Номер провадження: 22-ц/785/2033/14
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Драгомерецького М.М.,
Панасенкова В.О.

при секретарі - Горновій А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 12 листопада 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору КП ЖКС
«Фонтанський» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
заподіяної у зв'язку з залиттям
квартири,

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом, про стягнення з ОСОБА_2 на його
користь матеріальної шкоди у розмірі 18
011 грн., моральної шкоди у розмірі 2 000
грн., та судові витрати у розмірі 2 429
грн., завдані внаслідок залиття
квартири позивача, а також суму судових
витрат.

Позивач обґрунтовує вимоги тим, що 13
листопада 2012 року відбулось залиття
квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на
праві приватної власності, з вини
власниці АДРЕСА_2, розташованої у цьому
ж будинку, ОСОБА_2 Даний факт
підтверджується актом від 13 листопада
2012 року, що складений уповноваженими
посадовими особами дільниці №2 КП ЖКС
«Фонтанський». Комісією встановлено,
що в квартирі позивача сталось залиття
із квартири відповідачки через недбале
користування сантехнічними приладами.

На підтвердження вартості майнової
шкоди ОСОБА_3 надав суду звіт про
незалежну оцінку ринкової вартості
ремонтно-відновлювальних робіт і
матеріального збитку №1212-03 від 03
грудня 2012 року виготовлений суб'єктом
оціночної діяльності ТОВ «АМК ТРАСТ».

Також ОСОБА_3 зазначає, що залиттям
квартири йому завдано моральну шкоду,
яку він обґрунтовує тим, що протягом
тривалого часу змушений мешкати у
сирому приміщенні, хвилюючись про
можливість того, що волога та цвілість
може відобразитись на стані його
здоров'я, а також тим, що відповідачка
відмовляється добровільно
відшкодувати збитки, спричинені
заливом.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його
представник підтримали позовні вимоги
у повному обсязі та просили суд їх
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
позовні вимоги ОСОБА_3 не визнали,
оскільки не вважають відповідачку
винною в залитті квартири позивача.
Також надали до суду акт від 19 лютого 2013
року, в якому зазначено, що при
візуальному обстеженні квартири
відповідачки 15 листопада 2012 року
слідів залиття виявлено не було. Також
ОСОБА_2 пояснила, що вона ніколи нікого
не заливала, а якби навіть такий
випадок стався, то вона б добровільно
відшкодувала завдану шкоду.

Представник третьої особи КП ЖКС
«Фонтанський» у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином.

Рішенням суду позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 18011
(вісімнадцять тисяч одинадцять) грн.,
моральну шкоду у розмірі 500 (п'ятсот)
грн. та судові витрати у загальному
розмірі 1000 (одна тисяча) грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
відповідачка подала апеляційну скаргу
в якій просить скасувати це рішення, та
постановити нове рішення, яким в
задоволені позову відмовити в повному
обсязі, посилаючись при цьому на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю-доповідача, доводи апеляційної
скарги та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
позовних вимог і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає у зв'язку з тим, що районний
суд повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин, та вірно
послався на діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були
встановлені наступні обставини.

13 листопада 2012 року відбулось залиття
квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3
на праві приватної власності, з вини
власниці АДРЕСА_2 у цьому ж будинку
ОСОБА_2

Вищевказаний факт підтверджується
актом від 13 листопада 2012 року, що
складений уповноваженими посадовими
особами дільниці №2 КП «ЖКС
«Фонтанський» (а.с. 61). Комісією
встановлено, що в квартирі ОСОБА_3
стався залив через недбале
користування відповідачкою
сантехнічними приладами.

Згідно довідки №1792 від 15 жовтня 2013
року, виданої КП «ЖКС «Фонтанський» в
період з 01 жовтня 2012 року по 30 грудня 2012
рік аварій чи інших технічних
пошкоджень сантехнічних
внутрішньо-будинкових мереж,
сантехнічного обладнання та
опалювальної системи в житловому
будинку АДРЕСА_1 не встановлено (а.с. 139).

Судом також було взято до уваги, що в
провадженні Приморського районного
суду м. Одеси знаходилась цивільна
справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної
аналогічним заливом.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від листопада 2001р. між ОСОБА_3 і
ОСОБА_2 була укладена мирова угода, за
умовами якої відповідачка
відшкодувала матеріальний збиток у
розмірі 1 460 грн., а також зобов'язалась
забезпечити проведення
ремонтно-відновлюваних робіт в
квартирі ОСОБА_3 (а.с. 128).

Судом також були допитані свідки:
ОСОБА_4 - старший майстер по поточному
ремонту дільниці №2 КП «ЖКС
«Фонтанський» та ОСОБА_5 - майстер
дільниці №2 КП «ЖКС «Фонтанський», та
була дана належна оцінки їх свідчень.

У суду першої інстанції не було підстав
ставити під сумнів істинність фактів,
повідомлених свідками. Даних про
будь-яку зацікавленість свідків в
результатах розгляду справи немає, їх
пояснення відповідають та не
суперечать обставинам, свідчення про
які містяться в інших зібраних по
справі доказах.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

Позивачем в обґрунтування вимог позову
надано відповідні докази, а відповідно
до принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу
саме на відповідача покладено
обов'язок спростування презумпції вини
шляхом доведення відсутності його вини
у завданні шкоди позивачу.

Однак, в судовому засіданні
відповідачкою та її представником не
було надано суттєвих доказів на
спростування обставин, зазначених в
позові, які були б спрямовані на
доведення її невинуватості у заливі, що
відбувся 13 листопада 2012 року.

Крім того, відповідачкою ОСОБА_2 згідно
ч.1 ст. 143 ЦПК України клопотання про
призначення по справі судової
будівельно-технічної експертизи суду
не було надано та не було заявлено в
судовому засіданні, тобто відповідачка
не надала доказів в підтвердження
своєї невинуватості у вищевказаному
затопленні, а суд, згідно чинного
законодавства, позбавлений права з
своєї ініціативи призначати
експертизу.

Тому, суд першої інстанції правильно
вважав вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення
збитків, завданих внаслідок залиття
квартири, доведеними і такими, що
знайшли своє підтвердження у судовому
засіданні.

Згідно висновку викладеному в звіті
про незалежну оцінку ринкової вартості
ремонтно-відновлювальних робіт і
матеріального збитку квартири
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, №1212-03
від 03 грудня 2012 року (а.с. 7) вартість
матеріального збитку, нанесеного
ОСОБА_3 залиттям його квартири на 27
грудня 2012 рік становить 18 011 грн.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначаються відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, у судовому засіданні
доведена вина відповідачки ОСОБА_2, як
мешканки та власниці АДРЕСА_2, у залитті
нижче розташованої АДРЕСА_1 у цьому ж
будинку, яка належить позивачу ОСОБА_3

Щодо стягнення моральної шкоди, то за п.
3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р.
відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Позивач зазначає, що затоплення його
квартири принесло йому також моральну
шкоду, яку він обґрунтовує тим, що
протягом тривалого часу змушений
мешкати у сирому приміщенні хвилюючись
про можливість того, що волога та
цвілість може відобразитись на стані
його здоров'я, а також тим, що
відповідачка відмовляється
добровільно відшкодувати збитки,
спричинені заливом.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому, що стосується позовних вимог в
частині відшкодування моральної шкоди,
то суд правильно задовольнив їх
частково, виходячи із принципу
розумності та справедливості, та
стягнув з відповідачки на користь
позивача моральну шкоду у розмірі 500
грн.

Щодо стягнення з відповідачки витрат
понесених позивачем у вигляді оплати
судового збору в розмірі 229, 40 грн.,
оплати за надання правової допомоги у
розмірі 2 200 грн., що разом складає 2 429, 40
грн., то суд першої інстанції також,
виходячи з принципу розумності та
співмірності заявлених позовних вимог,
обґрунтовано задовольнив дану вимогу
частково, стягнувши з ОСОБА_2 1000 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
діючими нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, та дійшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають тільки
частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на які
посилалася як на підставу своєї
апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній
скарзі про те, що рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам
закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду і не
містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа
розглянута по суті правильно, законних
підстав для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315,
317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити,
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 12 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може
бути оскаржена в касаційному порядку
до касаційного суду протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою.

Головуючий
Р.Д.
Громік

Судді
М.М.
Драгомерецький

В.О. Панасенков