У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів:
Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Куйбишевського районного суду
Запорізької області від 27 червня 2013
року, ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 13 серпня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, просило стягнути з
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором від 16 квітня 2006 року у
розмірі 34 931 грн 89 коп.

Свої вимоги мотивувало тим, що 16 квітня
2006 року між сторонами укладено
кредитний договір (який складається із
заяви позичальника та Умов надання
банківських послуг), за умовами якого
відповідачу надано кредит у розмірі 2 806
грн 96 коп. зі сплатою 25,08 % річних на суму
залишку заборгованості за
користування кредитом.

Станом на 3 січня 2013 року розмір
заборгованості позичальника становить
34 931 грн 89 коп. (яка складається із
заборгованості за кредитом - 2 683 грн 59
коп., за процентами за користування
кредитом - 11 484 грн 93 коп., пені - 18 623 грн 76
коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн,
штрафу (процентна складова) - 1639 грн 61
коп.).

Рішенням Куйбишевського районного
суду Запорізької області від 27 червня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 13 серпня 2013 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати судові
рішення у справі, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 16 квітня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір (який
складається із заяви позичальника,
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам та Тарифів банку), за
умовами якого останній отримав кредит
у розмірі 2 806 грн 96 коп. зі сплатою 25,08 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом (далі - Кредитний договір).

Станом на 3 січня 2013 року розмір
заборгованості позичальника становить
34 931 грн 89 коп., а саме: за кредитом - 2 683
грн 59 коп., за процентами за
користування кредитом - 11 484 грн 93 коп.,
пені - 18 623 грн 76 коп., штрафу (фіксована
частина) - 500 грн, штрафу (процентна
складова) - 1639 грн 61 коп.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що банк
пропустив строк позовної давності,
визначений ст. 257 ЦК України, оскільки
строк дії Кредитного договору
закінчився 16 квітня 2008 року, а з позовом
до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось
16 травня 2013 року.

Залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, апеляційний суд
погодився із висновками суду першої
інстанції про пропуск позивачем строку
позовної давності. Крім того,
апеляційний суд відхилив доводи
апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк»
про те, що підписанням Кредитного
договору боржник погодився на
збільшення строку позовної давності до
50 років, оскільки позивач не надав
доказів ознайомлення боржника саме з
цими умовами Кредитного договору.

Із висновками судів погодитись не
можна з огляду на таке.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Як убачається із п. 4.2 заяви
позичальника від 16 квітня 2006 року,
ОСОБА_3 ознайомився та згоден з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам (а.с.5).

Підписавши зазначену заяву
позичальника, останній погодився, що
вона разом із запропонованими ПАТ КБ
«ПриватБанк» Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам,
Тарифами складає кредитно - заставний
договір.

Як убачається із п. 1.7.31 наданих ПАТ КБ
«ПриватБанк» Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам строк позовної
давності щодо вимог про повернення
кредиту, сплати процентів за
користування кредитом, винагороди,
неустойки, пені, штрафів, витрат банку
за розділами 2.1., 2.2., 2.3., 2.4., 2.5., 2.5.1., 2.16, 3.1,
3.1.7 Умов та правил становить 50 років.

Проте у позовній заяві ПАТ КБ
«ПриватБанк» зазначав, що відповідач
був ознайомлений із Умовами надання
кредиту фізичним особам «Розстрочка».

Вирішуючи спір, суди не з'ясували, чи є
надані банком Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам саме тими
Умовами, які разом із Тарифами
складають кредитно-заставний договір.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

У порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК
України суди на зазначені положення
закону уваги не звернули, не встановили
дійсних прав і обов'язків сторін, які
випливають з кредитного договору; не
з'ясували, коли спливає строк позовної
давності із урахуванням умов
укладеного між сторонами
кредитно-заставного договору та дійшли
передчасного висновку про відмову в
задоволенні позову у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

З огляду на викладене, ухвалені у
справі судові рішення не можуть
вважатись законними й обґрунтованими,
тому відповідно до ст. 338 ЦПК України
вони підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Куйбишевського районного суду
Запорізької області від 27 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 13 серпня 2013
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова

В.О. Савченко