Справа № 427/2189/14-ц
Провадження № 2/427/1184/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2014 року Свердловський міський суд
Луганської області

у складі: головуючого судді
Олейніковій Г.М.

при секретарі
Поляковій І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Свердловська
справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до
суду із позовом, де в обґрунтування
своїх вимог вказують, що їм на праві
приватної власності належить квартира
за адресою: АДРЕСА_1.

У даній квартирі згідно з даними
будинкової книги зареєстрований
ОСОБА_3. Починаючи з жовтня 2004року
ОСОБА_3 виїхав з вищезазначеної
квартири і на теперішній час він
проживає в Росії, у квартирі не
з,являється взагалі, адреса його
проживання їй не відома, тому вона
звернулась до суду за його останнім
місцем знаходження. Довідкою,
підписаною депутатом Свердловської
міської ради Мартинюк А.Ю. затверджено,
що відповідач з жовтня 2004року не
проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вищевикладеного
позивачі вважають, що відповідач
ОСОБА_3 є таким , що втратив право на
користування житловим приміщенням.

Позивачі просять суд визнати ОСОБА_3
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного
обліку за вищевказаною адресою.

Позивачка ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 в
судове засідання не з,явилися, але у
позовній заяві зазначили , що вони
просять розглянути справу у їх
відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з,явився, але його матір ОСОБА_5
надала суду письмову заяву, в якій
зазначила, що відповідач ОСОБА_3 їй
16.04.2014року в телефоному режимі
повідомив, що позов визнає в повному
обсязі та просить розглянути справу у
його відсутності.

Суд дослідивши матеріали справи,
вважає що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав :

У відповідності до ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та
розпоряджання своїм майном.

Із свідоцтва про право власності на
житло від 29.03.1993 року, виданого
Комітетом по управлінню комунальним
майном міста і записане у реєстрову
книгу за №50 (а.с.11) убачається, що
квартира яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 дійсно належить на праві
приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
рівних долях.

Згідно свідоцтва про укладання шлюбу
(а.с.12) витікає, що 13.07.1994року був
зареєстрований шлюб між ОСОБА_7 та
ОСОБА_1, якій після укладання шлюбу було
присвоєно прізвище ОСОБА_1.

Відповідно довідки (ас-7), посвідченої
депутатом Свердловської міської ради
Мартинюк А.Ю., відповідач ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 з 2004року не мешкає за
адресою : АДРЕСА_1, що можуть
підтвердити свідки ОСОБА_8,ОСОБА_9

У судовому засіданні було встановлено,
що відповідач не проживає у квартирі
АДРЕСА_1 з жовтня 2004 року, його
особистих речей в квартирі немає, з
реєстрації за даною адресою він не
знятий , у зв,язку з чим суд вважає, що
порушуються права власників, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на користування і розпорядження
своїм майном, тобто належної їм на
праві власності квартири, так
як статтею 41 Конституції України
та ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналась 17.07.1997
року відповідно до закону №475/97-ВР
від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися та
розпоряджатися своїм майном, на
власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст. 316,317, 319, 321
ЦК України).

Гарантуючи захист права
власності закон надає
власнику право вимагати
усунення будь - яких порушень
його права, хоча би ці
порушення і не були поєднанні
з позбавленням права
володіння.

Так як позивачі повинні сплачувати за
відповідача додаткові комунальні
послуги, то суд вважає, що це порушує їх
право на користування і розпорядження
квартирою на власний розсуд і тому суд
вважає, що засобом захисту
права власності позивачів є
визнання відповідача ОСОБА_3,
уродженця м. Свердловську, Луганської
області таким, що втратив право
користування житловим приміщенням:
квартирою АДРЕСА_1.

Щодо позовних вимог позивачів в
частині зобов,язання органу у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Свердловського МВ УМВС
зняти з реєстрації відповідача ОСОБА_3,
то ці вимоги суд вважає не підлягають
задоволенню, оскільки відповідно до
ст.215 ЦПК України, яка визначає зміст
рішення, та роз,яснень Пленуму
Верховного Суду України в постанові
від 18 грудня 2009 року № 14 " Про судове
рішення у цивільних справах", в рішенні
зазначаються конкретні дії, які
відповідач повинен вчинити та на
користь кого. Позивачкою відповідно до
ст.. 31,33 ЦПК України не заявлялось
клопотання про залучення до участі у
справі у якості другого відповідача,
співвідповідача органу у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Свердловського МВ УМВС,
тому суд не може покласти обов,язок на
вищевказану установу вчинити певні
дії, так як вона є третьою особою по
справі.

Також згідно ст. 7 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні " від 11.12.2003р.
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі заяви особи,
запиту органу реєстрації за новим
місцем проживання особи, або
остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть. Системний аналіз
даної норми права свідчить про те, що
зняття з реєстрації провадиться при
наявності для того відповідних
підстав, визначених законом. Зокрема за
рішенням суду це може мати місце тільки
у разі позбавлення особи права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням чи визнання особи безвісно
відсутньою або померлою.

Тому з урахуванням викладеного, так як
суд визнав ОСОБА_3 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням: квартирою АДРЕСА_1, то
орган реєстрації повинен на підставі
рішення суду зняти відповідача з
реєстрації.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК
України, на підставі ст.391 ЦК України,
ст.1 Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції, ст. 7 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні " від 11.12.2003р,
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року № 14 " Про
судове рішення у цивільних справах ",
суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця
м. Свердловська, Луганської області
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити за
необґрунтованістю.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга протягом
десяти днів з дня
проголошення рішення до апеляційного
суду Луганської області.

Рішення суду
набирає законної
сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано,
набирає законної
сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя :