Справа № 585/450/14-ц
Номер провадження 2/585/267/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
м.Ромни

Роменський міськрайонний суд
Сумської області в складі:

головуючого судді - Глущенко Є.Д.,

при секретарі - Салій О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Ромни
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства з
іноземними інвестиціями «Слобожанська
Будівельна Кераміка» про зміну
формулювання причини звільнення

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом. Вимоги мотивував тим, що він з
01 квітня 2008 р. працював менеджером у
відповідача. Його змусили написати
заяву про звільнення з 30 вересня 2013 р.,
заяву про що він і подав 01 жовтня 2013 р.
Причиною звільнення він написав власне
бажання. На його запит тільки 08
листопада 2013 р. йому була видана
трудова книжка, ознайомлено з наказом
про звільнення, з якого він дізнався
про причину звільнення - п. 4 ст. 40 КЗпП
України. Допускаючи звільнення,
відповідач дати пояснення йому не
пропонував, з наказом про звільнення не
ознайомив, прогулів він не допускав, а
його заява про звільнення за власним
бажанням була задоволена у день її
подання. Просив змінити формулювання
причини звільнення з п. 4 ст. 40 КЗпП
України на ст. 38 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали, позивач суду пояснив
обставини, викладені в позовній заяві,
пояснив, що при написанні заяви про
звільнення за власним бажанням з 30
березня 2013 р. його зобов'язали здати
комп'ютер, телефон, а пізніше і
автомобіль, без чого він не міг
виконувати свої обов'язки.

Представник відповідача Смирнова І.Ю.
позовні вимоги не визнала, заперечення
мотивувала тим, що 30 вересня 2013 р.
позивач подав заяву про звільнення за
власним бажанням в м. Ромни.
Генеральний директор, що знаходиться в
м. Києві, в цей же день зобов'язав
позивача відпрацювати два тижні. Через
те, що позивач 01 жовтня 2013 р. не вийшов
на роботу, тому і був звільнений за
прогул.

Суд, вислухавши сторони,
дослідивши подані докази, дійшов
такого висновку.

Судом встановлено, що позивач
працював у відповідача з 01 квітня 2008 р.
по 01 жовтня 2013 р. менеджером по
зовнішньо економічній діяльності в
представництві ЗАТ «СБК» у м. Ромни, що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с.7-8).

Як стверджував в судовому
засіданні позивач, 01 жовтня 2013 р.
відповідач зобов'язав його написати
заяву про звільнення з 30 вересня 2013 р.
за власним бажанням (а.с. 40).

21 жовтня 2013 р. наказом № 70-ОС
позивач звільнений за п. 4 ст. 40 КЗпП
України з 01 жовтня 2013 р., з наказом про
звільнення був ознайомлений 15
листопада 2013 р. (а.с. 42). У цей же день
отримав трудову книжку (а.с.37).

Допитаний в якості свідка
позивач підтвердив, що 30 вересня 2013 р.
відповідач зобов'язав його здати
телефон та комп'ютер, а 01 жовтня 2013 р.
приблизно о 10 годині - подати заяву про
звільнення за власним бажанням з 30
вересня 2013 р., що він і зробив. 01 жовтня
2013 р. він був на роботі приблизно до 16
години, за цей час він передав свої
справи особі, яка, як йому пояснили,
буде працювати замість нього.

Членом профспілкової організації
позивач не був. Вказану обставину
сторони визнали в судовому засіданні.

30 вересня 2013 р. позивач здав
відповідачу телефон та комп'ютер, а 02
жовтня 2013 р. - автомобіль ЗАЗ ДЭУ д.н.
НОМЕР_1, які були у користуванні
позивача, що підтверджується актами
приймання-передачі (а.с. 58, 59).

Наведені факти свідчать, що між
сторонами виникли трудові
правовідносини з приводу зміни
формулювання причини звільнення з
роботи. Ці правовідносини регулюються
ст. 38, п. 4 ст. 40, ст. 149, ст. 235 КЗпП України.

Як встановлено в судовому
засіданні, відповідач зобов'язав
позивача 30 вересня 2013 р. здати
відповідачу спочатку мобільний
телефон та комп'ютер, а 01 жовтня 2013 р.
подати заяву про звільнення за власним
бажанням з 30 вересня 2013 р., потім 02
жовтня 2013 р. здати і автомобіль, тим
самим позбавив можливості виконувати
останнього службові обов'язки. А, отже,
як вважає суд, відповідач фактично
звільнив позивача з роботи на підставі
поданої позивачем заяви, тобто за
власним бажанням.

Посилання представника
відповідача на ту обставину, що 01
жовтня 2013 р. позивач протягом всього
робочого дня був відсутній на роботі
спростовуються журналом обліку
робочого часу працівників ІТР, поданим
представником відповідача (а.с. 36),
відповідно до якого позивач вибув з
заводу о 08 год. 30 хв. 01 жовтня 2013 р. А з
пояснень позивача вбачається, що він
дійсно у зазначений час виїжджав
автомобілем через прохідну у напрямку
митного брокера, тобто в цей день ще
виконував свої обов'язки.

Крім того, відповідно до п. 2.27
інструкції «Про порядок ведення
трудових книжок працівників» день
звільнення з роботи є робочим днем.
Позивача звільнено з 01 жовтня 2013 р. При
цьому в табелі обліку робочого часу за
жовтень 2013 р. відповідач проставив 01
жовтня 2013 р. позивачу прогул (а.с. 66).

З огляду на зазначене, суд вважає,
що відомості, зазначені в службових
записках відповідача (а.с. 38, 39, 60, 61, 62), а
саме: про відсутність позивача на
роботі протягом всього робочого дня 01
жовтня 2013 р., про повідомлення позивачу
по телефону про необхідність
відпрацювати два тижні, про відмову від
дачі пояснень причин відсутності на
роботі, не відповідають дійсності. А,
отже, відповідач звільняючи позивача
за п. 4 ст. 40 КЗпП України порушив вимоги
ст. 149 КЗпП України, не зажадав від
позивача письмових пояснень та за
наявності заяви про звільнення за
власним бажанням, прийняттям від
позивача телефону, комп'ютеру та
передачі 01 жовтня 2013 р. позивачем справ
іншій особі, відповідач звільнив
позивача за прогул без поважних причин,
якого позивач не вчиняв.

Суд вважає, що саме позивачу, як
очевидцю, безпосередньому учаснику
подій, які обговорюються в судовому
процесі, краще, ніж кому-небудь, відомі
ті обставини, які повинен встановити
суд. Ці пояснення придають
переконливості і іншим зазначеним вище
доказам, що є у справі, тому не вірити
позивачу, допитаному в судовому
засіданні в якості свідка, у суда
підстав немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП
України у разі визнання формулювання
причини звільнення неправильним або
таким, що не відповідає чинному
законодавству, у випадках, коли це не
тягне поновлення працівника на роботі,
орган, який розглядає трудовий спір,
зобов'язаний змінити формулювання і
вказати в рішенні причину звільнення у
точній відповідності з формулюванням
чинного законодавства та з посиланням
на відповідну статтю (пункт) закону.

Отже, формулювання причини
звільнення позивача, а саме з п. 4 ст. 40
КЗпП України за прогул без поважних
причин підлягає зміні на ст. 38 КЗпП
України за власним бажанням.

Тому позовна заява позивача, з
врахуванням ст. 11 ЦПК України щодо меж
заявлених позивачем вимог, підлягає
задоволенню.

З поданих позивачем медичних
документів (а.с. 21-22, 53-57) вбачається, що
він в період з 16 по 21 жовтня 2013 р., з 11 по
22 листопада 2013 р., з 02 по 10 грудня 2013 р., з
08 по 14 січня 2014 р. хворів, тому строк
звернення до суду пропустив з поважних
причин і вбачаються підстави для його
поновлення.

Керуючись ст. ст. 11, 60, 88, 212-214 ЦПК
України, ст. ст. 38, 149, 233-235 КЗпП
України, суд

в и р і ш и в:

Поновити пропущений строк
звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1
задовольнити.

Змінити Приватним акціонерним
товариством з іноземними інвестиціями
«Слобожанська Будівельна Кераміка»
формулювання причини звільнення
ОСОБА_1 з п. 4 ст. 40 КЗпП України на ст. 38
КЗпП України.

Стягнути з Приватного
акціонерного товариства з іноземними
інвестиціями «Слобожанська Будівельна
Кераміка» 243 грн. 60 коп. судового збору
до спеціального фонду Державного
бюджету України ( отримувач Роменський
УДК, , банк ГУДКУ в Сумській
області, МФО 837013, рахунок 0303, код
класифікації доходів бюджету 22030001, код
ЄДРПОУ суду 26440788 - судовий збір ст.4 п.1
п.п.1).

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Сумської області через
Роменський міськрайонний суд протягом
10 днів з дня його проголошення, а
особами, що не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення - з дня отримання
копії рішення і набирає законної сили
після закінчення строків на апеляційне
оскарження.

Суддя - підпис -

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ
Є. Д. Глущенко