Єдиний унікальний номер 257/939/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/15/2014
Єдиний унікальний номер 257/939/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/15/2014
Головуючий у 1 інстанції Шликов С.П.
Доповідач Гусєв В.В.
І М Е Н Е М У
16 січня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:
головуючого судді
суддів
Гусєва В.В., Тимченко О.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського
районного суду міста Донецька від 17
червня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Київської районної у місті
Донецьку ради, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
встановлення факту родинних відносин,
визнання частково недійсним свідоцтва
про прийняття спадщини, визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
визнання права власності, -
У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до суду з зазначеним позовом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла його мати ОСОБА_4, якій на праві
приватної власності належало ? частка
квартири АДРЕСА_1, інша ? частка
квартири належить його брату ОСОБА_3 21
травня 2009 року Шостою Донецькою
державною нотаріальною конторою
ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право
на спадщину за законом після смерті
матері ОСОБА_4 у вигляді 1/2 частки
спадкового майна. 20 грудня 2012 року
ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_1 договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який
був посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за
№ 2182. Він також є сином спадкодавця і
тому має право на спадщину за законом,
проте не був вчасно повідомлений
ОСОБА_3 про відкриття спадщини та
продаж квартири. Оскільки його
прізвище не співпадає з прізвищем
спадкодавця, просив встановити факт
його родинних відносин з спадкодавцем,
визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом,
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири та визнати за
ним право власності на спадкове майно.
Рішенням Київського районного
суду міста Донецька від 17 червня 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 21 травня 2009 року, видане
Шостою Донецькою державною
нотаріальною конторою після смерті
ОСОБА_4 на ім*я ОСОБА_3 на ? частину
квартири АДРЕСА_1 частково недійсним.

Визнано договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 20 грудня 2012 року,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_5 за реєстровим № 2182 недійсним.

Визнано за ОСОБА_2 право
власності на спадкове майно, а саме на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Київського
районного суду міста Донецька від 05
серпня 2013 року встановлено факт
родинних відносин між ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, як між матір*ю та сином.

Не погодившись з рішенням суду
відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій ставить питання про
скасування рішення суду та
постановлення нового про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Апелянт
зазначає, що суд не надав правової
оцінки тій обставині, що позивач навіть
не звертався до нотаріальної контори
для отримання свідоцтва про право на
спадщину. До того ж, позивач пропустив
строк для прийняття спадщини, проте
питання про поновлення зазначеного
строку ним не ставилось.

В судовому засіданні апеляційного
суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6
підтримали доводи апеляційної скарги,
просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_7
заперечував проти доводів апеляційної
скарги, просив залишити її без
задоволення.

Представник Київської районної у
місті Донецьку ради в судове засідання
апеляційного суду не прибув, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали цивільної
справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Задовольняючи позовні вимоги та
визнаючи частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане ОСОБА_3 21 травня 2009 року,
визнаючи недійним договір
купівлі-продажу від 20 грудня 2012 року та
визнаючи право власності за ОСОБА_2 на ?
частину спадщини, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_3 на час
укладання договору купівлі-продажу
квартири фактично не мав права
власності на частину спадщини.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна за таких підстав.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, той з
подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за законом чи за заповітом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини. Заява про
прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК). Часом відкриття
спадщини є день смерті особи (ч.2 ст.1220
ЦК).

Відповідно до ст. 1272 ЦК України
якщо спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього Кодексу
не подав заяву про прийняття спадщини,
він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Спадкоємець після визначення
йому додаткового строку для прийняття
спадщини має право прийняти спадщину в
порядку, установленому ст. 1269 ЦК
України, звернувшись в нотаріальну
контору, після чого вважається таким,
що прийняв спадщину.

Спадкоємець, який прийняв
спадщину в наданий судом додатковий
строк, має право звернутися до суду з
вимогами про внесення змін до
свідоцтва про право на спадщину, якщо
спадкоємці, які прийняли спадщину, не
дають згоду на внесення нотаріусом за
місцем відкриття спадщини цих змін. На
підставі рішення суду нотаріус видає
спадкоємцям нові свідоцтва про право
на спадщину.

Відповідно до вимог ст. 1301 ЦК
України свідоцтво про право на
спадщину визнається недійсним за
рішенням суду, якщо буде встановлено,
що особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, а також в інших
випадках , встановлених законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
року померла ОСОБА_4 (а.с.60).

Відповідно до свідоцтва про право
власності № 10212 від 23 листопада 1999 року,
виданого Представництвом фонду
державного майна України в місті
Донецьку, зареєстрованого в БТІ міста
Донецька 27 грудня 1999 року у реєстрову
книгу за № 7/23-дк-120 за реєстровим № 387,
ОСОБА_9 та ОСОБА_3 на праві спільної
часткової власності в рівних частках
по ? частини кожному належала квартира
АДРЕСА_1 (а.с.67).

З матеріалів спадкової справи
вбачається, що відповідачем ОСОБА_3 у
встановлений законом 6-місячний строк
було подано до державного нотаріуса
Шостої донецької державної
нотаріальної контори Докуніної І.Г.
заяву про прийняття спадщини після
смерті матері ОСОБА_9 у вигляді частки
квартири АДРЕСА_1. При цьому даних про
наявність інших спадкоємців вказана
заява не містять ( а.с.59).

Заяв від інших спадкоємців про
прийняття спадщини у встановлений
законом спадкова справа не містить.

21 травня 2009 року державним
нотаріусом Шостої донецької державної
нотаріальної контори Докуніною І.Г.
було видане ОСОБА_3 свідоцтво про право
на спадщину за законом після смерті
його матері ОСОБА_4 у вигляді ? часини
квартири АДРЕСА_1 (а.с.70).

20 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_11 за реєстровим № 2182
(а.с.26).

З свідоцтва про народження
НОМЕР_1 від 12 серпня 1959 року вбачається,
що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
його мати зазначена ОСОБА_4 (а.с.7).

Згідно Витягу з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про шлюб щодо підтвердження
дошлюбного прізвища від 22 січня 2013 року
вбачається, що 16 лютого 1974 року ОСОБА_4
уклала шлюб з ОСОБА_13, при цьому
прізвище до державної реєстрації шлюбу
мала ОСОБА_4 (а.с.10).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції належним чином не перевірив
та не з'ясував наявність умов для
одержання позивачем ОСОБА_2 в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину, не перевірив, чи
звертався позивач в установленому
законом порядку до нотаріальної
контори для отримання свідоцтва про
право на спадщину та водночас ухвалив
передчасне рішення про задоволення
позову.

Отже, суд не з'ясував чи був
дотриманий позивачем порядок
оформлення свідоцтва про право на
спадщину, оскільки матеріали справи не
містять відмови нотаріальної контори у
видачі позивачу свідоцтва про право на
спадщину, а відтак, не з'ясував чи
підлягає судовому розгляду питання
визнання за ним права власності на
спадкове майно.

Апеляційний суд не приймає
посилання позивача про те, що він
звертався до нотаріальної контори
разом з ОСОБА_3, але йому було
відмовлено в прийнятті заяви, оскільки
будь-яких належних доказів з цього
приводу не надав.

До того ж, заяв від інших
спадкоємців про прийняття спадщини у
встановлений законом спадкова справа
не містить.

Крім того, вирішуючи спір, суд
першої інстанції не з'ясував які дії
ОСОБА_2 були вчинені для прийняття
спадщини.

З матеріалів справи вбачається,
що на час смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_2
не проживав із спадкодавцем постійно
та не був зареєстрований у спадковій
квартирі, заяву про прийняття спадщини
після смерті матері у встановлений
законом строк не подавав.

Крім того, на теперішній час він
також з заявою про визначення йому
додаткового строку, достатнього для
подання ним заяви про прийняття
спадщини не звертався.

За вказаних обставин державним
нотаріусом Шостої донецької державної
нотаріальної контори Докуніною І.Г.
обґрунтовано і на законних підставах
було видано відповідачу ОСОБА_3
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 21 травня 2009 року а отже
відсутні підстави для визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
20 грудня 2012 року.

З огляду на викладене,
апеляційний суд вважає за необхідне
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволені
позову.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п. 20 постанови від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі», у разі скасування
рішення у справі ухвалене додаткове
рішення також втрачає силу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

В И
Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Київського районного суду
міста Донецька від 17 червня 2013 року
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 про
встановлення факту родинних відносин,
визнання частково недійсним свідоцтва
про прийняття спадщини, визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
визнання права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: