Справа № 342/495/14-ц
Провадження № 2/342/346/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м. Городенка

Городенківський районний суд
Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді
Гайдича Р.М.

секретаря
Козаченко Л.Д.

з участю відповідача
ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду справу за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у
твердій грошовій сумі,

В С Т А Н О В И
В:

Позивач звернулась до суду з даним
позовом. Обгрунтовує його тим, що
згідно судового наказу від 02.12.2011 року
виданого Городенківським районним
судом відповідач зобов'язаний
сплачувати щомісячно аліменти на
утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 в
розмірі 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку. Відповідач
сплачує по 300 грн. в місяць на утримання
сина, яких не вистачає, а вона не має
змоги працювати так як доглядає за
дитиною. Відповідач працюючи в
м.Санкт-Петербург отримує заробітну
плату в розмірі 1500 доларів США, та має
можливість платити аліменти в розмірі
1500 гривень. Тому просить змінити розмір
аліментів, та щомісячно стягувати на
утримання сина аліменти в твердій
грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень.

В судове засідання позивач не
з'явилася подала до суду заяву про
розгляд справи у її відсутності, в якій
зазначила, що позов підтримує повністю
та просить задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
заперечив проти даного позову.
Зазначив, що він заборгованості по
сплаті аліментів не має. Не являється
підприємцем, з січня 2014 року не має
постійного місця роботи. Працює час від
часу на різних роботах в м.Вінниця та
м.Київ. Ствердив, що згідний платити
аліменти в твердій грошовій сумі в
розмірі 500 гривень, які має можливість
сплачувати щомісячно в іншій частині
позову просив відмовити.

Суд вислухавши учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи
приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27
Конвенції ООН про права дитини від 20
листопада 1989 року, яка ратифікована
Постановою Верховної Ради України №
789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула
чинності для України 27 вересня 1991 року,
держава визнає право кожної дитини на
рівень життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст.182 Сімейного
кодексу України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини, стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів, наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина, а також інші
обставини, що мають істотне значення.

Крім того, суд за заявою платника або
одержувача може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення (ч. 1
ст. 184 СК України).

Частина перша статті 192 СК України
передбачає, що розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або за
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року №3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справи щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
розмір аліментів, визначений судовим
рішенням або за домовленістю між
батьками, суд може змінити за позовом
платника або одержувача аліментів у
зв'язку зі зміною матеріального чи
сімейного стану, погіршення чи
поліпшення здоров'я когось із них.

В судовому засіданні встановлено, що:

Відповідно до копії рішення
Городенківського районного суду
Івано-Франківської області від 30.07.2012
року стверджено, що шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 - розірвано.(а.с.6)

Згідно копії судового наказу в справі
2н-235 від 02.12.2011 року відповідач
зобов'язаний сплачувати на утримання
сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку (а.с.5).

Відповідач з січня 2014 року не має
постійного місця роботи, на якій
працював на момент винесення судового
наказу 02.12.2012 року. На даний час працює
не постійно, а тільки час від часу в
м.Вінниця або в м.Київ. Не займається
підприємницькою діяльністю.

Заборгованості по сплаті
аліментів не має. На утримання інших
осіб відповідач коштів не сплачує.

Дані факти ніким не спростовано в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Судом не беруться до уваги
твердження позивача, з приводу того, що
відповідач працює в м.Санкт-Петербург
та отримує заробітну плату в розмірі 1500
доларів США, оскільки вони не
підтверджені жодними доказами. Також
позивач не подала до суду доказів того,
що вона позбавлена можливості
працювати та утримувати дитину, бо вона
доглядає за нею. Оскільки дитині на
даний час вже виповнилось три роки.
Доказів того, що вона потребує
постійного догляду матері позивачем не
подано, а обов'язком обох батьків є
утримання дітей до досягнення ними
повноліття.

Враховуючи вищенаведене, суд
приходить до переконання, що даний
позов слід задовольнити частково та
змінити розмір аліментів із 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на аліменти в
твердій грошовій сумі по 600 (шістсот)
гривень щомісячно, оскільки з моменту
винесення судового наказу 02.12.2012 року
змінився матеріальний стан
відповідача, так як він із січня 2014 року
не має постійного місця роботи, сам він
не заперечує на зміну розміру
аліментів із 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку на
аліменти в твердій грошовій сумі, хоча
тільки в розмірі 500 гривень. В іншій
частині позову слід відмовити.

Питання судових витрат
вирішується судом відповідно до вимог
ст.88 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст.10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 214-215, 218 ЦПК
України , суд

В И
Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що
стягуються згідно судового наказу
Городенківського районного суду від
02.12.2011 року з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4 щомісячно в розмірі 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на аліменти в
твердій грошовій сумі по 600 (шістсот)
гривень щомісячно, починаючи з дня
набрання рішенням законної сили і до
досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до
Спеціального фонду державного бюджету
України судовий збір у розмірі 243, 60
(двісті сорок три гривні шістдесят
копійок) гривень .

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
користь ОСОБА_2 - 100 гривень за надання
правової допомоги.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Івано-Франківської області через
Городенківський районний суд протягом
10 днів з дня його проголошення.

Суддя:
Гайдич Р.М.