РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/810/14-ц

провадження у справі № 2/0285/475/14

02 квітня 2014 року
м.
Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд
Житомирської області в складі:

головуючої судді…………….Літвин О.О.

при секретарі………….......... .Гром Л.В.

з участю: представника
позивача………Ковалевської Н.М.

представників відповідача…...ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом Об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків «Мікрорайон
«Зелені»

до ОСОБА_5

про стягнення заборгованості по оплаті
житлово-комунальних послуг на
утримання будинку та прибудинкової
території, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача, в якому просив
стягнути з нього на його користь 1184 грн.
37 коп. заборгованості по оплаті
житлово-комунальних послуг на
утримання будинку та прибудинкової
території (далі - Послуги), 88 грн. 96 коп.
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, 52 грн. 48 коп. трьох
процентів річних від простроченої суми
та судові витрати, понесені ним при
подачі позову, які складаються з
судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. та 200
грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позову зазначає, що
відповідач є власником ? частини
квартири АДРЕСА_1 (далі - Квартира) і
зобов'язаний щомісячно вносити плату
за Послуги. В порушення норми закону
відповідач вчасно не розраховувався за
надані Послуги, внаслідок чого
утворилася вищезазначена
заборгованість.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
підстав, зазначених в позовній заяві,
просила їх задовольнити.

Представники відповідача позов не
визнали, мотивуючи тим, що між
сторонами відсутні будь-які договірні
зобов'язання та, крім того, відповідач в
Квартирі не проживає і не користується
Послугами, які надає позивач. Пояснили,
що за усною домовленістю між
відповідачем, як власником частини
Квартири, та його колишньою дружиною
ОСОБА_7 остання зобов'язалася щомісячно
сплачувати комунальні платежі в обмін
на її проживання в Квартирі, відтак
заборгованість має погашати саме вона,
а не відповідач.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
надані докази, суд вважає, що позов
обґрунтований та підлягає задоволенню
з таких підстав.

Правовідносини сторін по наданню
житлово-комунальних послуг, в тому
числі: права і обов'язки, порядок
розрахунків, підстави і розмір
відповідальності, регулюються
Житловим кодексом України, Законом
України «Про житлово-комунальні
послуги» (далі - Закон), Законом України
«Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку», Правилами
користування приміщеннями житлових
будинків і гуртожитків, затвердженими
Постановою КМУ №572 від 08.10.1992 року (далі
- Правила).

Судом встановлено, що відповідач є
власником ? частини Квартири та за ним
рахується особовий рахунок № НОМЕР_1
/а.с.12, 13, 46, 47/.

Між відповідачем та позивачем існують
договірні зобов'язання, за якими
останній надавав відповідачу Послуги,
а він, в свою чергу, повинен був
сплачувати їх вартість за
встановленими тарифами /а.с.9-11/, розмір
яких встановлювався рішенням
виконавчого комітету
Новоград-Волинської міської ради.

Відповідно до Правил, ст. 20 Закону, ст. 68
ЖК України власник квартири (споживач)
зобов'язаний оплачувати надані
житлово-комунальні послуги та
дотримуватися вимог
нормативно-правових актів у сфері
даних послуг.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Посилання представників відповідача
на те, що договір про надання Послуг
відповідач не підписував, і як
наслідок, не мав будь-яких договірних
зобов'язань з позивачем, судом до уваги
не беруться з огляду на наступне.

Стаття 4 Закону передбачає, що
законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг, крім цього
Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає
загальні засади цивільного
законодавства, зокрема поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів.

Розкриваючи зміст засади свободи
договору у ст.ст. 6, 627 ЦК України
визначає, що свобода договору полягає в
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, виборі
контрагентів та погодженні умов
договору.

Закріпивши принцип свободи договору,
ЦК України разом з тим визначив, що
свобода договору не є безмежною,
оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та
ст. 627 цього Кодексу при укладенні
договору, виборі контрагентів,
визначенні умов договору сторони не
можуть діяти всупереч положенням цього
Кодексу та інших актів цивільного
законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону передбачено,
що відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20
Закону передбачений обов'язок
споживача укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ст.ст. 19, 20
Закону убачається, що умови типового
договору, що набули юридично
обов'язкового значення в силу актів
цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача, а його відмова
від укладення договору в такому разі
суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630
ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону.

Факт отримання Послуг відповідачем
його представниками не заперечувався.

Усна домовленість між відповідачем та
його колишньою дружиною, яка проживає в
Квартирі, щодо оплати нею комунальних
послуг не може бути підставою для
стягнення заборгованості саме з неї, як
з фактичного споживача Послуг,
оскільки договірні зобов'язання
існують між позивачем та відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи,
своїх зобов'язань перед позивачем по
оплаті житлово-комунальних послуг
відповідач за період часу з 01.12.2010 року
по 30.11.2013 року не виконав, незважаючи на
попередження про виникнення
заборгованості та необхідності її
погашення /а.с.19/, і станом на день
розгляду справи у суді заборгував
позивачу 1184 грн. 37 коп. /а.с.5/

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК
України).

З врахуванням наведеного суд вважає, що
позов є обґрунтованим, підтверджується
належними доказами, а тому з
відповідача на користь позивача слід
стягнути заборгованість з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та трьох процентів
річних від простроченої суми, що
становить 1325 грн. 81 коп. (1184,37+88,96+52,48
/а.с.17-18/).

Правильність проведеного позивачем
розрахунку представниками відповідача
в судовому засіданні не спростована,
будь-яких клопотань на його
спростування ними не заявлялось.

З відповідача також належить стягнути
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.,
понесений позивачем при подачі позову
до суду.

Вимога позивача про стягнення з
відповідача 200 грн. витрат на правову
допомогу задоволенню не підлягає,
оскільки матеріали справи не містять
належних доказів надання правової
допомоги позивачу приватним
підприємством «Захист НВ» по даній
справі, а також оформлених належним
чином документів, відповідно до вимог
постанови Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави», що
позбавляє суд можливості визначитися з
граничним розміром компенсації та
встановити, чи були дотримані норми
законодавства при визначенні розміру
години роботи при наданні правової
допомоги, перевірити, які саме дії були
вчинені з метою надання правової
допомоги, чи ці дії були необхідними
для надання правової допомоги та
справедливість визначення розміру
вартості такої правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 79, 88, 208, 209,
212-215 ЦПК України, ст.ст. 901, 903 ЦК України,
ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги», суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь Об'єднання співвласників
багатоквартирних будинків «Мікрорайон
«Зелені» 1 325 грн. 81 коп. заборгованості
по оплаті житлово-комунальних послуг
на утримання будинку та прибудинкової
території з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та трьох процентів річних
від простроченої суми та 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Житомирської
області через Новоград-Волинський
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Головуюча
О.О. Літвин