АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/19/2014
Головуючий у І інстанції - Піхур
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого судді Андрієнко
А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Редька О.А.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 12 липня 2012 року у справі за
заявою ОСОБА_3, зацікавлена особа -
Шевченківська районна у м. Києві
державна адміністрація про визнання
ОСОБА_4 недієздатною та встановлення
опіки,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про
визнання недієздатною своєї матері
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи свої
вимоги тим, що ОСОБА_4 в 1989 році
перенесла інсульт, внаслідок чого стан
її здоров'я значно погіршився, в зв'язку
з чим ОСОБА_4 в тому ж році стала
інвалідом ІІ групи безстроково. Після
інсульту ОСОБА_4 приймає сильнодіючі
ліки, внаслідок чого стала погано
розуміти свої дії, втратила здатність
керувати ними, адекватно оцінювати
ситуації, стали проявлятись психічні
розлади. В подальшому заявник уточнила
вимоги заяви, посилаючись на те, що від
того, з якого часу ОСОБА_4 не могла
усвідомлювати свої дії та керувати
ними, залежить чи могла ОСОБА_4 ,
починаючи з 2005 року усвідомлювати та
керувати своїми діями при вчиненні
правочинів та укладенні договорів, в
т.ч. договору дарування квартири від
12.05.2006 року, залежить можливість
подальшого захисту її інтересів, які
були порушені внаслідок укладення
договору дарування квартири від 12.05.2006
року в період, коли вона не
усвідомлювала, не керувала своїми
діями. Тому заявник просила визнати
ОСОБА_4 недієздатною з 2005 року та
призначити її опікуном над ОСОБА_4

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 липня 2012 року заяву
задоволено, визнано ОСОБА_4
недієздатною з 2005 року та встановлено
над нею опіку, опікуном призначено
ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2-
друга дочка ОСОБА_4 - просить скасувати
рішення суду і ухвалити новерішення,
яким відмовити в задоволенні вимог в
повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
обставин справи та на порушення норм
матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обгрунтованість постановленого
рішення в цій частині, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є матір'ю заявника ОСОБА_3
та апелянта ОСОБА_2.

12.05.2006 року ОСОБА_4 уклала договір
дарування квартири на ім'я ОСОБА_2

Заявник послалася у своїй заяві на те,
що з 2005 року мати страждає на психічне
захворювання, яке позбавляє її
можливості усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, тому
просила визнати її недієздатною з 2005
року.

Відповідно до ст.. 39 ЦК України фізична
особа може бути визнана судом
недієздатною, якщо вона внаслідок
хронічного, стійкого психічного
розладу не здатна усвідомлювати
значення своїх дій та ( або) керувати
ними.

Відповідно до ч.2 ст. 40 ЦК України якщо
від часу виникнення недієздатності
залежить визнання недійсним шлюбу,
договору або іншого правочину, суд з
урахуванням висновку судово-психічної
експертизи та інших доказів щодо
психічного стану особи може визначити
у своєму рішенні день, з якого вона
визнається недієздатною.

Задовольняючи вимоги про визнання
ОСОБА_4 недієздатною з 2005 року суд
першої інстанції прийшов до такого
висновку на неповно встановлених та
перевірених обставинах по справі, а
також припустився порушення вимог
закону.

Згідно з актом амбулаторної
судово-психіатричної експертизи за №
276 від 26.03.2012 року ОСОБА_4 страждає
органічним враженням головного мозку
судинно-дисметаболічного ґенезу з
вираженими інтелектуально -
амнестичними зниженнями та вираженими
імоціонально-волевими порушеннями. На
дані захворювання ОСОБА_4 страждає, як
це відображено в амбулаторній картці, з
2005 року. ОСОБА_4 за своїм психічним
станом в даний час не може
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. За своїм психічним
станом ОСОБА_4 потребує встановлення
над нею опіки. ( а.с. 25-26 том 1)

Тобто у висновку експертизи
встановлено , що ОСОБА_4 не може
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними лише на даний час, про те,
що ОСОБА_4 не могла усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними з
2005 року висновок експертів відсутній.

Відповідно до ст.. 60 ч.1 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до глави 2 ст.. 239 ЦПК України
для встановлення психічного стану
особи суд призначає
судово-психіатричну експертизу.

Оскільки судом першої інстанції не
призначено експертизу на предмет
психічного стану ОСОБА_4 , починаючи з
2005 року, колегією суддів було
призначено по справі додаткову та
повторну судово-психіатричні
експертизи.

Згідно висновку акту
судово-психіатричної експертизи № 8
від 8.01.2014 року на теперішній час
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає на
стійкий хронічний психічний розлад і
за своїм психічним станом на
теперішній час не здатна усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними (
а.с.76 том 2)

Згідно Акту судово-психіатричної
експертизи № 9 від 8.01.2014 року на 2005 рік
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виявляла ознаки
органічного ураження головного мозку
судинно-дисметаболічного ґенезу з
психоорганічним синдромом і за своїм
психічним станом здатна була
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.( а.с.83 том 2).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
постановив рішення в частині визнання
ОСОБА_4 недієздатною з 2005 року без
належних та допустимих доказів, тому
прийшов до висновку про часткове
скасування рішення суду в частині
визнання ОСОБА_4 недієздатною на період
2005 року та постановлення в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні вимог в частині визнання
ОСОБА_4 недієздатною за період 2005 року,
оскільки зазначені обставини не
доведені заявником по справі.

В решті рішення суду є законним і
обґрунтованим , тому повинно бути
залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від від 12 липня 2012 року в
частині визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
недієздатною з 2005 року скасувати та
постановити в цій частині нове рішення
про відмову у задоволенні заяви.

В решті рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від від 12 липня
2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання ним законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді :