АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/642/2014
Головуючий в І інстанції: Ратушна В.О.
Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця 11 дня
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської
Н.В.,

Кутурланової
О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Дніпровського
районного суду м.Херсона від 13 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, публічного акціонерного
товариства "Кредобанк" про розірвання
договору поруки, стягнення коштів та
моральної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за користування
транспортним засобом, -

В С Т А Н О В И Л А:

26 вересня 2013 року з урахуванням
уточненої позовної заяви, поданої у
листопаді 2013 року, ОСОБА_3 звернулась до
суду з вказаним позовом, в якому
просила: розірвати з 01.07.2012 року договір
поруки №47/а-01/S-2 від 17.08.2011 року,
укладений між нею та відповідачами;
стягнути з ОСОБА_2 на свою користь
грошову суму в розмірі 77639,86грн.;
стягнути з ОСОБА_2 на свою користь
моральну шкоду в розмірі 15000грн., а
також судові витрати в розмірі 926,40грн.

Позов обґрунтований тим, що 29.11.2007 року
між ВАТ "Кредобанк" та ОСОБА_2 (після
зміни прізвища - ОСОБА_2) був укладений
кредитний договір №47/а-01, за яким банк
надав позичальнику кредит в сумі
88065грн. для купівлі автомобіля Кіа Cerato,
2007р.в., № кузова НОМЕР_1, НОМЕР_2. В кінці
2008 року вона (позивачка) почала пошук
собі автомобіля. Коштів на новий не
вистачало і їй запропонували
звернутись до ВАТ "Кредобанк" з тим, щоб
купити автомобіль, який було повернуто
боржником за неможливістю сплати
кредиту. Таким чином банк запропонував
їй вказаний автомобіль, який належав
відповідачці ОСОБА_2 Представник банку
повідомив, що автомобіль купити не
можна, оскільки він перебуває у
заставі, а тому за його пропозицією між
нею, банком та ОСОБА_2 був укладений
30.01.2009 року договір поруки №47/а-01/1, за
яким вона зобов'язалась своєчасно і в
повному обсязі погашати
заборгованість за кредитним договором.
Після сплати всієї суми вона за
договором мала набути право власності
на вказаний автомобіль. При цьому банк
дозволив 30.01.2009 року оформити на її ім'я
довіреність від ОСОБА_2 на право
керування автомобілем, що і було
зроблено. Крім того, між нею та ОСОБА_2
був укладений 23.02.2009 року письмовий
договір, за яким вона (позивачка)
повинна була виконати всі зобов'язання
за кредитним договором і після
закінчення дії договору застави
прийняти автомобіль у власність, а
відповідачка повинна була передати
автомобіль їй у користування, а після
закінчення кредитного договору
передати його у власність. Однак через
кілька місяців між нею та ОСОБА_2
виникли розбіжності у тлумаченні їх
домовленості, відповідачка скасувала
довіреність, а потім звернулась до
суду, який ухвалив 18.07.2013 року рішення
про витребування з її (позивачки)
користування вказаний автомобіль.
Отже, зазначила, що обставини, якими
вони керувалися при укладенні договору
поруки, істотно змінилися. Тому вважає,
що договір поруки слід розірвати і з
ОСОБА_2 на її користь слід стягнути
кошти, які вона сплатила банку. Крім
того, оскільки їй завдана моральна
шкода, то вона підлягає стягненню на її
користь з відповідачки в розмірі
15000грн.

19 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з зустрічним позовом, в якому
просила стягнути заборгованість за
користування належним їй транспортним
засобом в розмірі 36093,11грн.

Позов обґрунтований тим, що фактично
між нею та ОСОБА_3 був укладений договір
найму-продажу відповідно до ст.705 ЦК
України. ОСОБА_3, яка була ознайомлена з
умовами оплати за договором,
недобросовісно виконувала свої
зобов'язання за даним кредитним
договором, в результаті чого виникла
заборгованість. Фактично вона є
орендарем автомобіля, а платежі, які
вона повинна сплачувати за кредитним
договором, фактично є орендною платою,
яка повинна зараховуватись в рахунок
купівлі-продажу автомобіля. За станом
на 19.12.2013 року розмір заборгованості за
кредитним договором складає 36093,11грн.,
які підлягають стягненню з неї.

Рішенням суду від 13 січня 2014 року
у задоволенні і первісного, і
зустрічного позовів було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить вказане рішення суду в частині
відмови в задоволенні зустрічного
позову скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
зустрічного позову, пославшись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права. Зокрема,
зазначила, що суд не встановив
правовідносини, що склалися між нею та
ОСОБА_3, помилково визначає їх як
позичальника та поручителя за
кредитним договором, тоді як за
фактичними обставинами справи, що
визнається ними обома, вони один для
одного виступають як продавець і
покупець автомобіля. Тому за час,
протягом якого ОСОБА_3 користується
автомобілем, вона повинна сплачувати
кошти, саме такими коштами і є платежі
за кредитним договором. Отже за ст.705 ЦК
України ОСОБА_3, яка по сьогоднішній
день користується зазначеним
автомобілем, але не виконує своїх
зобов'язань по сплаті платежів за
кредитним договором, в результаті чого
виникла заборгованість в розмірі
36093,11грн., повинна сплатити їй вказану
суму, як платежі за користування
автомобілем.

Отже, судове рішення не оскаржується в
частині відмови в задоволенні
первісного позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню на таких підставах.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до копії кредитного
договору №47/а-01 від 29.11.2007 року,
укладеного між ВАТ "Кредобанк" (після
зміни найменування - ПАТ "Кредобанк") та
ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу 31.03.2012
року та зміни прізвища - ОСОБА_2) (а.с.40)
банк надав позичальнику кредит в сумі
88065грн. під 13,2% річних для купівлі
автомобіля Кіа Cerato, 2007р.в., № кузова
НОМЕР_1, НОМЕР_2; строк дії договору - до
01.11.2014 року. Позичальник зобов'язався
повернути кредитні кошти та сплатити
проценти, здійснюючи платежі щомісячно
згідно договору (а.с.7).

Згідно з договором поруки №47/а-01/1 від
30.09.2009 року, укладеним між ВАТ
"Кредобанк" ("Кредитор"), ОСОБА_2
("Боржник") та ОСОБА_3 ("Поручитель"),
поручитель зобов'язується відповідати
перед кредитором за виконання
боржником зобов'язань в повному обсязі
за вказаним вище кредитним договором
(а.с.8).

Аналогічні зобов'язання були взяті на
себе ОСОБА_3 і за договором поруки
№47/а-01/S-2 від 17.08.2011 року, укладеним між
тими самими сторонами (а.с.9).

Відповідно до розрахунку, наданого
банком, за станом на 19.12.2013 року
заборгованість ОСОБА_2 за вказаним
кредитним договором становить
33667,34грн., з яких 22066,34грн. - сума
простроченого боргу, 5985,79грн. - сума
прострочених відсотків, 8040,98грн. - пеня
(а.с.72).

Згідно з укладеним 23.02.2009 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 письмовим договором:
ОСОБА_3 повинна виконати всі
зобов'язання ОСОБА_2 за вказаним вище
кредитним договором і після закінчення
дії договору застави прийняти
автомобіль у власність з належним
переоформленням, а ОСОБА_2 повинна
передати автомобіль у користування
ОСОБА_3, а після закінчення кредитного
договору передати його їй у власність
(а.с.10).

Листом від 30.01.2009 року банк дав дозвіл
на оформлення довіреності на керування
вказаним автомобілем на ім'я ОСОБА_3
(а.с.12).

Відповідно до рішення апеляційного
суду Херсонської області від 18.07.2013
року у справі за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду м.Херсона
від 18.06.2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування
майна з користування - апеляційна
скарга була задоволена, рішення суду
першої інстанції було скасовано і
ухвалено нове, яким з користування
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 був
витребуваний спірний автомобіль
(а.с.14-15).

Вказаним судовим рішенням встановлено,
що власник вказаного автомобіля ОСОБА_2
передала його в користування ОСОБА_3,
оформивши 30.01.2009 року нотаріально
посвідчену довіреність. 29.07.2011 року
вона вказану довіреність скасувала, а
тому ОСОБА_3 зобов'язана за вимогою
власника автомобіля повернути йому цей
автомобіль.

Суд повно, всебічно дослідив обставини
справи та дав належну оцінку зібраним
доказам у справі, а тому прийшов до
вірного висновку про те, що ОСОБА_2 не
надано доказів на підтвердження
укладення між сторонами договору
оренди автомобіля, що надавало б ОСОБА_2
право вимагати стягнення даної суми.

Доводи апеляційної скарги належним
чином не обґрунтовані, протирічать
матеріалам справи і висновків суду не
спростовують.

ОСОБА_2 посилається на те, що за час,
протягом якого ОСОБА_3 користується
автомобілем, вона повинна за ст.705 ЦК
України сплачувати кошти, саме такими
коштами і є платежі за кредитним
договором, які ОСОБА_3 зобов'язалась
сплачувати. Однак, такі посилання є
безпідставними, оскільки
спростовуються наявним договором
поруки, укладеним між ВАТ "Кредобанк"
("Кредитор"), ОСОБА_2 ("Боржник") та ОСОБА_3
("Поручитель"), та відсутністю належним
чином оформленого договору оренди
автомобіля. В даному випадку ОСОБА_2
помилково вважає, що заборгованість в
розмірі 36093,11грн., яка виникла в неї за
кредитним договором, є платежами за
користування ОСОБА_3 автомобілем.

Таким чином, прийшовши до свого
висновку, суд обґрунтовано відмовив у
задоволенні зустрічного позову.

Оскільки суд першої інстанції прийняв
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому відповідно до ст.308 ЦПК України це
є підставою для відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду без
змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Дніпровського районного
суду м.Херсона від 13 січня 2014 року в
частині відмови в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
користування транспортним засобом
залишити без змін.

Це ж рішення суду в частині
відмови в задоволенні первісного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, публічного
акціонерного товариства "Кредобанк"
про розірвання договору поруки,
стягнення коштів та моральної шкоди в
апеляційному порядку не переглядалось
як таке, що не оскаржувалось.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і на неї може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з моменту її
проголошення.

Головуючий

судді