УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року м.
КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 31 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 18 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
Головне управління юстиції у м. Києві,
ОСОБА_5, про встановлення факту, що має
юридичне значення, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину та
визнання права власності на спадкове
майно,

в с т а н о в и в:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому просив: визнати
нікчемним заповіт ОСОБА_4; визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 18 листопада
2011 року на ім'я ОСОБА_3; встановити факт
родинних відносин між ним та ОСОБА_4;
визнати за ним право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_4; визнати за
ним право власності на присадибну
земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 31 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 18
березня 2014 року, позов задоволено
частково. Встановлено факт, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2,
була рідною тіткою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У іншій частині позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанцій та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Суди обґрунтовано дійшли висновку, що
незазначення у заповіті дати і місця
народження заповідача не є підставою
для визнання заповіту нікчемним
відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України та
не свідчить про те, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Позивач не
звертався до суду з позовом про
визначення йому додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини, а
тому згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України
є таким, що не прийняв спадщину.

Суди обґрунтовано задовольнили позов
частково. Доводи касаційної скарги на
правильність висновків судів не
впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
Головне управління юстиції у м. Києві,
ОСОБА_5, про встановлення факту, що має
юридичне значення, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину та
визнання права власності на спадкове
майно.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік