печерський районний суд міста києва
Справа № 757/44/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Волкової С.Я.,

при секретарі - Баранівській
Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: орган опіки
та піклування Печерської районної в м.
Києві держадміністрації, про визнання
недійсним договору дарування квартири,

В С Т А Н О В И В :

Позивач публічне акціонерне
товариство «ВТБ БАНК» 2.01.2014 р.
звернувся до суду із вимогами до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, просить визнати
недійсним договір дарування
кв.АДРЕСА_1, укладений 17.07.2009 р. між
ОСОБА_1 та неповнолітньою ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка діяла за згодою
ОСОБА_2, малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
від імені якого діяла ОСОБА_2, 17.07.2009 р.
за реєстровим №851 посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
23.07.2009 р. за реєстровим №43816
зареєстрований Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, посилаючись на те, що
відповідачі при укладенні такого
договору не мали наміру створювати
юридичні наслідки правочину та, будучи
обізнаними про відповідальність за
договором поруки, з метою приховання
майна уклали зазначений договір, який є
фіктивним.

В судовому засіданні представник
позивача Ананійчук О.А. підтримав
позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «ВТБ БАНК»,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_7 позовні
вимоги публічного акціонерного
товариства «ВТБ БАНК» не визнала,
посилаючись на безпідставність його
вимог.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2
не з'явилася, про час і місце судового
розгляду оповіщена у встановленому
порядку, від відповідачки надійшла
заява про розгляд справи за її
відсутності.

В судовому засіданні представник
третьої особи: органу опіки та
піклування Печерської районної в м.
Києві держадміністрації Лой Т.І.
заперечувала проти задоволення
позовних вимог публічного
акціонерного товариства «ВТБ БАНК»,
надавши розпорядження Печерської
районної у м. Києві держадміністрації
№571 від 15.07.2009 р. «Про дозвіл на
укладення неповнолітньою ОСОБА_3 і від
імені та в інтересах малолітнього
ОСОБА_4 договорів дарування частин
квартири та машиномісця.

Суд, вивчивши надані докази, вислухавши
учасників судового розгляду, вважає, що
в задоволенні позову публічного
акціонерного товариства «ВТБ БАНК»
слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Юридичним наслідком укладення
договору дарування є безповоротне
припинення права власності у
дарувальника на майно, що є предметом
договору, та виникнення права
власності на нього у обдарованого,
тобто, правовою метою договору
дарування є передача власником свого
майна у власність іншої особи без
отримання взаємної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст.718 ЦК України
дарунком можуть бути рухомі речі, в
тому числі гроші та цінні папери, а
також нерухомі речі.

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Встановлено, що 17.07.2009 р. між ОСОБА_1
(дарувальник), з одного боку, та
неповнолітньою ОСОБА_3 (обдаровувана),
яка діяла за згодою матері ОСОБА_2 і
батька ОСОБА_1, малолітнім ОСОБА_4
(обдаровуваний), від імені якого діяла
його законний представник мати ОСОБА_2,
і від імені та в інтересах
малолітнього, з іншого боку, було
укладено договір, за умовами якого
дарувальник та обдарований, діючи
добровільно і, перебуваючи при
здоровому розумі та ясній пам'яті,
володіючи повним обсягом цивільної
дієздатності, розуміючи значення своїх
дій, попередньо ознайомлені нотаріусом
з приписами цивільного законодавства,
що регулюють укладений ними правочин
(зокрема, з вимогами щодо недійсності
правочину), підтверджуючи обізнаність
із загальними вимогами, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, та згідно з вільним
волевиявленням, котре відповідає їхній
внутрішній волі, маючи на меті реальне
настання правових наслідків, уклали
договір дарування квартири, за яким
дарувальник передав у власність
обдаровуваному та обдаровуваної (у
рівних частинах - по 1/2 кожному)
кв.АДРЕСА_1 (п.1.1,1.2 договору). Договір
посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі
нотаріальних дій за №851, 23.07.2009 р. за
реєстровим №43816 зареєстровано
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
записано у реєстрову книгу за №384-11.

Відповідно п.2.1, 2.2 договору сторони
домовились, що під передачею квартири
за цим договором слід вважати
символічну передачу квартири.
Прийняття обдаровуваною та законним
представником обдаровуваного від
дарувальника ключів від квартири
свідчить про те, що передача квартири
відбулась. В присутності нотаріуса
дарувальник передав обдаровуваній та
законному представнику обдаровуваного
ключі від квартири. Сторони
усвідомлюють, що цим актом
підтверджено передачу квартири
обдаровуваній та обдаровуваному.

Відповідно до п.4.1,4.2,4.3 договору вимоги
законодавства щодо змісту й правових
наслідків договору, що укладається
сторонами, їм роз'яснено нотаріусом.
Сторони підтверджують, що цей договір
не носить характеру уявного та
удаваного правочину. Сторони свідчать,
що зміст
ст.ст.182,203,209,210,215-218,220,223,225,226,228-236,717-728 ЦК
України та зміст ст.ст.57-63,65,68,74 СК
України, зміст п.7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених постановою КМ України №45
від 24.01.2006 р., а також вимоги Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», зміст ст.12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей» нотаріусом
роз'яснено. Сторони підтверджують, що
вони не визнані недієздатними чи
обмежено дієздатними; укладення
договору відповідає їх інтересам;
волевиявлення є вільним, усвідомленим
і відповідає їх внутрішній волі; умови
договору зрозумілі і відповідають
реальній домовленості сторін; у них
відсутні заперечення щодо кожної з
умов договору; однаково розуміють
значення, умови цього договору та його
правові наслідки, про що свідчать
особисті підписи сторін на договорі;
при укладенні договору відсутній
будь-який обман чи інше приховування
фактів, які б мали істотне значення та
були свідомо приховані сторонами;
договір не приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені у ньому;
немає обставин, які мають істотне
значення та які можуть перешкоджати
укладенню цього правочину.

Надане суду розпорядження Печерської
районної у м. Києві держадміністрації
№571 від 15.07.2009 р. свідчить про те, що до
державної адміністрації звернулися
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з проханням надати
дозвіл на укладення неповнолітньою
дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і від імені
та в інтересах малолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, договорів
дарування в рівних долях кожному
кв.АДРЕСА_1 та машиномісця НОМЕР_1 на
АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_1; й районна
держадміністрація, керуючись ст.177 СК
України, відповідно до пропозиції
комісії з питань захисту прав дитини
(протокол №?12 від 7.07.2009 р.) надала дозвіл
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на укладення від імені
та в інтересах малолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, договір дарування
1/2 частини кв.АДРЕСА_1 та 1/2 частини
машиномісця НОМЕР_1 на АДРЕСА_2;
дозволила неповнолітній ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, укласти договір дарування
1/2 частини кв.АДРЕСА_1 та 1/2 частини
машиномісця НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 за
згодою матері, що відображено у
договорі дарування. У договорі
дарування також зазначено, що дружина
дарувальника згодна з даруванням
квартири, про що свідчить її
відповідна заява, справжність підпису
на якій засвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстровий №845 (п.1.5
договору).

Позивач публічне акціонерне
товариство «ВТБ БАНК», висуваючи
вимоги про визнання недійсним цього
договору, свої вимоги обґрунтовує ст.234
ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Так, для визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. Судам необхідно
врахувати, що саме по собі невиконання
правочину сторонами не означає, що
укладено фіктивний правочин. Якщо
сторонами не вчинено будь-яких дій на
виконання такого правочину, суд
ухвалює рішення про визнання правочину
недійсним без застосування будь-яких
наслідків. У разі якщо на виконання
правочину було передано майно, такий
правочин не може бути кваліфікований
як фіктивний (п.24 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 р.
«Про судову практику розгляду справ
про визнання правочинів недійсними»).

Із письмових пояснень відповідачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2 вбачається, що ними на
підставі ст.41 Конституції України,
відповідно до якої кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власність,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності, на підставі ч.1 ст.319
ЦК України, де зазначено, що власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд,
прийнято рішення про дарування частини
власності саме своїм дітям ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 Вони, цілком усвідомлюючи
наслідки, які виникають за договором
дарування квартири, ІНФОРМАЦІЯ_3 уклали
письмовий договір та посвідчили його у
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
реєстровий №851, у встановленому
порядку 23.07.2009 р. за реєстровим №43816
зареєстрували його у Київському
міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна;
укладений договір дарування квартири
здійснено з урахуванням вимог
ст.ст.182,203,209-210,215-218,220,223,717-718 ЦК України,
ст.ст.57-59,65 СК України, ст.12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей». Відповідачі
зазначили, що на період укладення
договору дарування квартири будь-яких
заборон чи обмежень не було, що у
договорах поруки №50п/2007 та №50п-1/2007 від
5.04.2007 р. не було зазначено про будь-які
заборони стосовно їх майна, що ними
була подарована квартира саме своїм
дітям (не третім особам), що навпаки
свідчить їх щирість по відношенню до
дітей. Ним, дійсно, було відомо про
наявність заборгованості товариства з
обмеженою відповідальністю
«Медфармсервіс» за договором кредиту
№50/2007 від 5.04.2007 р., також відомо, що
банком був встановлений термін
користування кредитом для товариства
«Медфармсервіс» до 2.04.2010 р., та було
відомо про укладений договір іпотеки
№50з/2007 від 5.04.2007 р., згідно якого
товариство з обмеженою
відповідальністю «Медфармсервіс»
передало іпотекодержателю - публічному
акціонерному товариству «ВТБ БАНК»
нерухоме майно, вартість якого
становить 1 204 052,51 долари США; вони, як
особи, що поручились за вищезазначене
підприємство, отримали він товариства
«Медфармсервіс» листа №01/503 від 17.06.2009
р., в якому повідомлено про наявну
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 347 746,76 доларів США та 64 821,28
євро, ї у листі запевнили, що вартість
іпотечного майна майже втричі більше
суми заборгованості, і у зв'язку з цим
заборгованість буде найближчим часом
погашена, або іпотекодержатель отримує
іпотечне майно в рахунок
заборгованості, за таким обставин у них
не тільки законних підстав було
достатньо для укладення договору
дарування, але і з морального боку не
виникало жодного питання про
можливість непогашення товариством
заборгованості за кредитним договором,
банк таки отримав іпотечне майно у
власність в рахунок заборгованості.

В судовому засіданні ані позивачем
публічним акціонерним товариством
«ВТБ БАНК», ані його представником
Ананійчуком О.А. не надано жодного
доказу, що укладена угода є фіктивним
правочином. Договір дарування свідчить
про передачу квартири від дарувальника
обдаровуваній та обдаровуваному, тому
такий правочин не може бути
кваліфікований як фіктивний.

Крім того, позивач публічне акціонерне
товариство «ВТБ БАНК», висуваючи
вимоги про визнання недійсним цього
договору, свої вимоги обґрунтовує ст.215
ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Й позивач публічне акціонерне
товариство «ВТБ БАНК» в позовній заяві,
його представник в судовому засіданні
стверджують, що договір дарування
суперечить ч.1,3,5 ст.203 ЦК України,
оскільки відповідно до ст.ст.553,554 ЦК
України та договорів поруки ОСОБА_1,
ОСОБА_2 поручилися за виконання
зобов'язань товариства
«Медфармсервіс» перед товариством
«ВТБ БАНК» та разом із боржником несуть
солідарну відповідальність; оскільки
при укладенні договору дарування
квартири у відповідачів було відсутнє
об'єктивне виражене волевиявлення для
укладення цього правочину та це
волевиявлення не відповідало
внутрішній волі учасників правочину;
оскільки укладений правочин не
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Суд знаходить такі твердження позивача
надуманими та звертає увагу, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку, щодо
обсягу забезпечення поручителя, то в
залежності від волі поручителя, його
платоспроможності передбачено
можливість поручителя забезпечувати
виконання основного зобов'язання як в
повному обсязі, так і частково,
поручитель вправі обирати обсяг своєї
відповідальності у разі невиконання
боржником свого зобов'язання перед
кредитором, тому безпідставними є
твердження позивача, його
представника, що укладений договір
суперечить нормам ЦК України, зокрема,
ст.ст.553,554 ЦК України, й наданий суду
договір свідчить про те, що дарування
здійснено відповідачем ОСОБА_1 за
доброю волею, без будь-яких погроз,
примусу чи насильства, як фізичного,
так і морального, що договір не
укладається під впливом тяжкої для
дарувальника обставини, тому
твердження позивача про те, що при
укладенні договору дарування у
відповідачів було відсутнє об'єктивне
виражене волевиявлення для укладення
цього правочину та це волевиявлення не
відповідало внутрішній волі учасників
правочину, що укладений правочин не
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
суд знаходить надуманими.

Крім того, матеріали справи свідчать
про те, на підтвердження належності
дарувальнику майна нотаріусу було
пред'явлено: свідоцтво про право
власності, видане 28.11.2003 р. головним
управлінням житлового забезпечення
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської
держадміністрації) на підставі наказу
головного управлінням житлового
забезпечення №1946-С/К1 від 12.11.2003 р.,
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 2.12.2003 р. за реєстровим
№43816, записаного у реєстрову книгу
№384-1; довідка-характеристика №1416672,
видана 2.07.2009 р. Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна. До посвідчення угоди
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у встановленому
законом порядку звернулися до районної
держадміністрації за відповідним
дозволом на укладення договору, за
наслідками їх звернення районної
держадміністрацією винесено
відповідне розпорядження №571 від 15.07.2009
р., при його винесенні враховано
пропозиції комісії з питань захисту
прав дитини. В матеріалах приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 наявна
відповідна заява дружини дарувальника,
яка згодна з даруванням квартири, а в
судовому засіданні ані позивачем, ані
його представником не надано жодного
доказу, що зазначені
довідка-характеристика Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
розпорядження районної
держадміністрації, заява дружини
дарувальника суперечать ч.1,3,5 ст.203 ЦК
України, винесені та отримані без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися договором
дарування квартири. Витрати у зв'язку з
укладенням цього договору сплачені
дарувальником, що також свідчить про
необґрунтованість позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«ВТБ БАНК».

Таким чином судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 виразив своє
волевиявлення по передачі належної
йому кватири, він був особисто
присутній у приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 при укладенні угоди
дарування квартири обдаровуваній -
неповнолітній ОСОБА_3, обдаровуваному -
малолітньому ОСОБА_4; угода не
суперечить закону, посвідчена у
встановленому порядку.

Наведені вище докази в своїй
сукупності дають суду підстави дійти
висновку про необґрунтованість вимог
публічного акціонерного товариства
«ВТБ БАНК», в його задоволенні слід
відмовити.

На підставі
ст.ст.3,15,16,203,215,234,261,267,525,526,527,530,543,549,553-555,61
0,612, 625,629,1054 ЦК України, керуючись
ст.ст.3,4,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: орган опіки
та піклування Печерської районної в м.
Києві держадміністрації, про визнання
недійсним договору дарування квартири
- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ