Провадження №22-ц/784/342/14
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач в апеляційній інстанції:
22 травня 2014 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:
головуючого: Данилової О.О.,
суддів: Лівінського І.В., Шаманської
при секретарі судового засідання:
за участю: представників позивача -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідача - ОСОБА_5 та
її представника - ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
на рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 14 листопада 2013
р., ухваленого за позовом
про усунення перешкод у користуванні
У листопаді 2012 р. ОСОБА_7 звернувся
з позовом до ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, шляхом демонтажу та
перенесення паркану.
В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначав, що є власником
житлового будинку з усіма
господарськими спорудами, який
розташований на земельній ділянці
площею 1008 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідачка є користувачем суміжної
земельної ділянки по АДРЕСА_2.
Посилаючись на те, що
відповідачка за власною ініціативою
встановила паркан на межі земельних
ділянок сторін, чим змінила
конфігурації земельних ділянок та
зайняла частину його земельної
ділянки, позивач просив усунути
перешкоди у користуванні належною йому
земельною ділянкою, відновивши межу,
шляхом демонтажу та перенесення
Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 14 листопада 2013 р.
позов ОСОБА_7 задоволено. Постановлено
усунути перешкоди ОСОБА_7 у
користуванні земельною ділянкою
площею 1008 кв.м., яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та була виділена йому
відповідно до рішення виконавчого
комітету Матвіївської селищної ради
народних депутатів № 52 від 18 лютого 1991
р. Зобов'язано ОСОБА_5 демонтувати та
перенести паркан в сторону своєї
земельної ділянки, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 на 4,2 м. по фасадній
частині відповідно до межі, яка
зазначена в графічному додатку № 1
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 125-036 від 31 травня 2013 р.
Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на те, що при ухваленні
рішення судом не враховано, що межі
земельних ділянок не встановлювались,
а розташування межі земельних ділянок
запропонований експертом не є
можливим, оскільки межа буде проходити
по даху прибудови до її будинку,
просила рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які приймали участь у
розгляді справи, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на підставі
наступного.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_7 є власником житлового
будинку АДРЕСА_1. Відповідно до рішення
виконавчого комітету Матвіївської
селищної ради народних депутатів № 52
від 18 лютого 1991 р. «Про закріплення
територій за домоволодіннями, наданні
земельних ділянок у тимчасове
користування» за землекористувачем за
адресою: АДРЕСА_1 була закріплена
земельна ділянка площею 1008 кв.м (далі -
земельна ділянка № НОМЕР_1) .

Станом на 23 січня 1991 р. земельна
ділянка № НОМЕР_1 мала такі лінійні
розміри: по фасадній межі - 16 м, по
правій боковій межі - 64 м. по лівій
боковій межі - 64 м, по задній торцевій
межі - 15, 5 м.

Відповідачка ОСОБА_5 є власником
житлового будинку АДРЕСА_2. Відповідно
до рішення виконавчого комітету
Матвіївської селищної ради народних
депутатів № 105 від 29 квітня 1994 р. «Про
відведення земельної ділянки по
АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_8», землекористувачу
ОСОБА_8 додатково до наявної у неї
земельної ділянки площею 600 кв.м.
відведено у постійне користування
земельну ділянку площею 674 кв.м. з
вільного фонду прилеглої до її
земельної ділянки. Загальна площа
ділянки за вказаною адресою склала 1274
кв.м (далі - земельна ділянка № НОМЕР_2).

Станом на 14 квітня 1993 р. земельна
ділянка № НОМЕР_2 мала такі лінійні
розміри: по фасадній межі - 19, 9 м., по
правій боковій ломаній межі - 65,99 м, по
лівій боковій ломаній межі - 61,1 м, по
задній торцевій межі - 16,85 м.

З матеріалів справи вбачається,
що дійсно фактичні лінійні розміри
земельних ділянок не відповідають
розмірам, зазначеним в технічних
документах та суміжна межа не має
рівних ліній.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що межа між
земельними ділянками змінила свою
конфігурацію і є можливість її
відновлення за технічними документами
1991 р. за варіантом запропонованим
експертом у висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
125-036 від 31 травня 2013 р., тобто
перенесення межі на відстань 4, 2 в бік
земельної ділянки № НОМЕР_2 довжиною
18,98 м.

Разом з цим, суд першої інстанції
не звернув уваги на те, що поновленню
межі за цим варіантом перешкоджають
будівлі (старої забудови), які
розташовані на земельній ділянці №
НОМЕР_2. Так, за цим варіантом межа буде
проходити безпосередньо через
прибудову літ. «а»; на відстані 0,87 м. від
зовнішньої стіни житлового будинку
літ.«А»; на відстані 0,75 м. від
зовнішньої стіни будівлі сараю літ
«В», у зв'язку з чим будуть порушені п.
3.25* ДБН 360-92 «Градостроительство.
Планировка и застройка городских и
сельских поселений». При цьому
зовнішня фасадна стіна будівлі літ. «Е»
- сарай буде знаходитись на земельній
ділянці № НОМЕР_1.

Отже, зазначене свідчить про те,
що межа ніколи не була розташована
таким чином, а тому й відновити фасадні
межі земельних ділянок АДРЕСА_3
відповідно до їх попередніх розмірів
неможливо. Зазначені обставини
підтверджуються й висновком
додаткової судової
будівельно-технічної експертизи №
125-028 від 22 квітня 2014 р. ( а.с. 142-157).

Крім того, позивачем не доведено, що
розмір фасадної межі його земельної
ділянки зменшився саме за рахунок
захоплення її відповідачем, оскільки
фактичний розмір фасадної межі
земельної ділянки відповідача 19,13 м не
відповідає розміру, зазначеному в
технічних документах 19, 9 м. До того ж,
відстань від жилого будинку
відповідачки до спільної межі, за
технічними документами 1993 р. складав 7,60
м., на даний час цей розмір складає 6,96 м.,
тобто на 0,64 м. менше, що спростовує
доводи позивача про порушення межі
саме відповідачкою.

Однак, вирішуючи спір, суд першої
інстанції не звернув належної уваги на
зазначені обставини та дійшов
помилкового висновку про можливість
поновлення порушених прав позивача у
обраний ним спосіб.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 14 листопада 2013 р.
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5
про усунення перешкод у користуванні
земельної ділянки відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: