РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд
м. Запоріжжя у складі: головуючого
судді Воробйова А.В., при секретарі
Зубович А.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Запоріжжя
цивільну справу за позовом об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку „Центральний Запоріжжя" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за платежами на утримання будинку та
при будинкової території та за спожиті
комунальні послуги , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за платежами на утримання будинку та
при будинкової території та за спожиті
комунальні послуги, в якому вказав
наступне. ОСОБА_2 є власником квартири
АДРЕСА_1. З серпня 2009 року по теперішній
час ОСОБА_2 жодної оплати за житлово
-комунальні послуги не здійснила, у
зв'язку з чим станом на 01.11.2011 року
утворилася заборгованість у розмірі
7829, 09 гривень, у тому числі 2689,34 гривень
послуги з теплопостачання, 5238,75
гривень послуги на утримання будинку
та прибудинкової території.

Під час розгляду справи представником
позивача була подана уточнена позовна
заява, відповідно до якої позивач
просить стягнути з відповідача
заборгованість за утримання будинку
та при будинкової території та за
спожиті комунальні послуги станом на
01.09.2012 року у розмірі 9891 гривень 59
копійок .

Позивач просить стягнути з відповідача
заборгованість за утримання будинку
та при будинкової території та за
спожиті комунальні послуги у розмірі
9891 гривень 59 копійок, судові витрати за
сплату судового збору у розмірі 214
гривень 60 копійок та правову допомогу у
розмірі 1000 гривень.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, просить їх
задовольнити.

В судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги не визнав
повністю, просить в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за заявою
фізичних або юридичних осіб, у межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів, наданих сторонами й іншими
особами, що беруть участь у справі.

Об"єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Центральний Запоріжжя» є управителем
багатоквартирного будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і
являється колективним замовником
послуг із вивозу сміття, технічного
обслуговування ліфтів, і несе повну
відповідальність за своєчасну сплату
вартості фактично спожитих послуг
власниками жилих і нежилих приміщень.

Відповідно ст.4 Закону України „Про
об"єднання співвласників
багатоквартирного будинку" основна
діяльність об'єднання полягає у
здійсненні функцій, що забезпечують
реалізацію прав власників приміщень на
володіння та користування спільним
майном членів об'єднання, належне
утримання будинку та прибудинкової
території, сприяння членам об'єднання в
отриманні житлово-комунальних та інших
послуг належної якості за
обгрунтованими цінами та виконання
ними своїх зобов'язань, пов'язаних з
діяльністю об'єднання.

ОСОБА_2 з 09.06.2009 року по 12.09.2012 року була
власником квартири АДРЕСА_1.

14.03.2012 року позивачем було подано
позовну заяву до ОСОБА_3 Про те, що
власником квартири є ОСОБА_2 стало
відомо безпосередньо від відповідача
під час розгляду цивільної справи

У зв"язку з цим на підставі статті 33 ЦПК
України було здійснено заміну
первісного відповідача на належного -
ОСОБА_2, власницю квартири.

Частиною 2 статті 382 ЦК України
визначено, що власникам квартир у дво -
або багатоквартирному житловому
будинку належить на праві спільної
сумісної власності -приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

Статтею 322 ЦК України власник
зобов"язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом..

Статтею 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначено,
що учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник.

Стаття 9 Закону України «Про об"єднання
співвласників багатоквартирного
будинку» розділяє власників приміщень
на таких, які є членами і таких, які не є
членами: членство в об'єднанні є
добровільним і може набуватися
одночасно з створенням об"єднання при
проведенні установчих зборів, а також
індивідуально, на основі письмової
заяви в будь-який момент його
існування; власники приміщень,
розташованих у межах одного житлового
комплексу, які не є членами об'єднання,
можуть укладати з об'єднанням угоди про
співпрацю та дії у спільних інтересах.

Відповідно до положень статті 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» та п.п.14, 35 Правил користування
приміщеннями житлових будинків
власники квартир зобов"язані своєчасно
та у повному обсязі вносити оплату за
надані житлово-комунальні послуги.

ОСОБА_3, попередній власник квартири
АДРЕСА_1, оплату за житлово-комунальні
послуги до серпня 2009 року здійснював у
повному обсязі, що підтверджується
квитанцією від 08 вересня 2009 року. З
серпня 2009 року по 12.09.2012 року відповідач
ОСОБА_2 оплати за вказані послуги не
здійснила, у зв"язку з чим утворилася
заборгованість на загальну суму 9891,59
гривень 09 копійок, в тому числі 2689,34 грн.
- послуги за теплопостачання, 7202,25 грн.
послуги на утримання будинку та
прибудинкової території, що
підтверджується розрахунком.

При вищевикладеному, суд вважає, що
позовні вимоги в частині стягнення
оплати за житлово-комунальні послуги у
розмірі 9891,59 гривень 09 копійок
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Позовні вимоги, в частині стягнення
витрат на правову допомогу у розмірі 1000
гривень, задоволенню не підлягають на
підставі наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

За змістом ст.ст.79, 84 ЦПК до витрат,
пов'язаних з розглядом судової справи,
належать, в тому числі, витрати на
правову допомогу адвоката або іншого
фахівця в галузі права.

Процесуальне становище особи, яка
надає правову допомогу, її права і
порядок вступу у процес визначені
ст. 56 ЦПК. Зазначені особи відносяться
до інших учасників процесу.

Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати,
пов"язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Законом України від 20 грудня 2012 року №
4191-VI „Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах"
встановлено граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
під час розгляду судами цивільних
справ.

В ст.1 цього Закону, зазначено, що розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді.

При цьому необхідно враховувати, що
правова допомога надається не тільки в
судовому засіданні, а й пов"язана зі
складанням позовної заяви, наданням
усних консультацій, ознайомленням з
матеріалами справи, проведенням
необхідних розрахунків тощо. При
обчисленні розміру компенсації
необхідно врахувати всі витрати, які
перебувають у причинному зв'язку із
наданням правової допомоги у
конкретній справі. Ці дії повинні бути
необхідними для надання правової
допомоги, а розрахована сума має бути
справедливою.

Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК
України та ст. 30 Закону України „Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
судові витрати на правову допомогу - це
фактично понесені стороною і
документально підтверджені витрати,
пов'язані з наданням цій стороні
правової допомоги адвокатом або іншим
спеціалістом в галузі права при
вирішенні цивільної справи в розумному
розмірі з урахуванням витраченого
адвокатом часу.

Статтею 33 Правил адвокатської етики,
схвалених Вищою кваліфікаційною
комісією адвокатури при Кабінеті
Міністрів України 01.10.99 року, єдиною
допустимою формою отримання адвокатом
за надання правової допомоги клієнту є
гонорар. Гонорар, отримуваний
адвокатом за надання правової
допомоги. Повинен бути законним за
формою і порядком внесення і розумно
обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру
гонорару, беруться до уваги обсяг часу
і роботи, що вимагаються для належного
виконання доручення. Розмір гонорару і
порядок його внесення мають бути чітко
визначені в угоді про надання правової
допомоги.

Матеріали справи не містять належних
доказів про склад та розмір витрат,
пов"язаних з оплатою правової допомоги
пов'язаної зі складання позовної заяви,
що входить до предмету доказування по
справі, а тому в частині стягнення
витрат на правову допомогу слід
відмовити.

При зверненні до суду позивачем
сплачено судовий збір у розмірі 214
гривень 60 копійок, який підлягає
стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку „Центральний Запоріжжя" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за платежами на утримання будинку та
при будинкової території та за спожиті
комунальні послуги - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
„Центральний Запоріжжя"
заборгованість за послуги на утримання
будинку та при будинкової території,
послуги з теплопостачання у розмірі 9891
гривень 59 копійки, витрати по сплаті
судового збору у розмірі 214 гривень 60
копійок .

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. У разі якщо
рішення було ухвалено без участі особи,
яка його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя
А.В.Воробйов