У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
Іванковичівської сільської ради
Васильківського району Київської
області, третя особа - ОСОБА_11, про
визнання недійсним та скасування
рішення ради і державного акта на право
власності на землю, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Київської області від 19 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л
а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулися до суду з вищезазначеним
позовом, посилаючись на те, що 8 лютого
1980 року між нею, ОСОБА_6, та ОСОБА_12 був
зареєстрований шлюб. 31травня 1986 року
було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом ОСОБА_12, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 після смерті їх
матері ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_12 18 квітня 2005 року
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 отримали
свідоцтво про право на спадщину за
законом у рівних частинах на житловий
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Відповідно до технічного
паспорту вказаного житлового будинку
ОСОБА_6 є власником 1/12 частини будинку,
ОСОБА_7 - власником 1/12 частини будинку,
ОСОБА_11 - власником 1/12 частини будинку,
ОСОБА_8 - власником ј частини будинку,
ОСОБА_9 - власником ј частини будинку,
ОСОБА_10 - власником ј частини будинку.

Позивачі зазначали, що відповідачі
заважають їм володіти, розпоряджатися
та користуватися своєю часткою у
спільному майні на власний розсуд.
Відповідно до висновку
судово-будівельної експертизи від 22
червня 2011 року поділити будинок
можливо лише за умови влаштування
прибудови та зміни існуючого
об'ємно-планувального рішення
приміщення. Однак облаштування
ізольованої квартири неможливо,
оскільки власником всієї земельної
ділянки площею 0,19 га для
обслуговування будинку є ОСОБА_8

У зв'язку з цим позивачі просили
визнати недійсним рішення 6 сесії
22 скликання Іванковичівської
сільської ради Васильківського району
від 9 вересня 1995 року про
передачу у приватну власність ОСОБА_8
земельної ділянки площею 0,330 га для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого підсобного
господарства та визнати недійсним
державний акт серії КВ № 3039 від 10
квітня 1996 року про право власності на
земельну ділянку площею 0,330 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 11 липня 2013 року позов ОСОБА_6, ОСОБА_7
задоволено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 19 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано й
ухвалено нове рішення у справі про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_6,
ОСОБА_7

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
доводи порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Проте зазначеним вимогам судові
рішення не відповідають.

Місцевим судом було встановлено, що
позивачі з 18 квітня 2005 року мають право
на 1/12 частини, кожна, спадщини від ј
частини будинку АДРЕСА_1,
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх чоловіка
та батька ОСОБА_12, успадковану ним 31
травня 1986 року, в свою чергу, після
смерті у листопаді 1985 року своєї матері
ОСОБА_13 У відповідності до державного
акта на право приватної власності на
землю серії КВ № 3039 від 10 квітня 1996 року
відповідачу ОСОБА_8 на підставі рішення
6 сесії 22 скликання Іванковичівської
сільської ради Васильківського району
Київської області від 9 вересня
1995 року, належить земельна ділянка
загальною площею 0,330 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
ведення селянського господарства.
Встановивши ці обставини у справі, а
також те, що оспорювані рішення та
державний акт на право власності
органом місцевого самоврядування були
прийняті та видані без врахування
наявності права власності на будинок
АДРЕСА_1, що розташований на спірній
земельній ділянці, належній
відповідачу ОСОБА_8, з початку, з
31 травня 1986 року ОСОБА_12, а з 18 квітня
2005 року - його спадкоємцям - позивачам,
суд першої інстанції дійшов висновку
про підставність й
обґрунтованість заявленого позову.

Під час перегляду справи в суді
апеляційної інстанції було
встановлено, що суд першої інстанції
скасовуючи рішення 6 сесії 22 скликання
Іванковичівської сільської ради
Васильківського району Київської
області від 9 вересня 1995 року та
державний акт серії КВ № 3039 від
10 квітня 1996 року, виданий ОСОБА_8 на
право приватної власності на землю
загальною площею 0,330 га, не повно
з'ясував всі обставини у справі,
зокрема, залишив поза увагою те, що на
підставі вказаного рішення сільської
ради ОСОБА_8 отримала державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку площею 0,192га, однак при цьому
рада виділила їй і іншу земельну
ділянку площею 0,138 га, якою раніше
користувалася її мати. Відповідно до
договору купівлі-продажу від 10 травня
2005 року ОСОБА_8 продала ОСОБА_14 земельну
ділянку площею 0,138га, що розташована
АДРЕСА_1, про що на державному акті
приватним нотаріусом було зроблено
відповідну відмітку про перехід права
власності на зазначену частину.

Вказані обставини свідчать про те, що
місцевий суд, у порушення вимог ч. 4 ст.
10, ст. 33 ЦПК України, не сприяв
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи та не визначився з
складом осіб, які повинні брати участь
у справі та не залучив їх до участі у
справі у якості сторони.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, не мав
процесуальної можливості усунути
вказані вище недоліки, допущені
місцевим судом.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду і цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 11 липня 2013 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 19 грудня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк