АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/4250/2014
Головуючий в суді 1
інстанції - ЦимбалІ.К.
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Житлоінбуд» на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
29 січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Форум-Інвест», Державного
підприємства «Житлоінбуд», треті
особи: Відкрите акціонерне товариство
«Трест Південзахідтрансбуд»,
реєстраційна служба Головного
управління юстиції м. Києва, Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю м. Києва, Київська міська рада
- про визнання права власності,

встановила:

В жовтні 2013 року позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до
відповідачів ТОВ «Форум-Інвест», ДП
«Житлоінбуд», в якому просили визнати
за позивачами «солідарно в рівних
частинах право власності» на нежитлові
приміщення за адресою: АДРЕСА_1, площею
749,2 кв.м., приміщення НОМЕР_1, поверх - 2,
площею 803, 4 кв.м.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 29 січня 2014 року позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних
частинах право власності на нежитлові
приміщення за адресою: АДРЕСА_1, площа
749,2 кв.м., приміщення НОМЕР_1, поверх - 2,
площа 803,4 кв.м.

Стягнуто з ТОВ «Форум-Інвест», ДП
«Житлоінбуд» на користь ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3441 грн.

Не погоджуючись з рішенням, ДП
«Житлоінбуд» в особі директора
ДолговаЄ.Б. звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права.

Вказував, що право власності позивачів
визнано в рівних частинах, але ними
проінвестовано об'єкт інвестування не
в рівних частинах. ОСОБА_2 належить 41%,
що відповідає 636,566 кв.м. площі об'єкту
інвестування, а ОСОБА_3 належить 59%, що
відповідає 916,034 кв.м., площі об'єкту
інвестування.

Крім того, оскаржуваним рішенням
визнано право власності на об'єкт
інвестування, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, але вказана адреса є
будівельною адресою, тоді як адресою
житлового будинку є АДРЕСА_2.

Зазначав, що позивач просив визнати за
ОСОБА_2 право власності за нежитлове
приміщення, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, офісне приміщення
(вбудовано-прибудоване ) площею 636,566
кв.м. та визнати за ОСОБА_3 право
власності на нежитлове приміщення за
адресою: АДРЕСА_2, площею 916,034 кв.м. ДП
«Житлоінбуд» вказані вимоги визнано в
повному обсязі. Однак, рішенням визнано
право власності в рівних частинах, що
не відповідає тому, що просили
позивачі.

В судовому засіданні представники
апелянта підтримали апеляційну скаргу
частково та просили рішення скасувати
і ухвалити нове про часткове
задоволення позову - визнання за
позивачами права власності у
процентному співвідношенні відповідно
до акту розподілу часток; представник
позивачів погодилась із доводами
апеляційної скарги, однак просила лише
змінити рішення щодо часток позивачів
у праві власності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивачі свої вимоги обґрунтовували
тим, що 29 жовтня 2007 року між ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ТОВ «Форум-Інвест» було
укладено договір № С4/ОФ/1-2 про
залучення інвестицій в будівництво
нежитлового об'єкту. Об'єктом
інвестування за цим договором є
нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_1; офісне приміщення (вбудовано -
прибудоване) поверхи - перший, другий,
загальна площа - 1428,1 кв.м.

08 квітня 2013 року був укладений акт
розподілу часток про те, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 розподілили площу нежитлових
приміщень проінвестованих за
договором № С4/ОФ/1-2п від 29.10.2007 року про
залучення інвестицій в будівництво
нежитлового об'єкту, а саме офісне
приміщення (вбудовано-прибудоване);
приміщення НОМЕР_1, поверх - 1, площа 749,2
кв.м.; приміщення НОМЕР_1, поверх - 2,
площа 803,4 кв.м. наступним чином:

у процентному відношенні ОСОБА_2
(Інвестору 1) належить 41%, що відповідає
636,566 кв.м. площі об'єкту інвестування,

ОСОБА_3 (Інвестору 2) належить 59 %, що
відповідає 916,034 кв.м., площі об'єкту
інвестування.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснили повну
оплату нежитлового приміщення в
розмірі 5 682 900 грн., ОСОБА_2 - за 636,566 кв.м.,
ОСОБА_3 - за 916,034 кв.м, що підтверджується
довідкою ТОВ «Форум - Інвест» про повну
оплату № 109-09/13 від 12.09.2013 року та
довідкою ПАТ «Банк Форум» № 843/1100 від
19.09.2013 року про оплату у вказаному
розмірі.

Відповідно до п. 2.1.3. договору ТОВ
«Форум Інвест» зобов'язане після
виконання інвестором своїх зобов'язань
та введення об'єкту в експлуатацію,
надати інвестору всі документи
необхідні для оформлення його права
власності на вказаний об'єкт
інвестування.

Відповідно до сертифікату
відповідності серії КВ № 4 від 20
травня 2011 року будинок зданий в
експлуатацію ще в 2011 році, а
зобов'язання відповідачів перед
позивачами щодо передачі документів
для оформлення права власності не
виконано.

20 травня 2011 року сертифікатом
відповідності інспекції ДАБК у м. Києві
засвідчено відповідність закінченого
будівництвом об'єкту, житлового
будинку з вбудовано - прибудованими
приміщеннями на АДРЕСА_1.

23 листопада 2011 року Дарницькою
районною державною адміністрацією у м.
Києві було видано розпорядження № 558
щодо присвоєння нової поштової адреси
об'єкту нерухомості -
багатоквартирному житловому будинку в
АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2. Вказане приміщення
будувалось на земельній ділянці,
наданій в оренду Київською міською
радою ВАТ «Трест Південзахідтрансбуд»
за договором від 27.05.2007 року.

ТОВ «Форум-Інвест» та ДП «Житлоінбуд»
протягом всього часу, а саме з дати
здачі в експлуатацію будинку, не
заперечували проти визнання права
власності позивачів, але жодних дій із
сторони відповідачів на користь
позивачів на виконання умов договору
здійснено не було, тому позивачі
звернулись з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги та
визнаючи за позивачами право власності
на вказані нежитлові приміщення в
рівних частинах, суд першої інстанції
виходив з того, що представник
відповідачів ТОВ «Форум -Інвест» та ДП
«Житлоінбуд» позовні вимоги визнала,
подавши заяву про визнання позову у
повному обсязі, а тому дійшов висновку,
що відповідно до ст. 174 ЦПК України ( у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову) наявні правові підстави для
задоволення позову.

Однак колегія суддів не погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції, оскільки такі висновки не
відповідають обставинам справи,
прийняті з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України,
якщо визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
судового рішення.

Приймаючи заяви відповідачів про
визнання позову та постановляючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції не врахував вимоги статті 3
ЦПК України та статті 15 ЦК України про
те, що в порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
та залишив поза увагою те, що позивачі
звернулись до суду з позовом про
визнання права власності на нежитлові
приміщення до відповідачів, які не
оспорюють цього права, не встановивши,
чи дійсно порушується право позивачів,
й не з'ясувавши, в чому саме полягає
порушення цього права.

Зі змісту частини п'ятої статті 11 ЦК
України випливає, що цивільні права
можуть виникати з рішення суду лише у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства.

Порядок та умови набуття права
власності на новостворене майно та
об'єкти незавершеного будівництва
врегульовані положеннями статті 331 ЦК
України.

Відповідно до ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту
його прийняття до експлуатації. Якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Таким чином, в даному випадку
мають місце правовідносини, що
виникають зі створення нового
нерухомого майна, право власності на
яке виникає з моменту його прийняття до
експлуатації та державної реєстрації.

Згідно з вимогами ст. 182 ЦК
України та ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», право
власності та інші речові права на
нерухомі речі підлягають обов'язковій
державній реєстрації.

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» встановлено, що
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, що підтверджує
виникнення права власності при
здійсненні державної реєстрації прав
на нерухоме майно, видається, зокрема,
фізичним та юридичним особам на
новозбудовані, реконструйовані об'єкти
нерухомого майна.

Відповідно до п. 46 «Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та
їх обтяжень», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 703 від
22.06.2011 року, для проведення державної
реєстрації прав з видачею свідоцтва
про право власності на нерухоме майно у
зв'язку з набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 28, 29
і 31 цього Порядку, подає органові
державної реєстрації прав, зокрема :
документ, що посвідчує речове право на
земельну ділянку; витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку; документ, що відповідно до
вимог законодавства засвідчує
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта; документ, що
підтверджує присвоєння об'єкту
нерухомого майна адреси.

Пунктом 47 зазначеного Порядку
встановлено, що для проведення
державної реєстрації прав з видачею
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на новозбудовані або
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна, будівництво яких здійснювалось
із залученням від фізичних та
юридичних осіб коштів на інвестування
та фінансування об'єктів будівництва,
заявник, крім документів, що зазначені
в абзацах 1-6 п.46 цього Порядку, подає
органові державної реєстрації прав:
1)затверджений особою, що залучала від
фізичних та юридичних осіб такі кошти,
перелік інвесторів, які брали участь в
інвестуванні та фінансуванні об'єкта
будівництва та за якими здійснюється
державна реєстрація прав; 2)
установлений законодавством документ,
що підтверджує набуття у власність
інвестором закріпленого за ним об'єкта
інвестування (інвестиційний договір,
договір про пайову участь тощо).

В суді апеляційної інстанції
представник апелянта пояснила, що
відповідачі визнають за позивачами
право власності на проінвестовані ними
об'єкти нерухомого майна, однак
діяльність підприємства на даний
період часу фактично припинена, тому
виникають труднощі у зборі документів,
необхідних для належного оформлення
права власності позивачів.

Однак колегія суддів вважає, що
визнання позову відповідачами не може
бути підставою для задоволення позову,
оскільки таке визнання суперечить
вимогам закону.

Пунктом 2.1.3 договору про залучення
інвестицій у будівництво нежитлового
об'єкту ТОВ «Форум-Інвест»
зобов'язалось після виконання
інвестором своїх зобов'язань та
введення об'єкту інвестування в
експлуатацію, надати інвестору всі
документи, необхідні для його права
власності на вказаний об'єкт
інвестування.

В свою чергу пунктом 2.2.2 договору
інвестор зобов'язаний після отримання
відповідних документів від товариства,
самостійно , за свій рахунок і на своє
ім'я оформити правовстановлюючі
документи на вищезазначений об'єкт та
зареєструвати його.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачі не виконали свої обов'язки,
передбачені п.2.2.2 договору, а отже, в
установленому законом порядку не
набули права власності на об'єкт
нерухомого майна .

Посилання позивачів на невиконання
відповідачем своїх обов'язків та
ненадання передбаченого
законодавством та договором пакету
документів - матеріалами справи не
підтверджені, проте зазначені
обставини не можуть бути підставою для
задоволення позовних вимог про
визнання права власності на
новозбудовані нежитлові приміщення,
оскільки за змістом ст. 328, 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно набувається у
встановленому законом порядку, а не
визнається судом.

Посилання позивачів на ст. 392 ЦК України
колегія суддів також вважає
безпідставними, оскільки позивачі не
набули права власності на нерухоме
майно, тоді як позов про визнання права
власності у разі оспорювання чи
невизнання цього права іншою особою, а
також у разі втрати документа, який
засвідчує його право власності - має
право пред'являти лише власник майна.

Відповідно до правової позиції,
викладеної Верховним Судом України у
постанові від 05.02.2014 року по справі №
6-131цс13, застосування якої є
обов'язковим в силу ст. 360-7 ЦПК України,
порядок та умови набуття права
власності на новостворене майно
врегульовані положеннями статті 331 ЦК
України. Зазначена стаття не
передбачає можливості виникнення
права власності на новостворене
нерухоме майно за рішенням суду.

Також Пленум Вищого Спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ у п. 15 Постанови № 5
«Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав» від 07.02.2014 року роз'яснив,
що до моменту державної реєстрації
право власності на новостворене
нерухоме майно не виникає ( ст. 331 ЦК
України). Законом не передбачено
можливість визнання права власності на
новостворене майно в судовому порядку,
якщо право власності на таке майно не
було зареєстроване раніше в
установленому законодавством порядку.

Таким чином, колегією суддів
встановлено, що представником
позивачів не наведено доказів
порушення, невизнання або оспорювання
прав позивачів з боку відповідачів, на
захист яких було подано позов до суду
та не наведено доказів ухилення
відповідачів від виконання
делегованих їм чинним законодавством
дій щодо надання пакету документів для
оформлення права власності на об'єкт
інвестування в установленому
законодавством порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог про визнання права
власності на новозбудоване нерухоме
майно - нежитлові приміщення, а тому
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про відмову у позові в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Житлоінбуд» -
задовольнити.

Рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 29 січня 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту:

У задоволенні позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Форум-Інвест»,
Державного підприємства «Житлоінбуд»,
треті особи: Відкрите акціонерне
товариство «Трест
Південзахідтрансбуд», реєстраційна
служба Головного управління юстиції м.
Києва, Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю м.
Києва, Київська міська рада - про
визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: