РІШЕННЯ

іменем України

„13" лютого 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретареві - Шахназарян М.А.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

за участі представника позивача -
ОСОБА_2,

за участі представника відповідача -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із
даним позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що перебуває у шлюбі
із відповідачем та на даний час судом
розглядається цивільна справа про
розірвання шлюбу між сторонами в цій
справі. Від шлюбу подружжя має дитину -
доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Як
зазначається позивачем при зверненні
до суду під час шлюбу за спільні кошти
подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1,
право власності на яку зареєстровано
за відповідачем, та відповідач
заперечує проти поділу цієї квартири
як спільного майна подружжя, що й стало
приводом для звернення до суду із
даним позовом.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача вимоги позову
підтримали повністю, надали
пояснення, аналогічні викладеним в
позовній заяві, просили суд повністю
задовольнити поданий позов.

Представник відповідача позов не
визнав та просив суд відмовити в його
задоволенні повністю, посилалася на
відсутність спору між сторонами у цій
справі з приводу цього нерухомого
майна, в якому на протязі тривалого
часу мешкає позивач та донька, квартира
використовується відповідачем вкрай
рідко, оскільки позивач фактично
перешкоджає відповідачу у реалізації
права власності на квартиру, вчиняє
сварки, якщо відповідач користується
побутовими приборами або іншими
предметами, які знаходяться у квартирі
та які були набуті подружжям під час
шлюбу. Разом з тим, позивач утримує у
себе оригінали право
встановлювальних документів на
квартиру.

Заслухав пояснення позивача,
представника позивача та представника
відповідача, та дослідив докази в межах
заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК
України, суд дійшов до висновку про
наявність підстав для задоволення
позову повністю, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу; частиною 1 ст. 70 СК України
передбачено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Як встановлено судом, не зважаючи
на посилання представника
відповідача на відсутність спору з
приводу нерухомого майна, сторони не
досягли згоди про поділ майна в
позасудовому порядку, оскільки
позивач заперечувала факт
відсутності спору із відповідачем
(пояснив, що відповідач не визнає
частки позивача у цьому майні -
квартирі АДРЕСА_1, яка набута ОСОБА_4
та ОСОБА_1 під час шлюбу (шлюб
укладений 12.03.1975 р. /а.с.6/) за договором
купівлі-продажу нерухомого майна від
14.10.1997 року). Укладаючи даний договір,
покупець не діяв як фізична особа -
підприємець або приватний
підприємець, через що правовий режим
був би іншим та для суду вбачалися
підстави для прийняття іншого
висновку у справі, яка розглядалася.

При розв'язанні даного спору також
враховується, що об'єкти права
спільної сумісної власності визначені
у ст. 61 СК України; до складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Суду не було надано доказів у
порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України щодо
боргів подружжя та виниклих
зобов'язань в інтересах сім'ї, тому
позов підлягає задоволенню.

Рівність прав кожного із подружжя
на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Питання про розподіл судових
витрат вирішено у відповідності до
ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 212, 214-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя задовольнити повністю.

Поділити майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_4, визнав за ОСОБА_1 право
власності на ? частину квартири у
АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору, в розмірі 729,40
грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя