Ухвала іменем україни 16 квітня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А., суддів:
Висоцької В.С., Писаної Т.О., Фаловської
І.М., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до редакції газети «Тернопіль
вечірній», третя особа - Тернопільська
міська рада, про стягнення середнього
заробітку за час затримки виплати
заробітної плати та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 31 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 12 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зазначеною позовною заявою,
посилаючись на те, що на момент
звільнення її з роботи з посади
головного бухгалтера редакції газети
«Тернопіль вечірній» з нею не
проведено розрахунок. У зв'язку з цим
рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 05 листопада 2012 року (№
2/1915/759/2012), залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Тернопільської
області від 20 грудня 2012 року, було
задоволено частково її позов до
редакції газети «Тернопіль вечірній»
та ухвалено стягнути з останньої на її
користь 20 853 грн 15 коп. заборгованості
із заробітної плати, 11 131 грн 50 коп.
компенсації за невикористану
відпустку, 4 600 грн 86 коп. вихідної
допомоги та 10 тис. грн. середнього
заробітку за час затримки виплати
заробітної плати.

Проте у подальшому відповідач
заборгованість із заробітної плати так
і не сплатив.

Посилаючись на статтю 117 Кодексу
законів про працю України (далі -КЗпП
України) та враховуючи збільшення
позовних вимог, ОСОБА_4 просила
стягнути з редакції газети «Тернопіль
вечірній» на її користь 30 828 грн
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати за період з
листопада 2012 року до червня 2013 року та 50
тис. грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 31 липня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 12 вересня
2013 року, позов ОСОБА_4 задоволено
частково: ухвалено стягнути з редакції
газети «Тернопіль вечірній» на користь
ОСОБА_4 500 грн на відшкодування
моральної шкоди. У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 жовтня 2013 року
у відкритті касаційного провадження у
справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
вказані рішення суду першої та ухвалу
суду апеляційної інстанцій відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від
29 січня 2014 року ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 жовтня 2013 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
ухвалені у справі судові рішення
просить скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 про стягнення середнього
заробітку за час затримки виплати
заробітної плати, суд першої інстанції,
з висновками якого погодився суд
апеляційної інстанцій, виходив із того,
що питання передбаченої статтею 117 КЗпП
України відповідальності редакції
газети «Тернопіль вечірній» перед
ОСОБА_4 вже вирішено рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 05 листопада
2012 року (№ 2/1915/759/2012), яким ухвалено
стягнути на користь ОСОБА_4 середній
заробіток за час затримки виплати
заробітної плати, тому підстав для
повторного застосування такої
відповідальності до відповідача немає.
Крім того, статтею 117 КЗпП України не
передбачена відповідальність у
вигляді стягнення середнього
заробітку за час затримки виплати
заробітної плати після ухвалення
рішення суду, яким вже вирішено питання
такої відповідальності. За невиконання
судового рішення у трудових спорах
відповідальність установлена Законом
України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV
«Про виконавче провадження» (далі -
Закон України «Про виконавче
провадження»), а не трудовим
законодавством.

Проте з такими висновками судів не
можна погодитися з наступних підстав.

Судами встановлено, що рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 05 листопада
2012 року (№ 2/1915/759/2012), залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 20 грудня 2012
року, задоволено частково позов ОСОБА_4
до редакції газети «Тернопіль
вечірній»: ухвалено стягнути з
редакції газети «Тернопіль вечірній»
на користь ОСОБА_4 20 853 грн
15 коп. заборгованості із заробітної
плати, 11 131 грн 50 коп. компенсації за
невикористану відпустку, 4 600 грн 86 коп.
вихідної допомоги та 10 тис. грн.
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати.

Постановами державного виконавця
Першого відділу державної виконавчої
служби Тернопільського міського
управління юстиції від 01 лютого 2013 року
відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа, виданого
16 січня 2013 року Тернопільським
міськрайонним судом Тернопільської
області, про стягнення з редакції
газети «Тернопіль вечірній» на користь
ОСОБА_4 указаних коштів. Установлено
строк для добровільного виконання
редакцією газети «Тернопіль вечірній»
рішення суду до 07 лютого 2013 року.

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
редакції газети «Тернопіль вечірній»
щодо виконання рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 05 листопада
2012 року. На вказане звернення редакція
газети «Тернопіль вечірній» листом від
13 березня 2013 року повідомила ОСОБА_4 про
те, що бюджетом міста Тернопіль на 2013
рік Тернопільській міській раді як
головному розпоряднику коштів
передбачено на поточні витрати
редакції газети «Тернопіль вечірній»
кошти в розмірі 600 тис. грн.
Заборгованість із заробітної плати
колишнім працівникам редакції газети
«Тернопіль вечірній» може бути
погашена за рахунок власних надходжень
із господарського рахунку редакції, у
зв'язку з чим кошти виплачуватимуться
ОСОБА_4 по мірі їх надходження на такий
господарський рахунок.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку. Цим Законом
врегульовано лише правовідносини, що
виникають у процесі виконання судових
рішень.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що передбачений частиною 1
статті 117 КЗпП України обов'язок
роботодавця щодо виплати середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні настає за умови
невиплати з його вини належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
цьому визначальними є такі юридично
значимі обставини, як невиплата
належних працівникові сум при
звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у зазначені строки є
підставою для відповідальності,
передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто
виплати працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Після ухвалення
судового рішення про стягнення
заборгованості із заробітної плати
роботодавець не звільняється від
відповідальності, передбаченої
статтею 117 КЗпП України, а саме виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні тобто за
весь період невиплати власником або
уповноваженим ним органом належних
працівникові при звільненні сум.

Таким чином судами не правильно
застосовано ст. 117 КЗпП України, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Крім того, судами не враховано, що
вимоги ОСОБА_4 про стягнення середнього
заробітку за час затримки виплати
заробітної плати у цій справі
стосуються періоду з листопада 2012 року
до червня 2013 року, а середній заробіток
за час затримки виплати заробітної
плати у справі за позовом ОСОБА_4 (№
2/1915/759/2012), який ухвалено стягнути
рішенням суду від 5 листопада 2012 року,
стосувався періоду до листопада 2012
року.

Таким чином у порушення вимог ст. ст.
212-214 ЦПК України судами не правильно
застосовано норми матеріального права,
не встановлено обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 31 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 12 вересня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: В.С. Висоцька Т.О. Писана І.М.
Фаловська Г.В. Юровська Головуючий
М.А. Макарчук Судді: В.С. Висоцька Т.О.
Писана І.М. Фаловська Г.В. Юровська
Головуючий М.А. Макарчук Судді: В.С.
Висоцька Т.О. Писана І.М. Фаловська
Г.В. Юровська