Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 1616/5228/2012
Провадження № 2/553/10/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.05.2014м. Полтава

Ленінський районного суду м. Полтави в
складі:

Головуючої судді - Крючко Н.І.,

при секретарі - Моторній М.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою
довіреністю - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 -
адвоката ОСОБА_4,

представника відповідача ТОВ
«Авто-Ареал» - Мазана О.А.,

представника третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
Головного управління юстиції в
Полтавській області - Васіної Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ТОВ
«Авто-Ареал», за участю третіх осіб на
стороні відповідача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
Київського РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області, УДАІ УМВС України
в Полтавській області, Приватного
нотаріуса Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
Головного управління юстиції в
Полтавській області про застосування
наслідків нікчемного правочину,
визнання договору таким, що не
відповідає вимогам закону і
зобов'язання вчинити дії та визнання
права власності на транспортний засіб
,-

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2012 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_3 про визнання права власності та
витребування майна від
добросовісного набувача.

Ухвалою суду від 17 грудня 2012 року
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_3
про визнання права власності та
витребування майна від добросовісного
набувача - залишено без руху та надано
строк позивачу для усунення недоліків.

Позивачем ОСОБА_1 у визначений строк
недоліки були усунуті та 08 лютого 2013
року у справі було відкрито
провадження.

Згідно ухвали Ленінського районного
суду м. Полтави від 08 лютого 2014 року
залучено до участі у справі в якості
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - УДАІ УМВС України в
Полтавській області.

28 лютого 2013 року позивачем ОСОБА_1
було подано до суду заяву про
зменшення позовних вимог, в частині
скасування державної реєстрації права
власності за ОСОБА_3 на автомобіль
«Ауді А6», білого кольору, двигун 3,2 л.,
2006 року випуску, шасі НОМЕР_2, державний
номерний знак НОМЕР_1.

Так, 25 грудня 2013 року позивачем
ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про
зміну підстав та предмету позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авто-Ареал», треті особи на стороні
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
Київський РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області, УДАІ УМВС України
в Полтавській про застосування
наслідків нікчемного правочину до
договору комісії на продаж продукції
від 08 липня 2011 року, укладеного між
ОСОБА_7 та ТОВ «Авто - Ареал», та
визнання договору комісії на продаж
продукції від 08.07.2011 року таким, що не
відповідає вимогам закону, внаслідок
чого зобов'язати Київський РВ ПМУ УМВС
України в Полтавській області передати
ОСОБА_1 автомобіль AUDI А6, номер кузову
НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1,
2006 року випуску, та зобов'язати УДАІ
УМВС України вчинити дії по
відновленню державної реєстрації
права власності на даний транспортний
засіб за ОСОБА_1. В іншій частині
первісний позов залишено чинним.

Згідно ухвали Ленінського районного
суду м. Полтави від 25 березня 2014 року
провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ТОВ «Авто-Ареал», за
участю третіх осіб на стороні
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
Київський РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області, УДАІ УМВС України
в Полтавській області про застосування
наслідків нікчемного правочину,
визнання договору таким, що не
відповідає вимогам закону та
зобов'язання вчинити дії в частині
позовних вимог щодо зобов'язання УДАІ
УМВС України в Полтавській області
вчинити дії по відновленню державної
реєстрації прав власності на
автомобіль марки AUDI А6, номер кузову
НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1,
2006 року випуску за ОСОБА_1 - закрито на
підстав п.1ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Полтави від 25 березня 2014 року залучено
до участі у справі в якості третіх осіб
на стороні відповідача, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: Приватного нотаріуса
Полтавського районного нотаріального
округу ОСОБА_8, Головне управління
юстиції в Полтавській області.

В судове засідання позивач ОСОБА_1
не з'явився, про причини своєї неявки
суд не повідомив, хоча завчасно та
належним чином був повідомлений про
день та час слухання справи.

Представник позивача ОСОБА_1 за
нотаріально посвідченою довіреністю
ОСОБА_2 змінені позовні вимоги та
частину вимог за первісним позовом
підтримала в повному обсязі та просила
їх задовольнити.

В судове засідання відповідач
ОСОБА_3 не з'явився, але надав суду
заяву, в якій прохав проводити судовий
розгляд справи у його відсутність, в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
просив відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні
змінені позовні вимоги та частину
первісних вимог не визнав в повному
обсязі та просив відмовити в їх
задоволенні в повному обсязі в зв'язку
з безпідставністю та
необґрунтованістю.

В судове засідання відповідач ОСОБА_7
та його представник за нотаріально
посвідченою довіреністю ОСОБА_10 не
з'явились, але надали на адресу суду
заяву, в якій прохали проводити судовий
розгляд справи у їх відсутність, в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
просили відмовити в зв'язку з
безпідставністю та необґрунтованістю.

Представник відповідача ТОВ
«Авто-Ареал» за довіреністю Мазан О.А. в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав в повному обсязі та просив
відмовити в їх задоволенні.

В судовому засіданні представник
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: Головного управління
юстиції в Полтавській області при
вирішенні даного позову поклались на
розсуд суду.

Представник третьої особи на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
УДАІ УМВС України в Полтавській
області Олексенко А.Б. не з'явилася, але
до суду надійшла заява, в якій останні
прохали проводити судовий розгляд
справи у відсутність їх представника,
проти задоволення позовних вимог
заперечували та просили відмовити в
задоволенні позовних вимог за
безпідставністю.

В судове засідання представник
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: Київського РВ ПМУ УМВС
України в Полтавській області не
з'явився, але останні надали суду заяву,
в якій просили проводити судовий
розгляд справи у відсутність їх
представника, проти задоволення позову
заперечували.

Третя особа на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: Приватний нотаріус
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 в судове засідання не
з'явилась, про причини своєї неявки суд
не повідомила, хоча завчасно та
належним чином була повідомлена про
день та час слухання справи, про що в
матеріалах справи мається розписка про
отримання судової повістки.

Суд, заслухавши пояснення сторін по
справі, дослідивши матеріали справи та
кримінальної справи, вважає позов
ОСОБА_1 таким, що не підлягає до
задоволення за наступних обставин.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує
зокрема: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовуються вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
випливають зі встановлених обставин;
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за
наявними у справі доказами, які надані
сторонами.

Судом встановлені факти та відповідні
їм правовідносини.

Так судом встановлено, що 21 червня
2011 року позивачем ОСОБА_1 було видано
довіреність на ім'я ОСОБА_7, якого цією
довіреністю уповноважив на право
розпоряджатися (продати особі, за ціну
та на умовах за своїм розсудом,
обміняти, здати в позичку чи оренду
(найм) (попередньо сплативши державне
мито, плату, обов'язкові платежі,
податки та збори) належним ОСОБА_1 на
підставі Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3,
виданого 1-шим МРВ ДАІ м. Полтави 16.11.2007
року, транспортним засобом: тип
легковий сєдан марки AUDI А6, 2006 року
випуску, білого кольору, номер шасі
(кузова, рами) НОМЕР_4, реєстраційний
номер НОМЕР_5. Дана довіреність видана
на термін 3 (три ) роки з правом
користування та керування (управління)
транспортним засобом, що зазначений
вище, з правом передоручення
повноважень третім особам, з правом
виїзду за межі України в порядку,
встановленому чинним законодавством
України, та дійсна до двадцять першого
червня 2014 року. Дана довіреність
посвідчена приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 21 червня 2011 року ( т. 1
а.с.202).

В судовому засіданні представником
позивача ОСОБА_1 за нотаріально
посвідченою довіреністю - ОСОБА_2
заперечувався факт надання ОСОБА_1
довіреності на ім'я ОСОБА_7, посилаючись
на те, що у відповідності до висновку
експерта Науково- дослідного
експертно - криміналістичного центру
№ 223 від 20 червня 2012 року, проведеної
на підставі постанови від 20 квітня 2012
року старшого слідчого СВ Київського
РВ ПМУ МВС України в Полтавській
області Педорякою А.В. у кримінальній
справі № 09719007, вказано, що анкетні
записи в даній довіреності та підпис в
ній виконані не ОСОБА_1, а іншою особою.
Поряд з цим, остання наполягала на
тому, що вказана довіреність укладена
з порушенням вимог закону, а тому є
нікчемною.

Суд критично відноситься до даних
тверджень представника позивача за
нотаріально посвідченою довіреністю
ОСОБА_2, оскільки вони є по своїй
природі безпідставними та
необґрунтованими за наступних
обставин.

Статтею 245 ЦК України визначено,
що форма довіреності повинна
відповідати формі, в якій відповідно
до закону має вчинятися правочин.
Довіреність - це письмовий документ,
який видається однією особою іншій
особі.

Загальні вимоги до змісту довіреності
такі:

По-перше, вона може бути вчинена лише у
письмовій формі.

По-друге, як кожен іменний документ,
вона має містити необхідні реквізити:
вказівку на суб'єкти, місце, дату
видачі тощо.

По - третє, у довіреності має бути
зазначений обсяг повноважень, наданий
представникові тим, кого
представляють.

Поряд з цим, законодавцем розтлумачено
дану норму, де вказано, що нотаріальне
посвідчення довіреності потрібне
зокрема, на здійснення правочинів,
нотаріальна форма для яких
обов'язкова ( наприклад, правочин
купівлі або продажу жилих будинків);
при видачі довіреності при
передорученні.

У відповідності до частини 2 статті 237
ЦК України визначено, що не є
представником особа, яка хоча і діє в
чужих інтересах, але від імені, а також
особа, уповноважена на ведення
переговорів щодо можливих у
майбутньому правочинів.

Законодавцем розтлумачено дану норму
статті та визначено, що не вважається
представником особа, яка здійснює
правочин в чужих інтересах від
власного імені, а також особа, яка веде
переговори щодо укладення правочинів
у майбутньому.

Таке правило логічно пов'язане з
положеннями ч. 1 ст. 238, ст. 239 ЦК, згідно з
яким представник має діяти від імені
того, кого представляє, а вчинений ним
правочин створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки
безпосередньо для представлюваного.

Із цих положень ЦК випливає
необхідність розрізняти дії
представника, посильного, посередника,
комісіонера тощо.

Законодавцем визначено, що комісіонер,
виконує комісійне доручення, виступає
від свого імені. У відносинах з
комітентом він є його уповноваженою
особою, виконує його доручення.

Судом встановлено, що довіреність від 21
червня 2011 року відповідає встановленій
та визначеній формі, має відповідні
реквізити та нею визначено обсяг
повноважень, наданих представникові,
що свідчить про її законність.

Поряд з цим, суд не приймає до уваги
безпосередньо висновок експерта та
твердження представника позивача за
нотаріально посвідченою довіреністю
ОСОБА_2, про те, що факт невидання
ОСОБА_1 довіреності на ім'я ОСОБА_7
підтверджується висновком експертизи
Науково - дослідного
екпертно-криміналістичного центру
Управлінння МВС України в Полтавській
області № 223 від 20 червня 2012 року,
виконаним на виконання постанови від 20
квітня 2012 року про призначення судової
експертизи, винесеної старшим слідчим
СВ Київського РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області Педорякою А.В. у
кримінальній справі № 09719007, відповідно
до якої анкетні записи та підпис в
довіреності ВРІ № 508297 від 21 червня 2011
року виконані не ОСОБА_1 ( т. 1 а.с.6-10).

При цьому слід зазначити, що в ході
судового розгляду справи судом
роз'яснювалось сторонам право на
заявлення клопотання про призначення
в рамках цивільної справи
почеркознавчої експертизи, але
безпосередньо позивачем ОСОБА_1 та
представником його інтересів питання
про призначення експертизи не
ставилось.

Слід звернути увагу на те, що 30 квітня
2013 року ухвалою Ленінського районного
суду м. Полтави в рамках розгляду даної
цивільної справи за клопотанням
представника відповідача ОСОБА_7 було
призначено судову почеркознавчу
експертизу, яка не була виконана
зокрема в зв'язку з ненаданням на
вимогу суду ОСОБА_1 його вільних та
експериментальних зразків підпису та
почерку.

Вказане вище не заперечувалось в
судовому засіданні представником
позивача ОСОБА_1 за нотаріально
посвідченою довіреністю ОСОБА_2.

Поряд з цим, в ході судового розгляду
справи ні позивачем, а ні його
представником за нотаріально
посвідченою довіреністю ОСОБА_2 не
було спростовано факт наявності
документів, які є необхідними для
посвідчення нотаріусом довіреності, а
саме: завіреної належним чином копії
паспорта громадянина України на ім'я
ОСОБА_1 та копії довідки про присвоєння
ідентифікаційного номеру ОСОБА_1, у
Приватного нотаріуса Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_8.

Більше того, представником позивача
за нотаріально посвідченою
довіреністю ОСОБА_2 не заперечувалась
належність даних документів її
довірителю ОСОБА_1.

Твердження представника позивача про
те, що дані документи були отримані
ОСОБА_7 у слідчого, в якого малися копії
даних документів в зв'язку з подачою
ОСОБА_1 заяви про угон його автомобіля,
суд визнає неспроможними, оскільки
вони не підтверджені належними та
допустимими доказами і є лише
домислами та припущеннями сторони
позивача.

Крім того, як пояснила представник
позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні з
заявами до правоохоронних органів
ОСОБА_1 з даного питання не звертався та
будь-яких рішень з приводу цього
питання останні не приймали.

Вказані твердження представника
позивача також спростовуються і
матеріалами кримінальної справи,
згідно яких сама представник нотаріус
ОСОБА_8 впізнала осіб, як ОСОБА_1 так і
ОСОБА_7, які звернулися щодо
посвідчення нею зазначеного
доручення.

Більше того, як вбачається з пояснень
самого ОСОБА_1, наданих в рамках
кримінальної справи, з ОСОБА_7 він був
добре знайомий та спілкувався з ним
протягом тривалого часу, що також
спростовує твердження як позивача так
і його представника, про те, що ОСОБА_1
не був знайомий з ОСОБА_7 та він не був
присутній у нотаріуса під час
посвідчення нотаріусом вищевказаного
доручення.

Слід зазначити, що згідно Постанови
Пленуму Верховного суду України від
06.11.2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» визначено
поняття нікчемності правочину, так під
поняттям нікчемні правочини слід
розуміти , якщо їх недійсність
встановлена законом ( частина перша
статті 219, частина перша статті 220,
частина перша статті 224 ЦК України.
Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом

Встановлені судом обставини та факти
спростовують твердження представника
позивача за нотаріально посвідченою
довіреністю ОСОБА_2 про те, що
нотаріально посвідчена довіреність
від 21 червня 2011 року є нікчемною,
оскільки даний правочин є таким, що
відповідає встановленим вимогам
законодавства, а саме додержана
нотаріальна форма його укладення, та
містить всі визначені ст. 245 ЦК України
реквізити, які є обов'язковими для
даного виду правочинів.

Більше того, дана довіреність не
була відкликана ОСОБА_1 та не була
визнана недійсною в установленому
законом порядку.

Також, судом встановлено, що на
підставі договору комісії на продаж
продукції від 08 липня 2011 року,
укладеного між ОСОБА_7, який діяв від
імені ОСОБА_1 на підставі довіреності
серії ВРЛ № 508297 від 21 червня 2011 року, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авто-Ареал» в особі
директора Мазана Олександра
Анатолійовича було видано ТОВ «Авто -
Арел» довідку - рахунок на автомобіль
«AUDI A6», д.н.з. НОМЕР_5, номер кузову
НОМЕР_2, 2006 року випуску ( т.2 а.с. 211).

Статтею 11 Цивільного Кодексу України
чітко вказано підставу виникнення
цивільних прав та обов'язків у сторін,
які виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права
та обов'язки.

Статтею 202 Цивільного Кодексу України
визначено поняття правочину, що це є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як вбачається з умов даного договору
комісії на продаж продукції від 08.07.2011
року, предметом даного договору у
відповідності до п.1.1 Комісіонер -
ОСОБА_1, в особі довіреної особи
ОСОБА_7, взяв на себе зобов'язання
здійснити оформлення довідки -
рахунку з продажу автотранспортного
засобу комітента «Ауді». Поряд з цим,
даним договором було визначено термін
його дії, а саме п. 5.1 визначено, що
договір вважається виконаним з
моменту оформлення довідки - рахунку
та передачі необхідних документів
покупцю ( т.2 а.с.211).

Поряд з цим, судом встановлено, що,
на виконання вказаного вище договору
від 08 липня 2011 року ТОВ «Авто - Ареал»
видано довідку - рахунок серії КІМ №
815943 про те, що ОСОБА_3 продано та
передано один автомобіль марки «AUDI A6»,
д.н.з. НОМЕР_5, номер кузову НОМЕР_2, 2006
року випуску, свідоцтво про реєстрацію
(техпаспорт) НОМЕР_3, вартістю 155 355 грн.
( а.с.200).

В судовому засіданні представником
позивача ОСОБА_1 за нотаріально
посвідченою довіреністю ОСОБА_2
вказувалось, що договір комісії на
продаж продукції від 08 липня 2011 року
є недійсним, оскільки вказаний
договір укладено з порушенням
публічного порядку його укладення, та
таким, яким порушено конституційне
право ОСОБА_1 на власність , оскільки
лише власнику майна надано право
розпоряджатися майном в даному
випадку транспортним засобом.

Поряд з цим, вказані твердження
представника позивача за нотаріально
посвідченою довіреністю ОСОБА_2 суд
визнає неспроможними, оскільки вони є
юридично невмотивованими.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» визначено, перелік
правочинів, які є нікчемними як такі,
що порушують публічний порядок,
визначений ст. 228 ЦК України:

- правочини, спрямовані на
порушення конституційних прав і
свобод людини і громадянина;

- правочини, спрямовані на знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності, правочини,
спрямовані на незаконне відчуження
або незаконне володіння,
користування, розпорядження об'єктами
права власності українського народу -
землею як основним національним
багатством, іншими природними
ресурсами ( стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмеження в обігу об'єктів
цивільного права.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказами вини
може бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Визначено, що наслідки вчинення
правочину, що порушує публічний
порядок, визначаються загальними
правилами ст. 216 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_7,
виступаючи на законних підставах
комісіонером за нотаріально
посвідченою довіреністю від 21.06.2011
року, тобто самостійним учасником
цивільного обігу уклав договір
комісії на продаж продукції 08 липня 2011
року. На виконання даного договору від
08 липня 2011 року, ТОВ «Авто - Ареал» 08
липня 2011 року видано довідку - рахунок
серії КІМ № 815943 про те, що ОСОБА_3
продано та передано один автомобіль
марки «AUDI A6», д.н.з. НОМЕР_5, номер кузову
НОМЕР_2, 2006 року випуску, свідоцтво про
реєстрацію (техпаспорт) НОМЕР_3
вартістю 155 355 грн..

Положенням статті 245 ЦК України
визначено, що комісіонер виступає як
самостійний учасник цивільного обігу,
укладаючи від свого імені правочини з
третьою особою, котра, як правило, не
знає особи, що стоїть за комісіонером.

В судовому засіданні представником
відповідача ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_4
наголошувалось на тому, що при
укладенні довідки - рахунку від 08 липня
2011 року, на підставі якої ОСОБА_7 було
відчужено транспортний засіб, ОСОБА_3
були в повній мірі дотримані всі дії
по відчуженню майна, яке під
обтяженням та в розшуку не перебувало,
що відповідно і стало підставою для
укладення і видачі даної довідки -
рахунку.

Дані твердження підтверджуються
результатами звірення від 08 липня 2011
року по всіх базах на АМТ, відповідно
до якої вказано, що транспортний засіб
«AUDI A6», д.н.з. НОМЕР_5, номер кузову
НОМЕР_2, 2006 року випуску, у розшуку не
значиться, під арештом не перебуває та
згідно бази в угоні не значиться ( т. 1
а.с.70).

Більше того, судом встановлено, що
відповідачем ОСОБА_3 вчинено ряд дій
спрямованих на придбання
транспортного засобу на законних
підставах, а саме: 08 липня 2011 року
проведено оцінку транспортного засобу
AUDI A6», д.н.з. НОМЕР_5, номер кузову
НОМЕР_2, 2006 року випуску, що
підтверджується звітом № 334 про
оцінку транспортного засобу від 08
липня 2011 року, відповідно до якого
визначено ринкову вартість вказаного
вище транспортного засобу в розмірі 155
356 грн. ( т.1 а.с.65-67).

Поряд з цим, ОСОБА_3, сплачено
відповідні платежі до бюджету, що
підтверджується квитанціями по сплату
обов'язкових платежів ( т.1 а.с.63,64).

При цьому, як позивачем так і його
представником не було надано суду
жодних належних та допустимих доказів
на підтвердження нікчемності
договору комісії, який є нікчемним як
такий, що порушує публічний порядок,
визначений ст. 228 ЦК України.

Посилання останніх, що даний публічний
порядок вважається порушеним на
підставі висновку експерта про те, що
доручення, видане Приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, не підписував ОСОБА_1 є
неспроможними і суперечать зібраним
матеріалам справи.

Таким чином, зважаючи на вказані
обставини та факти, суд приходить до
висновку про те, що ОСОБА_7 на законних
підставах укладено договір комісії, а
в свою чергу відповідачем ОСОБА_3,
вчинено ряд конклюдентних дій на його
придбання на підставі довідки -
рахунку та реєстрацію транспортного
засобу марки «AUDI A6», д.н.з. НОМЕР_5, номер
кузову НОМЕР_2, 2006 року випуску, в
органах ДАІ.

Законодавцем визначено поняття
конклюдентих дій - це звичайна за таких
обставин поведінка особи, з якої ясно
випливає намір (бажання) особи
здійснити правочин на заздалегідь
відомих умовах.

Поряд з цим, судом встановлено, що
відповідно до постанови від 01 лютого
2012 року про оголошення в розшук та
накладення арешту, винесеної
заступником прокурора Київського
району м. Полтави, оголошено в розшук
автомобіль «AUDI A6», д.н.з. НОМЕР_5, білого
кольору, 2006 року випуску та накладено
арешт на легковий автомобіль марки AUDI
A6», д.н.з. НОМЕР_5, білого кольору, 2006 року
випуску, на підставі чого даний
транспортний засіб «AUDI A6», д.н.з. НОМЕР_5,
білого кольору, 2006 року випуску було
доставлено на штраф майданчик ДАІ УМВС
України в Полтавській області.
Підставою для винесення даної
постанови стали обставини, які
виникли в період часу 23 год 00хв. 10.11.2008
року по 07 год. 30 хв. 11 листопада 2008 року,
коли невідома особа незаконно
заволоділа транспортним засобом, який
знаходився у АДРЕСА_1 і належав ОСОБА_1 (
т.1 а.с. 55).

Відповідно до постанови про визнання
потерпілим від 20 лютого 2009 року,
винесеної слідчим СВ Київського РВ
ПМУ УМВС України в Полтавській
області, ОСОБА_1 визнано потерпілим у
вказаній вище кримінальній справі ( т.1
а.с.5).

Більше того, згідно відповіді
Старшого слідчого СВ Київського РВ ПМУ
УМВС України в Полтавській області від
08 квітня 2013 року за № 10/4425, кримінальне
провадження за фактом незаконного
заволодіння легковим автомобілем
марки Ауді-А6 білого кольору на даний
час триває ( т.1 а.с.102).

Зважаючи на вказані обставини та
факти суд приходить до висновку про
законність дій відповідачів ОСОБА_7 та
ОСОБА_3, що в свою чергу
підтверджується обліковою карткою
приватного АМТ від 08 липня 2011 року,
виданою Начальником Полтавського
ВРЕР, та висновком спеціаліста від 08
липня 2011 року №АБ 377982/007886, згідно якого
вбачається що на момент дослідження
транспортного засобу: відомості про
технічні дані та рік випуску
транспортного засобу взяті з
супроводжуючих документів; слідів
внесення змін в документи, що
супроводжують транспортний засіб не
виявлено; слідів внесення змін в
ідентифікаційні номерні позначення ТЗ
не виявлено; згідно довідкової
інформації робочий об'єм двигуна
транспортного засобу становить 3200 см.
куб ( т. 1 а.с.61,62).

Встановлені судом обставини та факти
спростовують доводи представника
позивача за нотаріально посвідченою
довіреністю ОСОБА_12 про те, що 08
серпня 2011 року автомобіль марки «AUDI A6»,
д.н.з. НОМЕР_5, білого кольору, 2006 року
випуску, був незаконно переданий
органами досудового слідства ОСОБА_7
на підставі довіреності ВРІ 508297 від
21.06.2011 року.

Більше того, судом встановлено, що
вказаний договір купівлі - продажу
транспортного засобу від 08 липня 2011
року, а саме довідка - рахунок у
встановленому законом порядку станом
до теперішнього часу не оскаржений та у
встановленому законом порядку не
визнаний недійсним.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», а саме пунктом 10
визначено, що реституція як спосіб
захисту цивільного права ч.1 ста. 216 ЦК
України застосовується лише в разі
наявності між сторонами укладеного
договору, який є нікчемним чи який
визнано недійсним. У зв'язку з цим
вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, за правилами реституції
може бути пред'явлена тільки стороні
недійсного правочину.

Норма частини 1 статті 216 ЦК України не
може застосовуватись як підстава
позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від осіб, яка не є стороною
недійсного правочину, шляхом подання
індикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених ч.1 ст. 388 ЦК України.

Відповідно до частини п'ятої статті 12
ЦК України визначено, що
добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець н е мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Позивачем та його представником не
доведено перед судом належними та
допустимими доказами той факт, що
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 до вчинення вказаних
вище правочинів знали чи могли знати
про наявність перешкод, в тому числі й
те, що продавець не мав права
відчужувати майно, тобто те, що може
свідчити про недобросовісність
набувача.

Як вбачається з аналізу даних норм
права вбачається, що у позивача ОСОБА_1
не існувало правових підстав у
відповідності до положення частини 216
ЦК України для звернення до суду з
позовом про застосування наслідків
нікчемного правочину, що в свою чергу
свідчить про необгрутованість та
недоведеність позовних вимог.

У відповідності до п. 31 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» визначено, що у
справах про визнання правочину
недійсним із застосування наслідків
недійсності судовий збір сплачується
відповідно до пункту 10 частини 1 ст. 80
ЦПК України за загальною сумою всіх
позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає
стягненню на користь держави судовий
збір за загальною сумою позовних вимог
у розмірі 1533,55 грн., який не був в повній
мірі сплачений при зверненні до суду з
вказаним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.
3, 11, 88, 209 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 215, 216,
228, 388, 392 ЦК України, Постановою Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_7, ОСОБА_3, ТОВ «Авто-Ареал», за
участю третіх осіб на стороні
відповідача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
Київського РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області, УДАІ УМВС України
в Полтавській області, Приватного
нотаріуса Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
Головного управління юстиції в
Полтавській області про застосування
наслідків нікчемного правочину,
визнання договору таким, що не
відповідає вимогам закону та
зобов'язання вчинити дії та визнання
права власності на транспортний засіб
- відмовити в зв'язку з безпідставністю
та недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
держави судовий збір в сумі 1553, 55 грн..

Апеляційну скаргу на рішення суду
першої інстанції може бути подано до
Апеляційного суду Полтавської області
через Ленінський районний суд м.
Полтави протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави Н. І. Крючко