Справа №487/7232/13-ц 10.04.2014 10.04.2014 10.04.2014
Провадження №22-ц/784/1139/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц-/784/1139/14
Головуючий у 1-й інстанції Щербина С.В.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого - Козаченка В.І.,
суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк
при секретарі судового
засідання Яценко Л.В.,
представника позивача Чайкіна
представника відповідачки
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу
за апеляційними скаргами
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 17 лютого 2014 року
публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
(діла -ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
банк) до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення боргу за кредитним
В С Т А Н О В И Л А:
У серпні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернулося з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про стягнення з них в
США(еквівалент 626630 грн. 58 коп.) станом на
(еквівалент 551060 грн. 92 коп.)
заборгованості за кредитом, 4268,40
заборгованість за відсотками, 5186,08
пеня за прострочення сплати кредиту та
відсотків за період з 16 липня 2010 року по
25 квітня 2013 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги банк
вказував, що 3 серпня 2007 року ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» уклало з
ОСОБА_3 кредитний договір за яким
13,5 % річних за умови повернення кредиту
щомісячно до 3 серпня 2017 року. За
виконання зобов'язань за кредитним
договором позичальником за двома
договорами поруки поручилися ОСОБА_5 і
Відповідачка умов договору не
виконала. У зв'язку з чим банк просить
стягнути з відповідачів
заборгованість за кредитом, в яку
входить прострочена щомісячна
заборгованість та сума кредиту, яку
банк просить повернути достроково,
відсотки за користуванням кредитом та
пеня за несвоєчасне виконання
Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 17 лютого 2014 року позов
задоволено. З відповідачів стягнута в
солідарному порядку 78397,42 доларів США,
еквівалент 626630 грн. 58 коп. та з кожного
по 1147 грн. судового збору.

В апеляційних скаргах ОСОБА_5 і ОСОБА_3
просять рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову стягнення з
поручителів в солідарному порядку
заборгованості. На думку апелянтів суд
не врахував того, що договори поруки
припинені внаслідок укладення
позичальником та банком додаткової
угоди про порядок погашення
заборгованості за неузгодженим з
поручителями графіком погашення
заборгованості.

Представник позивача, заперечуючи
проти задоволення апеляційних скарг,
просить залишити рішення суду без змін.

Представник відповідачки ОСОБА_3
вважає, що скарги підлягають
задоволенню.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами колегія суддів
приходить до наступного.

З доказів у справі вбачається, що 3
серпня 2007 року між банком, який на той
час був відкритим акціонерним
товариством, та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за яким
відповідачка отримала 95000 доларів США
під 13,5 % річних на 120 місяців, тобто до 3
серпня 2017 року.

За умовами договору п.3.3, погашення
кредиту повинно здійснюватися
щомісячно згідно Графіку (додатку до
договору № 1), разом з нарахованими
щомісячно відсотками на залишок
кредиту, який сплачується щомісячно в
рівних частинах. Відповідно до п.п. 3.11,
6.3 договору процентна ставка за
кредитом збільшується на 5% річних при
несвоєчасному погашенні кредиту без
укладення додаткового кредиту. Зміна
процентної ставки передбачена і п.6.3
договору про що банк повинен
повідомити позичальника.

Договір передбачає сплату пені та
можливість дострокового повернення
кредиту у разі невиконання умов
договору позичальником ( п.п. 3.6, 3.13,
10.1, 10.2).

В день укладення кредитного договору
банк уклав два договори поруки. Так, 3
серпня 2007 року укладено договір поруки
№ 014/08-112/65985/П1 між банком та ОСОБА_5 та
договір поруки № 014/08-112/65985/П2
між банком та ОСОБА_6 Вказані договори
мають тотожній зміст та передбачають
зобов'язання кожного з поручителів
відповідати за борги ОСОБА_3, які
виникають з умов кредитного договору, а
саме за зобов'язання позичальника
повернути 95000 доларів США кредиту,
проценти за користування кредитом,
комісійну винагороду, пеню. Також
поручителі зобов'язані відшкодувати
можливі збитки та виконати інші умови
кредитного договору. При цьому в
договорах поруку, в п.1.5.1, поручителі
зазначили, що ознайомлені з умовами
кредитного договору, тобто і з умовою
збільшення процентної ставки без
додаткових угод.

Відповідачка ОСОБА_3 свої обов'язки за
кредитним договором виконувала
неналежним чином, незважаючи на
реструктуризацію боргів. Так, двічі
після укладення кредитного договору
між банком та ОСОБА_3 укладалися угоди
№ 1 від 20 квітня 2010 року та № 2 від 22
червня 2011 року. Перша угода укладена з
метою зменшення фінансового
навантаження на позичальника зі
збільшенням строків погашення кредиту
та визначенням суми заборгованості з
врахуванням наявної заборгованості по
процентам. Друга угода, укладена з тією
ж метою, передбачала порядок погашення
заборгованості за договором та
визначала графік погашення
заборгованості з 15 липня 2011 року по 15
червня 2012 року.

Між тим, ОСОБА_3 не сплатила
заборгованості. У зв'язку з чим, банк 2
квітня 2013 року направив до неї та
поручителів вимогу про сплату
заборгованості на 29 березня 2013 року, в
тому числі кредиту, який підлягає
поверненню достроково.

Оскільки заборгованість погашена не
була, банк до закінчення строку
виконання основного зобов'язання,
пред'явив позовні вимоги до суду про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та пені.

За такого суд дійшов обґрунтованого
висновку про стягнення з позичальника
та поручителів заборгованості за
кредитом, відсотків за користування
кредитом та пені. Ці висновки
відповідають вимогам ст.ст. 526, 543 554, 726,
1050 та 1054 ЦК України

Разом з тим, при покладенні солідарної
відповідальності на всіх відповідачів
по відшкодуванню заборгованості суд не
врахував положень закону та умов
договорів кредиту та поруки.

Так, зі змісту ст. 554 ЦК України
вбачається можливим встановлення
поруки по виконанню одного й того ж
зобов'язання одночасно кількома
поручителями. Однак така порука
виникає лише на підставі її спільного
надання у формі укладення договору. В
цьому випадку поручителі разом з
боржником відповідають перед
кредитором солідарно.

В той же час законом не заборонено
укладення й кількох договорів поруки
на забезпечення виконання одного й
того ж самого зобов'язання. Однак в
цьому випадку ч. 3 ст.554 ЦК України не
застосовується. В такому випадку
поручителі не несуть солідарної
відповідальності, оскільки відсутня їх
спільна порука. Кредитор в такому
випадку має право пред'явити вимогу до
кожного з поручителів на підставі
відповідного договору. При цьому
поручитель, який виконує зобов'язання
не може пред'явити вимоги до іншого
поручителя на предмет розподілу
відповідальності перед кредитором.

На ці обставини суд уваги не звернув, а
тому стягнув заборгованість зі всіх
відповідачів в солідарному порядку, а
не окремо з боржника та з кожного з
поручителів.

За такого колегія суддів вважає, що
апеляційна підлягає частковому
задоволенню. Рішення суду у
відповідності до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України в частині стягнення
заборгованості необхідно скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення. На
користь банку слід стягнути
заборгованість в розмірі 78397,42 доларів
США (еквівалент 626630 грн. 58 коп.) станом
на 25 квітня 2013 року, з яких: 68942,94 доларів
США (еквівалент 551060 грн. 92 коп.)
заборгованість за кредитом, 4268,40
доларів США (еквівалент 34117 грн. 32 коп.)
заборгованість за відсотками, 5186,08
доларів США (еквівалент 41452 грн. 34 коп.)
пеня за прострочення сплати кредиту та
відсотків за період з 16 липня 2010 року по
25 квітня 2013 року в солідарному порядку
з ОСОБА_3 і ОСОБА_9, та таку ж суму в
солідарному порядку з ОСОБА_3 і ОСОБА_6 В
інший частині рішення слід залишити
без змін.

Доводи апелянтів про припинення їх
договорів поруки безпідставні.

Зміст договору як угоди (правочину)
складає сукупність визначених на
розсуд сторін та погоджених ними умов,
в яких закріплюються їх права і
обов'язки, що складають зміст
договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628
ЦК України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6
ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554
ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим
заходом майнового характеру,
спрямованим на забезпечення виконання
основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що
встановлює зобов'язальні
правовідносини між особою, яка
забезпечує виконання зобов'язання
боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель
(ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється, зокрема, у разі
зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення
договору поруки зі зміною основного
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови, що
така зміна призведе до збільшення
обсягу відповідальності поручителя, а
не із зміною будь-яких умов основного
договору.

Оцінивши докази у справі, суд прийшов
до правильного висновку про
відсутність збільшення обсягу
відповідальності поручителів
внаслідок погодження між
позичальником та банком порядку
погашення заборгованості, оскільки
вона розрахована за додатковими
угодами з урахуванням умов кредитного
договору, з яким поручителі
ознайомлені про що йдеться в договорах
поруки.

Про таке свідчить і зміст заперечень
на позов та зміст апеляційних скарг.

Так, стверджуючи про збільшення
відповідальності апелянти не
зазначили в чому конкретно це
виявилося. Між тим, самі по собі умови
додаткових угод не свідчать про зміну
обов'язку поручителів щодо
зобов'язань, які випливають з
кредитного договору. Відповідачі при
розгляді спору в суді не надали
переконливих доказів зворотного, а
апеляційні скарги не містять правового
аналізу на підставі доказів у справі
щодо суттєвої зміни характеру прав і
обов'язків поручителів. Тоді як у
відповідності до вимог ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає справи в межах
заявлених вимог та на підставі доказів
сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 17 лютого 2014 року в
частині стягнення заборгованості
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Стягнути на користь публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» заборгованість в розмірі
78397,42 доларів США (еквівалент 626630 грн. 58
коп.) станом на 25 квітня 2013 року, з яких:
68942,94 доларів США (еквівалент 551060 грн. 92
коп.) заборгованість за кредитом, 4268,40
доларів США (еквівалент 34117 грн. 32 коп.)
заборгованість за відсотками, 5186,08
доларів США (еквівалент 41452 грн. 34 коп.)
пеня за прострочення сплати кредиту та
відсотків в солідарному порядку з
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, та стягнути таку ж
суму в солідарному порядку з ОСОБА_3 та
ОСОБА_6.

В інший частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили може бути оскаржено в касаційному
порядку.

Головуючий:

Судді: