У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Лесько А.О.

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк»), третя особа -
орган опіки та піклування
Верховинської районної державної
адміністрації, про визнання нечинним
та розірвання договору іпотеки, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 13 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулися до суду із указаним позовом,
у якому просили визнати нечинним та
розірвати договір іпотеки від 17 квітня
2007 року, за умовами якого в іпотеку ПАТ
КБ «ПриватБанк» було передано житловий
будинок АДРЕСА_3, та стягнути з
відповідача на їх користь понесені
судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3
зазначала, що на час укладання
оспорюваного іпотечного договору в
жилому будинку, переданому в іпотеку,
проживали її неповнолітні діти: ОСОБА_4
- ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2.
Вони проживають у цьому будинку і на
даний час, однак при нотаріальному
посвідченні договору іпотеки не було
отримано згоди органу опіки і
піклування.

Окрім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначали,
що народилися у колгоспному дворі, до
якого належав вищевказаний жилий
будинок, і станом на 15 квітня 1990 року
проживали в ньому, а тому саме з цього
часу вони є співвласниками вказаного
житлового будинку. Своєї згоди на
передачу його в іпотеку вони не
надавали.

Ураховуючи викладені обставини,
позивачі просили визнати недійсним та
розірвати договір іпотеки від 17 квітня
2007 року, укладений з ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 липня 2013 року
рішення Верховинського районного суду
Івано-Франківської області від 27
вересня 2012 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 27
листопада 2012 року у частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4,
скасовано, справу у цій частині
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням Верховинського районного
суду Івано-Франківської області від 17
жовтня 2013 року позов ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, задоволено. Визнано
нечинним та розірвано договір іпотеки
від 17 квітня 2007 року, укладений між
ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 13
грудня 2013 року рішення місцевого суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_3, яка
діє в інтересах ОСОБА_4, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, просить скасувати
судове рішення апеляційної інстанції
та залишити в силі рішення місцевого
суду, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено, що 2 квітня 2007 року між ЗАТ
КБ «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір, на
підставі якого вона отримала кредит у
сумі 24 450 дол. США зі сплатою 13,08 % на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення до 3 квітня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язання
за вказаним договором між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_8 17 квітня
2007 року укладено договір іпотеки, який
посвідчено нотаріально та
зареєстровано у реєстрі за № 975. Згідно
з договором іпотеки ОСОБА_3 та ОСОБА_8
надали в іпотеку нерухоме майно, а саме:
будинок АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_3 на
праві власності на підставі свідоцтва
на право власності на нерухоме майно,
виданого 22 березня 2007 року
виконавчим комітетом Краснопільської
сільської ради Верховинського району
Івано-Франківської області, та
земельну ділянку площею 0,0710 га, яка
належить на праві власності ОСОБА_8 на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку
серії І-ІФ № 028083.

Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 6
листопада 2009 року № 9, відповідно до
частини першої статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК
України, саме на момент вчинення
правочину.

За даними СГІРФО Верховинського РВ
УМВС в Івано-Франківській області № 975
від 14 червня 2012 року ОСОБА_3 з 12 грудня
1984 року та ОСОБА_8 з 8 грудня 1977 року
зареєстровані і проживають у АДРЕСА_1, а
не в АДРЕСА_3 за місцем знаходження
предмету іпотеки.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них з ким вона проживає,
опікуна або місце знаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до рішення Верховинського
районного суду Івано-Франківської
області від 7 жовтня 2002 року, яке є у
матеріалах справи, шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_8 розірвано. Місце проживання
дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_4 визначено разом
із матір'ю ОСОБА_3

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції обґрунтовано
виходив із того, що позивачкою не
надано належних доказів щодо
проживання її сина ОСОБА_4 за місцем
знаходження предмету іпотеки,
оскаржуваний договір містить всі
суттєві умови, його укладення не
суперечить Цивільному кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам, а
тому підстави для визнання його
нечинним та розірвання відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що під час
розгляду справи апеляційним судом
допущені порушення норм матеріального
або процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що рішення суду
апеляційної інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 13
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А.
Черненко