Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1169/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Черниш Т. В.
УХВАЛА

Іменем України

16.04.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого- судді Черниш Т.В.,

суддів Карпенка О.Л., Голованя А.М.

при секретарі Дімановій Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів, за апеляційною скаргою
відповідача на рішення
Олександрівського районного суду
Кіровоградської області від 4 березня
2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з уточненим згодом позовом про
стягнення з ОСОБА_3 аліментів на
утримання неповнолітньої дитини та на
своє утримання, мотивуючи позовні
вимоги тим, що з червня 2009 року до
жовтня 2012 року проживали з
відповідачем однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, мають неповнолітню
доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, на цей час вона
не має можливості сама утримувати
дитину, оскільки знаходиться у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення донькою трирічного віку, а
ОСОБА_3 у добровільному порядку
допомоги не надає, просила стягнути з
нього щомісячно аліменти на утримання
доньки в розмірі 1/4 частини заробітку
до її повноліття та по ? частині
заробітку на своє утримання до
досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Олександрівського
районного суду від 4 березня 2014 року
позов задоволено. Ухвалено про
стягнення з відповідача на користь
позивачки аліментів на утримання
неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 1/4 частини усіх видів його
заробітку(доходів), але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, щомісячно до
12 січня 2030 року, починаючи стягнення з 13
січня 2014 року, та по ? частині з усіх
видів заробітку(доходу) відповідача на
утримання ОСОБА_2, починаючи з 21 січня
2014 року до 12 січня 2015 року. Рішення в
частині стягнення аліментів в межах
суми платежу за один місяць допущено до
негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду в частині стягнення аліментів на
утримання ОСОБА_2 скасувати, в
задоволенні цієї вимоги відмовити.

Зазначав, зокрема, що суд не
врахував його доводи щодо
неспроможності виплачувати аліменти
на утримання ОСОБА_2, оскільки на його
утриманні фактично перебувають хворі
батьки, витрати на лікування яких несе
він, крім того, він оплачує навчання
сестри, а позивачка отримує державну
соціальну допомогу у зв'язку з доглядом
за дитиною.

В судовому засіданні суду
апеляційної інстанції відповідач
повністю підтримав доводи апеляційної
скарги, позивач ці доводи
заперечувала, на зменшення розміру
аліментів не погоджувалась.

Перевіривши за матеріалами
справи законність та обґрунтованість
рішення суду в межах, визначених ст. 303
ЦПК України, заслухавши пояснення
сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони з
червня 2009 до жовтня 2012 року проживали
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
мають неповнолітню доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в свідоцтві про
народження якої записані батьками.
Дитина після припинення між сторонами
сімейних стосунків проживає з матір'ю,
яка в даний час не працює, перебуває у
відпустці по догляду за дитиною. Ці
обставини сторонами не заперечуються.

Задовольняючи заявлені ОСОБА_2
позовні вимоги, суд першої інстанції
керувався тим, що ОСОБА_3 зобов'язаний
утримувати свою дитину до досягнення
нею повноліття та спроможний надавати
матеріальну допомогу позивачці, з якою
проживає донька, до досягнення дитиною
трьох років.

Колегія суддів вважає, що
обґрунтування покладеного в основу
рішення висновку щодо обов'язку ОСОБА_3
сплачувати аліменти на користь
позивачки на її утримання та на
утримання неповнолітньої дитини,
узгоджується з нормами чинного
сімейного законодавства, зокрема,
ст.ст.180, 182, 183, 84,91 СК України,
ґрунтується на доказах.

Рішення в частині стягнення
аліментів на утримання дитини
відповідачем не оскаржується, а його
доводи, наведені в апеляційній скарзі
та підтримані при перегляді рішення, не
спростовують висновку про наявність
підстав для стягнення аліментів на
утримання ОСОБА_2 у визначеному судом
розмірі.

Норми частин 2-4 ст.84 СК України,
якою передбачено право дружини, з якою
проживає дитина, на утримання від
чоловіка - батька дитини до досягнення
дитиною трьох років, поширюються на
правовідносини, що виникають на
підставі ч. 2 ст. 91 СК України, якою
визначено таке ж право на утримання
жінки та чоловіка, які не перебувають у
шлюбі.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України
право на утримання жінка, з якою
проживає дитина, має незалежно від
того, чи вона працює та незалежно від її
матеріального становища, за умови, що
чоловік може надавати матеріальну
допомогу.

Матеріалами справи підтверджено,
що відповідач є молодою працездатною
особою, має постійне місце роботи, його
середньомісячний заробіток складає
понад 2500 грн.(а.с.32).

Належних і допустимих доказів на
підтвердження доводів про матеріальну
неспроможність платити аліменти на
утримання позивачки як матері своєї
дитини відповідач не надав, а
обставини, на які він посилався,
заперечуючи проти зазначеної позовної
вимоги, зокрема, стан здоров'я батьків,
які не є непрацездатними, навчання
сестри, проживання з іншою дружиною та
її дитиною, не є підставою для
звільнення відповідача від сплати
аліментів в порядку ч.2 ст. 91, ч. 2, 4 ст. 84
Сімейного кодексу України.

Суд належним чином з'ясував і
обставини, які відповідно до ч.1.ст. 182 СК
підлягали обов'язковому врахуванню
при визначенні розміру аліментів, і
зробив висновок про те, що відповідач
спроможний платити аліменти в розмірі
по ? частині його заробітку як на
утримання доньки, так і позивачки.

За таких обставин відсутні
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги і скасування в
порядку ст. 309 ЦПК України правильного
по суті рішення суду першої інстанції в
частині, що оскаржується, з наведених в
апеляційній скарзі мотивів .

Керуючись ст. 303, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст.
308, 313-315 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів
судової палати в цивільних справах

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 4 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді