Справа № 588/440/14-ц
09.04.2014 Тростянецький районний суд
Сумської області в складі: головуючого
- судді Маслова В.В., за участі секретаря
Кучмій Д.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Тростянець
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на спадкове майно,-
ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
спадкове майно, у якій зазначив, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3.
Після його смерті залишилася спадщина:
жилий будинок з господарськими
будовами, що розташований в АДРЕСА_1,
грошові вклади у відділені Ощадбанку
та трикімнатна квартира під АДРЕСА_2. На
випадок своєї смерті ОСОБА_3 склав
заповіт, яким житловий будинок та
грошові вклади заповідав ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, а трикімнатну квартиру
заповідав йому. Спадкоємець за
заповітом ОСОБА_4 відмовився від своєї
долі у спадщині на користь - ОСОБА_2.
Позивач спадщину прийняв подавши
відповідну заяву до Тростянецької
районної державної нотаріальної
контори. Проте не може оформити свої
спадкові права, оскільки в документах,
що є підставою для оформлення спадщини
є розбіжності. Так, в заповіті,
посвідченому від імені ОСОБА_3 спадкове
майно, яке заповідається позивачу
вказано як «квартира АДРЕСА_3», в той же
час, у правовстановлюючому документі, а
саме: договорі купівлі-продажу
зазначено, що ОСОБА_3 належить не
квартира, а 25/100 частин жилого будинку,
що розташований за адресою: АДРЕСА_2
Вказані обставини стали підставою для
винесення нотаріусом Тростянецької
районної державної нотаріальної
контори постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії по видачі
свідоцтва про право на спадщину за
У зв'язку з цим, позивач остаточно
уточнивши позовні вимоги просив суд
постановити рішення про тлумачення
змісту заповіту, а саме вважати, що
волею спадкодавця ОСОБА_3 при складанні
заповіту малось на увазі (розумілось)
відчуження на його користь 25/100 частин
житлового будинку, що розташований в
АДРЕСА_2, які йому належали на праві
особистої власності відповідно
договору купівлі-продажу від 13.03.1993
року; визнати за ним право власності в
порядку спадкування на 25/100 частин
жилого будинку, що розташований
Позивач в судове засідання з'явився,
позовні вимоги підтримав.
Відповідачка в судове засідання
з'явилась, позов визнала.
Суд, дослідивши матеріали справи,
мотивуючи рішення, зазначає про
З матеріалів справи встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача -
ОСОБА_3, що підтверджується копією
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від
На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склав
заповіт від 02.11.2001, за яким жилий
будинок з господарськими будовами, що
розташований в АДРЕСА_1 та грошові
вклади, що знаходяться в Ощадбанку
заповідав ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних
частках, а трикімнатну квартиру під
АДРЕСА_3 заповідав позивачу - ОСОБА_1
Спадкоємець за заповітом ОСОБА_4
відмовився від своєї долі спадщини на
користь - ОСОБА_2 подавши відповідну
заяву до Тростянецької РДНК, у зв'язку
із чим 01.02.2008 Тростянецькою РДНК було
видано свідоцтво про право на спадщину
за заповітом на ім'я ОСОБА_2 на житловий
будинок та грошові вклади. Вказані
обставини підтверджуються листом -
відповіддю нотаріуса Тростянецької
РДНК від 03.04.2014 №978/01-9 наданої на запит
суду.
Також згідно вказаного листа нотаріуса
Тростянецької РДНК позивач - ОСОБА_1
спадщину після ОСОБА_3 прийняв за
письмовою згодою іншого спадкоємця,
який прийняв спадщину.
Разом із тим, постановою нотаріуса
Тростянецької РДНК від 14.03.2014 позивачу
було відмовлено у вчиненні
нотаріальної дії по видачі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом,
оскільки в документах, що є підставою
для оформлення спадщини наявні
розбіжності, а саме: в заповіті,
посвідченому від імені ОСОБА_3 спадкове
майно, яке заповідається позивачу
вказано як «квартира АДРЕСА_3», в той
час як у правовстановлюючому
документі, а саме: договорі
купівлі-продажу зазначено, що ОСОБА_3
належить не квартира, а 25/100 частин
жилого будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16)
За таких обставин суд, розглядаючи
вимогу позивача щодо тлумачення
заповіту суд виходить із наступного.
Відповідно до ст. 1256 ЦК тлумачення
заповіту може бути здійснене після
відкриття спадщини самими
спадкоємцями. У разі спору між спадко
ємцями тлумачення заповіту
здійснюється судом відповідно до ст. 213
Згідно ч. 3,4 ст. 213 ЦК України при
тлумаченні змісту правочину беруться
до уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів. Якщо
буквальне значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
правилами, встановленими частиною
третьою цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.
З матеріалів справи вбачається, що
зміст заповіту від 02.11.2001 складений
ОСОБА_3 містить суперечності та
неточності, що ускладнюють розуміння
останньої волі заповідача, а тому
потребує тлумачення судом .
Як вбачається з копії договору
купівлі-продажу від 13.03.1993 ОСОБА_3 за
життя придбав у власність 25/100 частин
жилого будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку із чим,
згідно вказаного договору йому у
користування у вказаному будинку була
передана квартира №3, розмір якої
відповідає придбаній частці будинку.
На підставі вказаного договору, 05.07.2007
КП «Охтирське МБТІ» зареєструвало за
ОСОБА_3 право власності на 25/100 частин
жилого будинку, що розташований за
Разом із тим, в складеному заповіті від
02.11.2001 ОСОБА_3 заповів позивачу квартиру
АДРЕСА_3, тобто фактично неіснуючий
Таким чином, суд вважає що позовні
вимоги позивача, щодо тлумачення
змісту заповіту підлягають
задоволенню, оскільки дійсна воля
заповідача була спрямована на передачу
у спадок позивачу 25/100 частин жилого
будинку, що розташований за адресою:
Вирішуючи питання про визнання права
власності за позивачем на 25/100 частин
житлового будинку після смерті ОСОБА_3,
суд виходить із наступного.
Відповідно до статті 1216 ЦК України -
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
Згідно ч.ч. 1,3 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
За таких обставин, враховуючи, що
ОСОБА_1 згідно заповіту від 02.11.2001
успадкував після смерті діда ОСОБА_3
25/100 частин жилого будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_2,
позивач має право на визнання за ним
права власності на вказане майно.
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 174, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,-
Розтлумачити заповіт складений ОСОБА_3,
який засвідчений державним нотаріусом
Тростянецької державної нотаріальної
контори 02.11.2001 та зареєстрований в
реєстрі за № 4585, визнавши, що згідно
вказаного заповіту ОСОБА_3 заповідав
ОСОБА_1 25/100 частин жилого будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_2
Визнати за ОСОБА_1 право власності на
25/100 частин жилого будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_2
Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Сумської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 діб з дня його
проголошення.

Суддя
В.В. Маслов