Справа № 177/1647/13-ц
Провадження № 2/177/30/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 травня 2014 року

Криворізький районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Приміч Г. І.

за участі: секретаря Ференц Я.
З.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, визнання
права власності та виселення з будинку,
-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до
суду із зазначеною позовною заявою
14.06.2013 року, та уточнюючи позовні вимоги
27.08.2013 року в їх обґрунтування
посилається на те, що 26.09.2008 року між ВАТ
«Сведбанк та відповідачем ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір №
0307/0908/71-232, відповідно до умов якого
позивач надав відповідачу кредитні
кошти у розмірі 26 000,00 доларів США, на
строк з 26.09.2008 року по 25.09.2038 року, в
обмін на зобов'язання відповідача
повернути кредит, сплативши проценти
за користування ним, а також неустойку
та інші передбачені платежі в сумі,
строки і на умовах, що передбачені
кредитним договором та Додатком №1 до
нього - Графіком погашення кредиту.

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язань за вищевказаним
кредитним договором 29.09.2008 року між ВАТ
«Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був
укладений іпотечний договір №
0307/0908/71-232-Z-1, відповідно до якого
іпотекодавець - ОСОБА_1 передала Банку в
іпотеку належне їй на праві власності
нерухоме майно - домоволодіння, що
складається із: саманного обкладеного
цеглою житлового будинку А-1 загальною
площею 58,8 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м.
з господарчими побудовами, такими як:
саманний обкладений цеглою сарай - Б,
саманний обкладений цеглою гараж - В,
цегляна вбиральня - Г, водоколонка - І,
замощення - ІІ, огорожа № 1,2, басейн -
ІІІ, що розташоване на
неприватизованій земельній ділянці
площею 0,25 га. за адресою АДРЕСА_1.

02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк», що є
правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ТОВ
«Вердикт Фінанс» було укладено Договір
факторингу, відповідно до якого банк
ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Вердикт
Фінанс» право вимоги заборгованості
по кредитному договору, укладеному з
відповідачем, з одночасним
відступленням і права вимоги за
договором забезпечення, в результаті
чого ТОВ «Вердикт Фінанс» набуло
статусу нового кредитора (стягувача) за
Кредитним договором № 0307/0908/71-232 від
26.09.2008 року та відповідно
іпотекодержателя за спірним іпотечним
договором №0307/0908/71-232-Z-1 від 29.09.2008 року,
що відповідає положенням ч.1 ст.512, ч.1
ст.1077 ЦК України та ст.24 Закону України
«Про іпотеку».

В порушення умов кредитного
договору №0307/0908/71-232 від 26.09.2008 року
ОСОБА_1 належним чином не виконала
обов'язку щодо своєчасного повернення
кредиту, у зв'язку з чим, станом на 30.04.2013
року, утворилася заборгованість у
розмірі 44 463,23 доларів США, що в
гривневому еквіваленті за курсом НБУ
становить 355 394,60 грн.

З метою позасудового врегулювання
спору відповідно до ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» позивачем на
адресу відповідача направлялося
письмове повідомлення-вимога про
наявність у останньої заборгованості
за спірним кредитним договором, з
попередженням про звернення стягнення
на предмет іпотеки, у разі невиконання
нею кредитних зобов'язань, проте
вказана вимога залишилась без
задоволення, що і змусило позивача
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права шляхом звернення
стягнення на належний відповідачу
предмет іпотеки - домоволодіння, яке
розташоване за адресою АДРЕСА_1 шляхом
визнання за позивачем права власності
на вищевказане домоволодіння, що
відповідає умовам спірного іпотечного
договору та не суперечить чинному
законодавству України.

З огляду на викладене, посилаючись
на ст.ст. 12, 33, 37, 39, 40 Закону України «Про
іпотеку» та ст. 16 ЦК України,
представник позивача просив суд:

1) звернути стягнення на предмет
іпотеки - домоволодіння, що складається
із: саманного обкладеного цеглою
житлового будинку А-1 загальною площею
58,8 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., з
господарчими побудовами, такими як:
саманний обкладений цеглою сарай - Б,
саманний обкладений цеглою гараж - В,
цегляна вбиральня - Г, водоколонка - І,
замощення - ІІ, огорожа № 1,2, басейн -
ІІІ, який розташований на
неприватизованій земельній ділянці
площею 0,25 га. за адресою: АДРЕСА_1, в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 0307/0908/71-232 від
26.09.2008 року, у сумі 44 463,23 доларів США, що
за курсом НБУ станом на 30.04.2013 року в
гривневому еквіваленті становить 355
394,60 грн.;

2) визнати за позивачем право
власності на вищевказане
домоволодіння,

3) зобов'язати відповідача передати
ТОВ "Вердикт Фінанс" всі необхідні
документи, що характеризують об'єкт
нерухомості, а саме: документ, що
підтверджує виникнення права
власності на домоволодіння (договір
купівлі-продажу домоволодіння),
технічний паспорт на житловий будинок,
план будови, характеристику будинку,
господарських будівель і споруд;
експлікацію внутрішніх площ до плану
житлового будинку; план земельної
ділянки, передбачені постановою КМУ
№703 від 22.06.2011 року "Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме
майно";

3) виселити відповідача та інших
осіб, які зареєстровані і проживають у
спірному домоволодінні;

4) стягнути з відповідача на користь
позивача судові витрати по справі.

В судове засідання представник
позивача - ТОВ «Вердикт Фінанс» не
з'явився, надавши суду заяву, в якій
просив справу розглянути за його
відсутності, позовні вимоги підтримує
в повному обсязі (а.с.105, 106).

Відповідач - ОСОБА_1, представник
відповідача - ОСОБА_2, будучи належним
чином повідомленими про час та місце
розгляду справи в судове засідання
також не з'явилися, надавши суду заяву
про розгляд справи за їх відсутності,
не заперечували проти задоволення
позовних вимог (а.с.79, 107).

У зв'язку з неявкою в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК
України, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали
справи, давши оцінку доказам в їх
сукупності, суд вбачає законні
підстави для часткового задоволення
позовних вимог.

Керуючись положеннями ч. 4 ст. 174 ЦПК
України, суд не приймає визнання
відповідачем позову в повному обсязі,
оскільки частково таке визнання позову
суперечить закону, у тому числі і в
частині виселення мешканців,
зареєстрованих та проживаючих у
домоволодінні, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що 26.09.2008 року між
Відкритим акціонерним товариством
«Сведбанк», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Сведбанк» (а.с.111-114) та відповідачем
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
№0307/0908/71-232 (а.с.8-14), відповідно до п.п. 1.1.,
1.3. якого позивач надав відповідачу
кредитні кошти у сумі 26 000,00 доларів США,
на строк з 26.09.2008 року по 25.09.2038 року, в
обмін на зобов'язання відповідача
повернути кредит, сплативши проценти
за користування кредитом в розмірі 9,5 %
річних за весь строк користування
кредитом.

Пунктом 3.1. Кредитного договору
сторони визначили, що погашення
заборгованості за кредитом
здійснюється шляхом внесення
Позичальником коштів на позичковий
рахунок № 2233.9.7011557.01 щомісяця, через
касу Банку згідно Додатку №1, що є
невід'ємною частиною цього договору.

При порушенні Позичальником умов,
передбачених п.5.1.8. кредитного
договору, або строків платежів,
встановлених п. 3.1. цього Договору Банк
має право вимагати дострокового
повернення кредиту та сплати
процентів, а також пені за кожний день
прострочення в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
простроченої заборгованості (п.п. 3.9., 8.1.
Кредитного договору).

Крім того, у випадку порушення
Позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором банк має право без
отримання додаткової письмової згоди
Позичальника звернути стягнення на
предмет іпотеки будь-яким способом за
власним вибором банку відповідно до
вимог чинного законодавства та умов
іпотечного договору (п.6.1.3 кредитного
договору).

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язань за вищевказаним
кредитним договором 29.09.2008 року між ВАТ
«Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був
укладений іпотечний договір №
0307/0908/71-232-Z-1, відповідно до пунктів 1, 2
якого іпотекодавець - ОСОБА_1 передала
Банку в іпотеку нерухоме майно -
домоволодіння, що складається із:
саманного обкладеного цеглою
житлового будинку А-1 загальною площею
58,8 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., з
господарчими побудовами, такими як:
саманний обкладений цеглою сарай - Б,
саманний обкладений цеглою гараж - В,
цегляна вбиральня - Г, водоколонка - І,
замощення - ІІ, огорожа № 1,2, басейн -
ІІІ, який розташований на
неприватизованій земельній ділянці
площею 0,25 га. З цільовим призначенням -
для будівництва житлового будинку і
господарських споруд за адресою:
АДРЕСА_1, що належить відповідачу на
праві приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу
домоволодіння, посвідченого 29.09.2008 року
приватним нотаріусом Криворізького
районного нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4
(а.с.15-19).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові в розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору, при
цьому одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549-552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки встановлені
договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК
України).

Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

До окремого виду застави закон
відносить іпотеку тобто заставу
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи (стаття 575 ЦК України).

02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк», що є
правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ТОВ
«Вердикт Фінанс» (далі, - Фактор) було
укладено Договір факторингу (а.с. 33-44),
відповідно до п. 2.1. якого Банк
відступив Фактору право вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з боржниками, право на вимогу
якої належить Клієнту (банку),
включаючи нараховані та несплачені
проценти, комісії, штрафні санкції та
інші обов'язкові платежі.

Крім того, згідно п. 2.2. Договору
факторингу банк також відступив
Факторові - ТОВ «Вердикт Фінанс» права
за Договорами забезпечення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України дано
визначення поняттю договору
факторинту, згідно якого за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК
України).

Судом встановлено і це не
оспорювалося ні відповідачем, ні її
представником, що з боку відповідача
відбулося порушення умов кредитного
договору № 0307/0908/71-232 від 26.09.2008 року, у
зв'язку з чим, виникла значна кредитна
заборгованість, про яку відповідача у
квітні 2013 року повідомлялося письмовим
повідомленням відповідно до ст. 35
Закону України «Про іпотеку», з вимогою
про виконання порушеного зобов'язання
та попередженням про звернення
стягнення на предмет іпотеки в разі
невиконання даної вимоги (а.с.31-32).

Разом з цим, у суду викликає сумнів
щодо розміру кредитної
заборгованості, наведений у позові, в
рахунок погашення якої представник
позивача просить звернути стягнення на
спірний предмет іпотеки, а це - 44 463,23
доларів США, що в гривневому
еквіваленті за офіційним курсом гривні
до іноземної валюти, встановленим НБУ
станом на 30.04.2013 року (а.с.110), складає 355
394,60 грн., оскільки жодних належних і
допустимих доказів на підтвердження
даної обставини представником
позивача не надано.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами не
підлягають доказуванню.

Як слідує з наданої представником
відповідача Угоди про визначення
розміру зобов'язання від 19.11.2013 року
(а.с. 108-109), укладеної між ТОВ «Вердикт
Фінанс» та ОСОБА_1, сторони узгодили і
це визнала сама відповідач (п.2 Угоди),
що розмір її заборгованості, станом на
19.11.2013 року складає 355 247,87 грн., у зв'язку
з чим, на думку суду, остаточною сумою
заборгованості станом на 19.11.2013 року, в
рахунок погашення якої позивачем
порушено питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки, є сума 355
247,87 грн., а не 355 394,60 грн. як те зазначено
в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 9
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», право вибору
способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві, що також
встановлюється ст. 20 ЦК України та
ст.ст. 3, 4 ЦПК України.

Відповідно ст. 12 Закону України
«Про іпотеку», у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Право задоволення
іпотекодержателем своєї вимоги за
основним зобов'язанням шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки передбачене і статтею 33 Закону
України «Про іпотеку».

Згідно до ч. 1 ст. 7 цього ж Закону за
рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Відповідно до частини третьої
статті 33 Закону України "Про іпотеку"
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Пунктом 11 Іпотечного договору
№0307/0908/71-232-Z-1 від 29.09.2008 року сторони
також обумовили, що в разі невиконання
Іпотекодавцем - відповідачем по справі
основного зобов'язання повністю або
частково, у тому числі не повернення
Іпотекодаржателю суми кредиту,
процентів за користування кредитом,
пені, іншої заборгованості, платежів та
штрафів, що передбачені та/або
випливають з основного зобов'язання, а
також у інших випадках, у тому числі у
випадку одноразового прострочення
основного зобов'язання (як основного
боргу, так і процентів за ним),
Іпотекодержатель набуває право
звернути стягнення на предмет іпотеки,
зазначеного в п. 2 цього Іпотечного
договору, а саме - домоволодіння, що
складається з: саманного обкладеного
цеглою житлового будинку А-1 загальною
площею 58,8 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м.,
з господарчими побудовами, такими як:
саманний обкладений цеглою сарай - Б,
саманний обкладений цеглою гараж - В,
цегляна вбиральня - Г, водоколонка - І,
замощення - ІІ, огорожа № 1,2, басейн -
ІІІ, який розташований на
неприватизованій земельній ділянці
площею 0,25 га. за адресою АДРЕСА_1, що
належить відповідачу на праві
власності.

Отже, враховуючи те, що відповідачем
допущено порушення умов кредитного
договору № 0307/0908/71-232 від 26.09.2008 року, за
яке чинним законодавством України і
умовами спірного іпотечного договору
передбачене право іпотекодержателя
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, тому суд
вважає, що позивач правомірно обрав
саме такий спосіб судового захисту.

Що стосується обраного позивачем
способу звернення стягнення на спірний
предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ
«Вердикт Фінанс» права власності на
вищезазначене домоволодіння, суд
вважає його обґрунтованим, виходячи з
наступного.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що
одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів судом може бути
визнання права, в тому числі права
власності на майно.

Суд може відмовити у захисті
цивільного права та інтересу особи в
разі порушення нею положень частин
другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу, а
саме, в разі: вчинення нею дій, які могли
б порушити права інших осіб, завдати
шкоди довкіллю або культурній
спадщині; вчинення дій з наміром
завдати шкоди іншій особі, а також
зловживання правом в інших формах;
недодержання моральних засад
суспільства; використання цивільних
прав з метою неправомірного обмеження
конкуренції, зловживання монопольним
становищем на ринку, а також
недобросовісної конкуренції (ч.3 ст.16 ЦК
України).

Згідно абз.1 ч. 3 статті 36 Закону
України "Про іпотеку" договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору, за своїми правовими
наслідками, може передбачати передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання в порядку,
встановленому статтею 37 Закону України
"Про іпотеку".

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону
України "Про іпотеку" іпотекодержатель
може задовольнити забезпечену
іпотекою вимогу шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки.

Пунктом 12.3.1. спірного договору
іпотеки сторони визначили, що
задоволення вимог іпотекодержателя
здійснюється шляхом передачі права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання Основного зобов'язання у
порядку, встановленому статтею 37
Закону України "Про іпотеку".

Верховний Суд України, рішення
якого є обов'язковими для всіх судів
України в силу ст. 360-7 ЦПК України, у
постанові від 11.12.2013 року (справа №
6-124цс13) вказав, що виходячи з положень
частини другої статті 16 ЦК України,
частини третьої статті 33, статті 36,
частини першої статті 37 Закону України
"Про іпотеку" не виключається
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
забезпечених іпотекою зобов'язань за
рішенням суду, оскільки цими нормами
передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо такий спосіб
передбачено іпотечним договором.

Відповідно до ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Виходячи із системного аналізу
норм чинного законодавства, суд вважає,
що обраний позивачем спосіб звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
передачі йому права власності на
спірне домоволодіння не суперечить
чинному законодавству України, підстав
для відмови у захисті цивільного права
позивача судом не встановлено, у
зв'язку з чим, позовні вимоги в цій
частині слід задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ч.37 Закону
України «Про іпотеку»
іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності. У разі
набуття права власності на предмет
іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний
відшкодувати іпотекодавцю
перевищення 90 відсотків вартості
предмета іпотеки над розміром
забезпечених іпотекою вимог
іпотекодержателя.

Аналізуючи перелічені вище докази
в їх сукупності, враховуючи, що
відповідачем допущено порушення умов
кредитного договору №0307/0908/71-232 від
26.09.2008 року, в результаті чого станом на
19.11.2013 року, виникла значна кредитна
заборгованість у розмірі 355 247,87 грн.,
яка до теперішнього часу відповідачем
не погашена, тому суд приходить до
висновку про звернення стягнення на
предмет іпотеки - домоволодіння, що
складається з: саманного обкладеного
цеглою житлового будинку А-1 загальною
площею 58,8 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м.,
з господарчими побудовами, такими як:
саманний обкладений цеглою сарай - Б,
саманний обкладений цеглою гараж - В,
цегляна вбиральня - Г, водоколонка - І,
замощення - ІІ, огорожа № 1,2, басейн -
ІІІ, який розташований на
неприватизованій земельній ділянці
площею 0,25 га. за адресою АДРЕСА_1, що
належить відповідачу ОСОБА_1 на праві
власності, шляхом набуття
іпотекодержателем - ТОВ «Вердикт
Фінанс» права власності на дане
домоволодіння за вартістю, визначеною
на момент такого набуття на підставі
оцінки предмета іпотеки суб'єктом
оціночної діяльності, в рахунок
погашення заборгованості по
кредитному договору №0307/0908/71-232 від
26.09.2008 року.

Що стосується вимог позивача про
виселення всіх мешканців житлового
будинку, який є предметом іпотеки,
розташованого за адресою: вул. АДРЕСА_1,
суд не вбачає законних підстав для їх
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону
України „Про іпотеку" звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Згідно ч. 2 ст. 40 Закону України „Про
іпотеку" допускається примусове
виселення мешканців на підставі
рішення суду за умови, якщо мешканці
добровільно не звільняють житловий
будинок або житлове приміщення
протягом одного місяця або іншого
погодженого сторонами строку з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
житлового будинку.

Аналогічні роз'яснення викладені у
ч.3 ст.109 Житлового Кодексу Української
РСР та п.43 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" від 30.03.2012 року №5.

Як видно з наведених норм закону,
дотримання процедури письмового
попередження мешканців про звільнення
житлового приміщення протягом одного
місяця є обов'язковим.

Оскільки матеріали справи не
містять доказів того, що позивач
висував до відповідача та інших осіб,
які зареєстровані і проживають у
спірному домоволодінні за адресою: вул.
АДРЕСА_1, вимогу про добровільне
звільнення жилого приміщення, тому суд
приходить до переконання, що вимога
позивача про примусове виселення
мешканців з вищевказаного будинку в
судовому порядку є передчасною та
задоволенню не підлягає.

Як не підлягає задоволенню і
позовні вимоги щодо зобов'язання
відповідача передати ТОВ "Вердикт
Фінанс" всі необхідні документи, що
характеризують об'єкт нерухомості, а
саме: документ, що підтверджує
виникнення права власності на
домоволодіння (договір купівлі-продажу
домоволодіння), технічний паспорт на
житловий будинок, план будови,
характеристику будинку, господарських
будівель і споруд; експлікацію
внутрішніх площ до плану житлового
будинку; план земельної ділянки,
передбачені постановою КМУ №703 від
22.06.2011 року "Про затвердження Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно",
оскільки на сьогоднішній день вказана
постанова Кабінету Міністрів України
втратила чинність, а отже застосуванню
не підлягає.

Відповідно до п. 36 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 жовтня 2013 р. № 868, чинного на даний
час (далі, - Порядок), для проведення
державної реєстрації речових прав
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення таких прав на нерухоме
майно, зокрема, рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно
(підпункт 10 пункту 37 Порядку) та інші
документи, визначені цим Порядком.

Подання технічного паспорту на
об'єкт нерухомого майна вимагається
від заявника лише у тому разі, коли в
документах, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
речових прав на такий об'єкт, відсутні
відомості про його технічні
характеристики (п. 42 Порядку).

Зважаючи на викладене, суд вважає,
що вимога щодо зобов'язання
відповідача передати позивачу
документи, що характеризують спірний
об'єкт нерухомості є передчасною, у
зв'язку з чим, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
якщо стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Враховуючи те, що позивачу у
повному обсязі задоволено вимоги
майнового характеру, тому з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню понесені
останнім та підтверджені витрати по
оплаті судового збору в розмірі 999,60
грн. (а.с.1). У стягненні з відповідача на
користь позивача судових витрат в сумі
114,70 грн. за вимогу немайнового
характеру слід відмовити, у зв'язку з
відмовою позивачу у цій частині позову.

На підставі викладеного і
керуючись ст.ст. 512, 514, 525, 526, 546, 575, 625, 627,
1048, 1049, 1050, 1054, 1077 ЦК України, Закону
України "Про іпотеку", постановою
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" від 30.03.2012
року №5, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88 ч.1, 174 ч.4, 197 ч.2,
213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, визнання
права власності та виселення з будинку,
- задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет
іпотеки - домоволодіння, що складається
із: саманного обкладеного цеглою
житлового будинку А-1 загальною площею
58,8 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., з
господарчими побудовами, такими як:
саманний обкладений цеглою сарай - Б,
саманний обкладений цеглою гараж - В,
цегляна вбиральня - Г, водоколонка - І,
замощення - ІІ, огорожа № 1,2, басейн -
ІІІ, який розташований на
неприватизованій земельній ділянці
площею 0,25 га. за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці м. Кривого Рогу,
Дніпропетровської області,
ідентифікаційний номер, НОМЕР_1, на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»,
ідентифікаційний код за ,
шляхом передачі Товариству з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
права власності на вказане
домоволодіння за вартістю, визначеною
на момент такого набуття на підставі
оцінки предмета іпотеки суб'єктом
оціночної діяльності, в рахунок
погашення заборгованості по
кредитному договору №0307/0908/71-232 від
26.09.2008 року, загальний розмір якої,
станом на 19.11.2013 року, складає 355 247
(триста п'ятдесят п'ять тисяч двісті
сорок сім) гривень 87 копійок.

Визнати за Товариством з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»,
ідентифікаційний код за ,
право власності на домоволодіння, що
складається із: саманного обкладеного
цеглою житлового будинку А-1 загальною
площею 58,8 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м.,
з господарчими побудовами, такими як:
саманний обкладений цеглою сарай - Б,
саманний обкладений цеглою гараж - В,
цегляна вбиральня - Г, водоколонка - І,
замощення - ІІ, огорожа № 1,2, басейн -
ІІІ, який розташований на
неприватизованій земельній ділянці
площею 0,25 га. за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки м. Кривого Рогу,
Дніпропетровської області,
ідентифікаційний номер, НОМЕР_1, на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»,
ідентифікаційний код за ,
витрати по сплаті судового збору в сумі
999 (дев'ятсот дев'яносто дев'ять) гривень
60 коп.

В іншій частині позовних вимог
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: