АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:22-796/3967/14
Головуючий у суді першої інстанції:
Камбулов Д.Г. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Семенюк Т.А. У Х
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду м. Києва в
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Гаращенко Д.Р.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 11 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
кооперативу по будівництву та
експлуатації індивідуальних гаражів
«Деснянський», треті особи - ОСОБА_6,
ОСОБА_7, про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на гараж,
визнання незаконною та скасування
державної реєстрації права власності
об'єкта нерухомого майна, -
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 11 лютого 2014 року у
задоволенні позову відмолено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати, ухвалити нове про
задоволення позову, вважаючи, що судом
порушені норми матеріального та
процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

ОСОБА_6, представник КБЕІГ
«Деснянський» в судове засідання не
з'явилися, хоча були повідомлений про
час та місце розгляду справи належним
чином. Відповідно до ст. 305 ЦПК України,
колегія суддів вважає за можливе
слухати справу у відсутність осіб, які
не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся
до суду з даним позовом до ОСОБА_4,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
посилаючись в обґрунтування своїх
вимог на те, що 22 лютого 2012 року між ним
та ОСОБА_6 було укладено договір
купівлі-продажу гаражного боксу
АДРЕСА_1, посвідченого державним
нотаріусом Одинадцятої київської
державної нотаріальної контори Тютюн
І.М. В державному реєстрі правочинів
від 22.02.2012 року зроблено запис номеру
правочину 4892077.

29 лютого 2012 року право власності
позивача на гаражний бокс АДРЕСА_1/1,
було зареєстровано в КП Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна за № 11735 в
книзі д.49-248.

Вказаний гаражний бокс за АДРЕСА_1, з
оглядовою ямою та погребом, металевий,
площею 18,3 кв.м, належав ОСОБА_6, який як
член ГБК «Деснянський», вносив ГБК
пайові внески та за свої грошові кошти
побудував та облаштував гаражний бокс.
ОСОБА_6 отримав 02.11.2011 року в
кооперативі дублікат довідки №35 від 15
липня 1994 року, на підставі якої
гаражний бокс АДРЕСА_1 був
зареєстрований в електронному реєстрі
КП Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
29.11.2011 року в книзі 22-3, номер запису 11735,
реєстраційний №35294393.

З серпня 1995 року до червня 2010 року він -
ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_7

З 1996 року він разом з ОСОБА_7 став
орендувати у ОСОБА_6 гаражний бокс
АДРЕСА_1. ОСОБА_7 була прийнята в члени
кооперативу, відповідно, вони вносили
членські внески, які направлялися на
утримання території кооперативу,
оплати за користування
електроенергією, тощо.

20 грудня 2010 року ОСОБА_7 звернулася до
кооперативу із заявою про передачу
гаража АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_4, яка
була дозволена.

Вважає, що ОСОБА_4, не могла стати
власником гаражного боксу, через те, що
власником боксу був ОСОБА_6, а згодом
його власником став він - позивач.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_7, та
після придбання позивачем спірного
гаражного боксу, копія вказаного
договору купівлі-продажу разом із його
заявою про визнання його членом
кооперативу із проведенням сплати
первісного внеску, була надана до
правління кооперативу по будівництву
та експлуатації індивідуальних
гаражів «Деснянський». На воротах
гаража він встановив свої замки, та
став користуватися гаражем. В жовтні 2012
року ОСОБА_7 демонтувала його замки на
воротах, та поставила свої замки.

16 червня 2013 року головою правління
кооперативу йому були наданні для
ознайомлення свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 30
квітня 2013 року на гараж АДРЕСА_1, на
ОСОБА_4 та витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав власності ін. №3128810 від
10.04.2013 року.

Вважає, що відповідач ОСОБА_4 набула
право власності на гаражний бокс
АДРЕСА_1 незаконно, а відповідач -
Реєстраційна служба Головного
управляння юстиції у м. Києві незаконно
видала їй свідоцтво про право
власності та незаконно здійснила
реєстрацію прав власності.

Видача Реєстраційною службою
Головного управління юстиції у м. Києві
ОСОБА_4 свідоцтва про право власності
від 30 квітня 2013 року порушило право
власності позивача на гараж АДРЕСА_1.

Спірний гаражний бокс, як об'єкт
нерухомого майна, зареєстровано як в
Державному реєстрі правочинів від
22.02.2012 року так і в КП Київське міське
бюро технічної інвентаризації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 29.02.2012 року. Відповідно, при
здійсненні правочину - видачі
оспорених правовстановлюючих
документів, Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м. Києві
зобов'язана була перевірити: наявність
об'єкта, власника пайових внесків;
документ, що підтверджує викуп гаража
або його будівництво членом
кооперативу, тощо.

Вважає, що у даному випадку, істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей та якості речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням.

Посилаючись на ст.ст. 203, 215, 229, 328 ЦК
України просив визнати недійсним
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 30 квітня 2013 року, яке
видане Реєстраційною службою
Головного управління юстиції у м. Києві
ОСОБА_4 на гараж АДРЕСА_1, визнати
незаконною та скасувати державну
реєстрацію права власності об'єкта
нерухомого майна 0: гаража
АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що 22 лютого 2012 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено
договір купівлі-продажу гаражного
боксу АДРЕСА_1, посвідченого державним
нотаріусом Одинадцятої київської
державної нотаріальної контори Тютюн
І.М. В державному реєстрі правочинів
від 22.02.2012 року зроблено запис номеру
правочину 4892077.

29 лютого 2012 року право власності
позивача на гаражний бокс АДРЕСА_1 було
зареєстровано в КП Київське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна за № 11735 в книзі д.49-248.
(а.с. 11-12).

Як вбачається з матеріалів справи, 30
квітня 2013 року реєстраційною службою
Головного управління юстиції у м.
Києві, на ім'я відповідачки ОСОБА_4 було
видано свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, а саме на гараж
АДРЕСА_1, у кооперативі по будівництву
та експлуатації індивідуальний
гаражів «Деснянський», (а.с. 32).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 при
зверненні до реєстраційної служби про
державну реєстрацію гаражу АДРЕСА_1,
який знаходиться на території
кооперативу по будівництву та
експлуатації індивідуальних гаражів
«Деснянський», подала пакет
документів, який свідчив про те, що вона
є власником зазначеного гаражу. За
наслідками розгляду заяви було
прийнято рішення про видачу на її ім'я
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно. Реєстраційна служба,
при прийнятті відповідного рішення
керувалась Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою КМУ
від 22.06.2011 року № 703.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_3 в обґрунтування свого
позову посилався на вимоги ст.ст. 203, 215,
229, 328 ЦК України, та просив суд визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 30
квітня 2013 року, яке видане
Реєстраційною службою Головного
управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 на
гараж АДРЕСА_1, вважаючи, що при
здійсненні правочину - а саме видачі на
ім'я ОСОБА_4 свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, а саме на
гараж АДРЕСА_1, мала місце помилка щодо
природи правочину, що тягне за собою
недійсність правочину, однак,
зазначене свідоцтво в розумінні ст. 202
ЦК України не є правочином.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову ОСОБА_3 в частині визнання
свідоцтва недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині визнання незаконною та
скасування державної реєстрації права
власності об'єкта нерухомого майна
0 - гаража АДРЕСА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що ці вимоги є
похідними від вимог про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності ОСОБА_4 на гараж АДРЕСА_1.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що суд
першої інстанції дійшов хибного
висновку, що свідоцтво про право
власності ОСОБА_4 на гараж АДРЕСА_1 не є
правочином, що призвело до
неправильного вирішення спору,
оскільки ці доводи спростовуються
матеріалами справи.

Так, судом встановлено, що свідоцтво
про право власності ОСОБА_4 на гараж
АДРЕСА_1 було видано на підставі пакету
документів, в тому числі і довідки
КБЕІГ «Деснянський» від 12 грудня 2012
року (т. 1, а.с. 119-138).

Виходячи з правового аналізу положень
Цивільного Кодексу України, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 30 квітня 2013 року, яке
видане Реєстраційною службою
Головного управління юстиції у м. Києві
ОСОБА_4 на гараж АДРЕСА_1, за своїм
змістом та своєю правовою природою не є
правочином, оскільки свідоцтво про
право власності - це документ, яким
оформлено право власності ОСОБА_4 на
спірний гараж, а право не може бути
недійсним - воно або є, або ні.

Як вбачається з матеріалів справи, 12
грудня 2012 року КБЕІГ «Деснянський»
видано довідку ОСОБА_4 про належність
їй на праві власності гаражного боксу
АДРЕСА_1. Довідка видана для оформлення
права власності (т.2, а.с. 53).

2 листопада 2011 року ОСОБА_6 КБЕІГ
«Деснянський» видано дублікат довідки
від 15 липня 1994 року про належність йому
на праві власності гаражного боксу
АДРЕСА_1. Довідка видана для оформлення
права власності (т.2, а.с. 52).

Як вбачається з договору
купівлі-продажу від 22 лютого 2012 року,
укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3,
останній набув право власності на
гаражний бокс АДРЕСА_1.

З вимогами про визнання за ним права
власності на гаражний бокс АДРЕСА_1,
ОСОБА_3 до суду не звертався.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 11 лютого 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді