
встановлюється на момент відкриття
спадщини.

Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт
складається у письмовій формі, із
зазначенням місця та часу його
складення. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до частини
четвертої статті 207 цього Кодексу.

Отже, оскільки заповіт є, перш за все,
юридичною угодою, тому всі правила
чинного законодавства, які стосуються
питання недійсності угод, в однаковому
ступеню відносяться й до заповіту.
Заповіт як угода, яка проявляє волю
заповідача щодо розпорядження
належним йому майном після його смерті,
вимагає посвідчення дійсності
волевиявлення й тотожності волі
заповідача і змісту заповіту, тому
закон пред'являє до заповіту підвищені
вимоги в дотриманні умов укладання
заповіту.

Заповіт, як вид одностороннього
правочину (дія особи спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків), повинен
відповідати загальним вимогам,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину, серед яких, особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ст.202, ч.2 ст.203 ЦК України).

За змістом ст.30 ЦК України цивільну
дієздатність має фізична особа, яка
усвідомлює значення своїх дій та може
керувати ними. Цивільною дієздатністю
фізичної особи є її здатність своїми
діями набувати для себе цивільних прав
і самостійно їх здійснювати, а також
своїми діями створювати для себе
цивільні обов'язки, самостійно їх
виконувати та нести відповідальність у
разі їх невиконання.

Цивільний кодекс України проголошує
принцип свободи заповіту, відповідно
до якого заповідач може призначити
своїми спадкоємцями одну або кілька
фізичних осіб, незалежно від наявності
у нього з цими особами сімейних,
родинних відносин, а також інших
учасників цивільних відносин. Крім
того, він може без зазначення будь-яких
причин позбавити права на спадкування
будь-яку особу з числа спадкоємців за
законом. У цьому разі ця особа не може
одержати право на спадкування.

Як передбачено ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ним вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

У відповідності до вимог ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивачами, в порушення вимог
ст.60 ЦПК України, не надано суду
належних та допустимих доказів того, що
підпис у спірному заповіті виконаний
не ОСОБА_4, і є підробленим.

Відповідно до ст.133 ЦПК України особи,
які беруть участь у справі і вважають,
що подання потрібних доказів є
неможливим або у них є складнощі в
поданні цих доказів, мають право
заявити клопотання про забезпечення
цих доказів.

Способами забезпечення судом доказів є
допит свідків, призначення експертизи,
витребування та (або) огляд доказів, у
тому числі за їх місцезнаходженням. У
необхідних випадках судом можуть бути
застосовані інші способи забезпечення
доказів.

Відповідно до ст.143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ухвали Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 05 листопада 2013 року, за клопотанням
позивача, була призначена
судово-почеркознавча експертиза,
виконання якої було доручено експертам
НДЕКЦ при ГУМВС України в
Закарпатській області. На вирішення
експертизи було поставлено запитання,
чи виконаний підпис від імені ОСОБА_4 у
спірному заповіті ОСОБА_4 В
розпорядження експертів для
проведення експертного дослідження
було надано матеріали цивільної справи
та для порівняння зразки (оригінали та
фотокопія) документів,як були подані
позивачем (витребувані в Тячівському
управлінні праці та соціального
захисту населення).

Згідно висновку експерта від 03 березня
2014 року, за представленими для
порівняння вільними зразками підписів,
вирішити питання про те, чи виконаний
підпис від імені ОСОБА_4 у заповіті,
складеному на користь ОСОБА_3 в м. Тячів
від 12 березня 2003 року та посвідченого
державним нотаріусом Тячівської
державної нотаріальної контори, за
реєстровим № 4-251, ОСОБА_4, не надалось
можливим.

Суд зазначає, що після ознайомлення з
вищезазначеним висновком експерта,
позивач та її представник не заявили
жодного клопотання про допит свідків (в
тому числі ОСОБА_7), витребування чи
забезпечення судом доказів (в тому
числі і вільних зразків підписів
ОСОБА_4 для призначення повторної
експертизи) та самі не представили суду
жодних інших доказів.

З урахуванням наведеного, суд вважає
недоведеними твердження позивача про
те, що підпис у спірному заповіті є
підробленим і виконаний не ОСОБА_4, а
іншою особою.

Беручи до уваги вищенаведене та те, що
позивачем не представлено суду жодних
доказів того, що підпис в спірному
заповіті є підробленим, тобто
виконаний не ОСОБА_4, не подано інших
вільних зразків підписів ОСОБА_4 для
порівняння (в тому числі не заявлено
клопотання про забезпечення доказів),
що позбавило суд можливості призначити
по даній справі повторну
судово-почеркознавчу експертизу, не
заявлено жодного клопотання про допит
свідків, суд вважає, що позов є не
доведеним, оскільки судом не
встановлено обставин, з якими закон
пов`язує підстави для визнання
заповіту недійсним.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 30, 203, 207, 215, 1216, 1217, 1220, 1223, 1233, 1234, 1235,
1236, 1247 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 133, 143, 209,
212-215, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа:
Тячівська державна нотаріальна
контора, про визнання заповіту
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення, а особами, які беруть
участь у справі але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя
В.В. Ніточко