РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2608/619/12

пр. № 2/759/1605/14

14 березня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді Коваль О.А.

при секретарях Лазаренко Г.В., Одосій
О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, яка також діє в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: КП
"Київтрактородеталь", ОСОБА_7,
Святошинська районна у м. Києві
державна адміністрація про усунення
перешкод у користуванні жилим
приміщенням, виселення та вселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, яка також діє в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням,
виселення та вселення в кімнату
АДРЕСА_1, обґрунтовуючи вимоги тим, що
09.08.2011 року їй видано ордер на право
зайняття вказаної кімнати в
зазначеному гуртожитку з дитиною, тоді
як в цьому їй перешкоджають
відповідачі, які фактично її займають
без будь яких на те правових підстав.

Ухвалою суду від 01.06.2012 року
провадження у вказаній справі було
зупинено до набрання чинності судовим
рішенням у цивільній справі за позовом
ОСОБА_7 до КП "Київтрактородеталь",
третя особа: ОСОБА_1 про визнання
недійсним ордеру на вселення в кімнату
АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_1 09.08.2011 року,
яке ухвалою суду від 05.12.2013 року було
відновлено.

Так, в судовому засіданні позивачка та
її представник позовні вимоги до
відповідачів про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням,
виселення та вселення підтримали,
просили їх задовольнити, зазначаючи, що
09.08.2011 року ОСОБА_1 видано ордер на
зайняття нею разом з її малолітньою
донькою ОСОБА_2 кімнати АДРЕСА_1, у
визнанні недійсним якого за позовом
ОСОБА_7 до КП "Київтрактородеталь",
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації було
відмовлено, рішенням суду, що набрало
законної сили, як і в задоволенні її
позовних вимог про визнання за нею
право користування цією кімнатою в
гуртожитку.

Відповідач ОСОБА_3, який також є
представником третьої особи ОСОБА_7 та
представник відповідачів у судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
просили у їх задоволенні відмовити з
тих підстав, що ОСОБА_1 не є належним
позивачем у справі, оскільки не є
власником спірної кімнати в
гуртожитку, а тому право на таке
звернення до суду має лише власник
гуртожитку, зокрема Святошинська
районна у м. Києві державна
адміністрація.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_6,
третя особа ОСОБА_7 в судове засідання
не з»явились, про розгляд справи
повідомлені належним чином, причин
неявки не повідомили, як і не з»явились
в судове засідання представники третіх
осіб КП "Київтрактородеталь",
Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації, які також про
розгляд справи повідомлялись належним
чином, у зв»язку з чим суд вважає за
можливе розглядати справу без участі
зазначених осіб на підставі наданих
суду доказів.

Заслухавши пояснення позивачки, її
представника, заперечення відповідача,
який також є представником третьої
особи ОСОБА_7 та представника
відповідачів, вивчивши та дослідивши
матеріали справи у їх сукупності, суд
дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
перебуваючи з 09.07.2003 року в трудових
відносинах з КП "Київтрактородеталь",
09.08.2011 року отримала ордер, виданий на
підставі спільного рішення
адміністрації підприємства та
профспілкового комітету КП
"Київтрактородеталь" на право зайняття
з сім»єю, зокрема з малолітньою дочкою
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жилої площі в
гуртожитку АДРЕСА_1 розміром 18,4 кв.м., що
підтверджується самим ордером,
трудовою книжкою позивачки та
відповідним свідоцтвом про народження
дитини (а.с. 8, 9, 112).

Згідно розпорядження виконавчого
органу Київської міської ради
Київської міської державної
адміністрації від 27.08.2012 року за № 1496
гуртожиток АДРЕСА_1 передано до
комунальної власності територіальної
громади м.Києва до сфери управління
Святошинської районної у м.Києві
державної адміністрації, що
підтверджується вказаним
розпорядженням, відповідними Актами
приймання-передачі, переліком
зовнішніх інженерних мереж гуртожитку,
які міститься в матеріалах цивільної
справи за № 2/759/310/13 на а.с 104-118.

Встановлено і те, що в зазначеній у
ордері кімнаті фактично проживають
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, раніше зазначаючи з цього
приводу те, що їх мати ОСОБА_7 має право
на вказану кімнату згідно втраченого
на її ім»я ордеру.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ч. 3 статті 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 07.08.2013 року, що набрало
законної сили, у задоволенні позовних
вимоги ОСОБА_7 до КП
"Київтрактородеталь", Святошинської
районної у м. Києві державної
адміністрації, третя особа: ОСОБА_1 про
визнання ордеру виданого 09.08.2011 року
ОСОБА_1 на зайняття нею спірної кімнати
в гуртожитку АДРЕСА_1 недійсним та
визнання за ОСОБА_7 право користування
цією кімнатою в гуртожитку відмовлено.
Встановлено, що ОСОБА_7 не надала
доказів видачі їй ордеру на вказану
кімнату, що вона забезпечена іншим
житлом в м.Києві, в спірній кімнаті не
проживає.

Отже, доказів щодо правомірного
користування кімнатою АДРЕСА_1, а ні
ОСОБА_7 в рамках розгляду зазначеної
вище цивільної справи, а ні
відповідачами по вказаній справі, суду
так і не надано, що загалом вказує на
відсутність правових підстав на
проживання в ній та відповідно підстав
для чинення перешкод в цьому позиваці
ОСОБА_1 за наявності в неї чинного та
відповідного нормам ЖК України ордеру
на спірну жилу площу в гуртожитку.

З»ясовано і те, що відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_6 є співвласниками
АДРЕСА_2, де і зареєстровані належним
чином, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло від 12.11.2004
року та довідкою форми № 3 КП «Дирекції
з утримання та обслуговування
житлового фонду Святошинського району
м.Києва» від 23.02.2012 року за № 402, що також
враховується судом під час прийняття
вказаного рішення (а.с. 40, 41).

Відповідно до ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло, ніхто не може
бути примусово позбавлений житла не
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

В даному випадку позивачка звернулась
до суду за захистом свого права на
проживання в житловому приміщенні, яке
розташоване в гуртожитку, а тому
посилання представника відповідача на
те, що вона є неналежним позивачем у
справі є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання
можуть використовуватись гуртожитки.

Згідно ч.2 ст. 128 ЖК України житлова
площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої
громадської організації та
відповідного проспілкового комітету.

Згідно з ст. 129 ЖК України, п.п. 9, 10
Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 p., єдиною
підставою для вселення в гуртожиток є
спеціальний ордер, який видається на
підставі рішення адміністрації
підприємства, установи, організації
про надання жилої площі в гуртожитку.

Згідно ст. 116 ч.3 ЦК України, п.44
вищевказаного Примірного положення
про гуртожитки осіб, які самоправно
зайняли жиле приміщення, виселяють без
надання їм іншого жилого приміщення.

Як встановлено вище, відповідачам не
видавався відповідний ордер на
зайняття спірної кімнати в гуртожитку,
яку фактично займають, а тому
підлягають виселенню з неї без надання
іншого житлового приміщення та
відповідно вселенню в неї позивачки
разом з її малолітньою дитиною, згідно
чинного ордеру від 09.08.2011 року,
виданого уповноваженим на те КП
"Київтрактородеталь» за спільним
рішенням адміністрації підприємства
та профспілкового комітету
підприємства.

Що ж до позовних вимог в частині
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 3000 грн., то такі задоволенню не
підлягають, оскільки її заподіяння
позивачем не доведено, крім того,
відшкодування такої законом по даній
категорії справ не передбачено.

Що ж до вимог про відшкодування витрат
позивачці, яких вона зазнала у розмірі
4016 грн. за надання їй правової допомоги,
то такі підлягають стягненню не
солідарному, а пропорційному з
відповідачів у розмірі 1004 грн. з
кожного, оскільки визначені ст. 59
Конституцією України, ст. 79, 84, 88 ЦПК
України, вбачаються із договору про
надання юридичних послуг № 33, диплома
спеціаліста за спеціальністю
«Правознавство» та кваліфікацією
юриста ОСОБА_8, який і приймав участь у
розгляді цієї справи, підтверджені
квитанцією про їх сплату від 19.12.2011
року, наданий розрахунок відповідає
нормам Закону України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах» , оскільки
не перевищує 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що мало
місце під час розгляду вказаної справи
(а.с. 6, 10-12).

За вищевикладених обставин, суд дійшов
до висновку про наявність законних
підстав для задоволення позовних
вимог частково.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів
на користь позивачки підлягає
стягненню сплачений нею судовий збір
при подачі позову до суду у розмірі 26,82
грн. з кожного, пропорційно до
задоволеної його частини.

Керуючись ст.ст. 47, 59 Конституції
України, ст.ст. 116, 127, 128, 129 ЖК України,
ст.16, Цивільного кодексу України,
Примірним положенням про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 p., ст. ст.
3, 11, 57-61, 174, 209, 210, 212-215, 218, 224-226 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Усунути перешкоди у користуванні
ОСОБА_1 разом з її малолітньою дитиною
жилим приміщенням, а саме кімнатою
АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 без надання
іншого житла.

Вселити ОСОБА_1 разом з її
малолітньою дитиною ОСОБА_2 в кімнату
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 1004 (одну
тисячу чотири ) грн. з кожного за
понесені судові витрати на правову
допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 понесені нею
судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі 26 (двадцять шість) грн. 82
коп. з кожного.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано протягом десяти днів з
дня його проголошення через
Святошинський районний суд м.Києва.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя