АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/1121/14
суді 1 інстанції: Постол В.С.
Доповідач: Склярська І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 07 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Благовещенській
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та приватного нотаріуса
Генічеського районного нотаріального
округу ОСОБА_5 на рішення Генічеського
районного суду Херсонської області від
21 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи на
стороні відповідача, що не заявляють
самостійних вимог щодо предмету
позову, приватний нотаріус ОСОБА_5,
старший державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Генічеського районного управління
юстиції Павловська Наталя Леонідівна
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вказаною позовною заявою
посилаючись на те, що на виконання
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 04.04.2012 року, яким з ОСОБА_4 на
користь позивача стягнуто 240000 грн.
боргу та судові витрати у розмірі 1820
грн., 08.02.2013 року ВДВС Генічеського РУЮ
відкрито виконавче провадження та
накладено арешт на все майно боржника.
16.12.2013 року ухвалою Генічеського
районного суду Херсонської області про
забезпечення позову, накладено арешт
на належну ОСОБА_4 хлібопекарню,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Враховуючи те, що незважаючи на
накладені арешти, а також з метою
уникнути виконання судового рішення та
провести розрахунки по борговим
зобов'язанням, 17.12.2013 року ОСОБА_4 уклав
з ОСОБА_3 нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу незавершеного
будівництва, а саме: хлібопекарню
літера «А» готовністю 100% та кафе літера
«Б», готовністю 77% навіс літера «а», яке
розташоване на земельній ділянці
площею 0,1210 га, яка не є приватизована,
за адресою: АДРЕСА_1, який є недійсним у
зв'язку з недодержанням вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам, просив:

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу незавершеного
будівництва від 17.12.2013 року за
реєстровим № 2166, укладений між ОСОБА_4
та ОСОБА_3 про передачу у власність
хлібопекарні літера «А» готовністю 100%,
кафе літера «Б», готовністю 77% навіс
літера «а», що розташовані на земельній
ділянці площею 0,1210 га, кадастровий №
:01:001:0136, яка не є приватизована, за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Генічеського районного суду
Херсонської області від 21 лютого 2014
року позов задоволено, вирішено:
визнати недійсним договір
купівлі-продажу незавершеного
будівництва від 17.12.2013 року, укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_4
в доход держави 149 000 грн. та обернути на
користь держави вказане нерухоме
майно, вирішено питання судових витрат.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3, ОСОБА_4
та приватний нотаріус Генічеського
районного нотаріального округу ОСОБА_5
посилаючись на недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просять рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволені позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційні
скарги представник позивача ОСОБА_8
частково погодилася з доводами
апеляційних скарг і вважає, що рішення
суду в частині обернення на користь
держави предмету договору
купівлі-продажу є незаконним і таким
що суперечить нормам ст.228 ЦК України,
зазначає, що суд не дав оцінки тому
факту, що до початку розгляду
заявленого позову, позивач змінив
правові підстави позову на ст.230 ЦК
України, мотивувавши та надавши докази
на обґрунтування зазначеної підстави
позову. Просить рішення суду змінити та
постановити ухвалу, якою задовольнити
позов з підстав ст. 230 ЦК України. В
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції інший представник позивача,
ОСОБА_9, також частково погодився з
доводами апеляційних скарг, вважає, що
рішення суду підлягає зміні, за яким
стягнення з ОСОБА_4 в доход держави 149 000
грн. та обернення на користь держави
нерухомого майна змінити на
застосування правових наслідків
недійсності правочину за ч.1 ст.216 ЦК
України, а в іншій частині рішення
залишити без змін. Також пояснив, що в
суді першої інстанції підстави позову
позивач не змінював.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційні скарги підлягають
задоволенню з таких підстав.

Визнаючи договір купівлі-продажу
недійсним, суд виходив з того, що він
укладений з недержанням вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам, правочин було вчинено з метою,
що завідомо суперечить інтересам
держави та суспільства, оскільки
відповідно до ч.3 ст.55 Закону України
«Про нотаріат» в разі наявності
заборони відчуження майна угода про
відчуження майна, обтяженого боргом,
посвідчується лише у разі згоди
кредитора і набувача на переведення
боргу на набувача в той час як майно
продавця було обтяжено боргом та
заборона відчуження майна знята не
була.

Однак із таким висновком суду
погодитися не можна оскільки він не
відповідає вимогам закону та не
ґрунтується на доказах, наявних в
матеріалах справи.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент правочину
стороною (сторонами) які, встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Нормами частин 2-6 статті 203 ЦК України
передбачено, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками (
усиновлювачами ), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частинами 2,3 статті 215 ЦК
України недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Положеннями частини 3 статті 228 ЦК
України передбачено, що уразі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішеннями суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі рішення Генічеського
районного суду Херсонської області від
26 січня 2005року ОСОБА_4 набув право
власності на нерухоме майно:
хлібопекарню готовністю 100% та кафе
готовністю 77%, які розташовані в
АДРЕСА_1 на ділянці 0,24 га (а.с.47-49).

17 грудня 2013 року ОСОБА_4 за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
продав ОСОБА_3 незавершене будівництво
пекарня літ. «А», готовністю 100
відсотків, кафе літ. «Б» готовністю 77%,
навіс літ. «а», яке розташоване на
земельній ділянці площею 0,1210 га, яка не
є приватизована, за адресою АДРЕСА_1 за
149 000 грн. (а.с.4).

Як вбачається з позовної заяви та
сторонами не заперечується, рішенням
апеляційного суду Херсонської області
від 4 квітня 2012 року з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_10 було стягнуто заборгованість в
сумі 240000 грн. та судові витрати в сумі
1800 грн.

09 грудня 2013 року, платіжним дорученням
ОСОБА_4 виконав рішення суду про
стягнення з нього на користь ОСОБА_10
боргу в сумі 240000 грн., судових витрат в
сумі 1 820 грн. перерахувавши на рахунок
державної виконавчої служби кошти в
сумі 266 972 грн. (а.с.33,87,80).

За повідомленням Управління державної
казначейської служби України у
Генічеському районі Херсонської
області та інформації ВДВС сума
платежу 241 820 грн. не перерахована
ОСОБА_10 через недостатність
фінансового ресурсу на єдиному
казначейському рахунку (а.с.91,88).

За даними ВДВС, на виконання
вищезазначеного рішення суду згідно
витягу з Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію
обтяження від 26.02.2013 року, предметом
обтяження є все нерухоме майно
власника ОСОБА_4(а.с.56).

За даними приватного нотаріуса ОСОБА_5
інформації щодо наявності обтяження
нерухомого майна за оспорюваним
договором купівлі-продажу на момент
його вчинення не було, об'єктом
обтяження є буд.АДРЕСА_2, власником
якого є ОСОБА_4 (а.с.51-55,79).

Судом ці протиріччя не були усунені. В
суді першої інстанції не було доведено
порушення приватним нотаріусом вимог
ч.3 ст.55 Закону України «Про нотаріат». З
урахуванням меж апеляційного розгляду
справи, поза межі даної справи виходить
з'ясування питання причини виникнення
розбіжностей щодо обтяження
нерухомого майна за оспорюваним
договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду у
постанові №9 від 06 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання правочину
недійсним», угода може бути визнана
недійсною лише з підстав і з наслідками
передбаченими законом. Тому в кожній
справі про визнання угоди недійсною
суд повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує
визнання угоди недійсною і настання
певних юридичних наслідків.

Встановивши вищевказані обставини, суд
не обґрунтував у чому саме оспорюваний
договір не відповідає інтересам
держави та суспільства, його моральним
засадам, а також, у чому полягає такий
умисел сторін (сторони) договору на
вчинення оспорюваного правочину за
обставин перерахування коштів
виконавчій службі боржником ОСОБА_4 на
виконання рішення суду про стягнення з
нього боргу і недостатність
фінансового ресурсу на єдиному
казначейському рахунку для їх
перерахування ОСОБА_10

Також, суд не дав оцінки доводам
позовної заяви про не погашення ОСОБА_4
боргу перед виконавчою службою та
ОСОБА_10, про те що спірна угода є
перепоною для державної виконавчої
служби виконати свої обов'язки по
відкритому виконавчому провадженні і
отримання присуджених ОСОБА_10 коштів
від ОСОБА_4, в той час як ці доводи
спростовуються матеріалами справи про
оплату ОСОБА_4 як суми боргу та судових
витрат так і виплат по виконавчому
провадженню.

Крім того, сторонами не заперечується,
що в межах розгляду іншої цивільної
справи, за заявою ОСОБА_10 про заміну
виду забезпечення позову, ухвалою
Генічеського районного суду від 15
січня 2014 року скасований арешт на
хлібопекарню, розташовану по АДРЕСА_1
накладений ухвалою суду від 16.12.2013 року
та накладений арешт на житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами, який розташований в АДРЕСА_2.
Викладене також спростовує
твердження представника позивача
ОСОБА_9 про наявність підстав для
визнання угоди недійсною на підставі
ч.3 ст.228 ЦК України.

Не відповідність оспорюваного
договору інтересам держави та
суспільства, його моральним засадам
не доведена позивачем в суді першої
інстанції.

Доводи представника позивача ОСОБА_9,
викладені в запереченнях на
апеляційні скарги щодо
невідповідності оспорюваного договору
моральним засадам, не заслуговують на
увагу, оскільки цими доводами позовні
вимоги не були обґрунтовані.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновок суду про задоволення вимог
суперечить вимогам ч.3 ст.228 ЦК України
та матеріалам справи.

За викладених обставин, колегія суддів
погоджується з доводами апеляційних
скарг про відсутність підстав для
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, оскільки вони ґрунтуються
на законі та належних доказах.

Колегія суддів не приймає до уваги
твердження представника позивача
ОСОБА_8 про зміну позивачем правової
підстави позову, оскільки в матеріалах
справи відсутня письмова заява про
зміну підстави позову, яка є
обов'язковою в силу ст. 31 ЦПК України,
а також вони спростовуються
поясненнями іншого представника
позивача ОСОБА_9 про незмінність
підстави позову. Пояснення
представників позивача про зміну
судового рішення колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки позивачем
рішення суду в апеляційному порядку не
оскаржувалося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду не відповідають
встановленим обставинам справи і
суперечать нормам цивільного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, а тому ухвалене судом
рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволені позову.

На підставі викладеного, ст. 203,215,ч.3
ст.228 ЦК України, , п.2 ч.1 ст.307, п.3,4 ч.1
ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4,
приватного нотаріуса Генічеського
районного нотаріального округу ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду
Херсонської області від 21 лютого 2014
року скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_3, треті особи на стороні
відповідача, що не заявляють
самостійних вимог щодо предмету
позову, приватний нотаріус ОСОБА_5,
старший державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Генічеського районного управління
юстиції Павловська Наталя Леонідівна
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним, відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: