Справа № 703/1012/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року Смілянський
міськрайонний суд Черкаської області в
складі:

головуючої -судді
Харченко Л. Г.

при секретарі Бойко
Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Сміла
цивільну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Смілаенергопромтранс» м. Сміла до
ОСОБА_1 про стягнення боргу,,-

встановив:

ТОВ «Смілаенергопромтранс» звернулося
в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за послуги з центрального
опалення житла, посилаючись на те, що
позивач є постачальником теплової
енергії в будинок, де в квартирі
АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1, що
підтверджується спільними актами з
балансоутримувачем будинку про подачу
теплової енергії кожного
опалювального сезону.

Представник позивача зазначає, що
нарахування за використану теплову
енергію здійснюється відповідачу за
тарифами, затвердженими рішенням
виконавчого комітету Смілянської
міської ради № 135 від 25 лютого 2009 року.

Відповідачка має особовий рахунок
споживача за послуги з
централізованого опалення № НОМЕР_1
Договору про надання послуг між
сторонами не укладено, але як зазначив
позивач, згідно ст..ст. 901-903 ЦК України,
якщо відповідачка споживає надані
послуги, вважається, що договір
фактично відбувся.

Оскільки позивач надає послуги,
відповідачка їх споживає, але не
оплачує, в зв'язку з чим станом на
грудень 2012 року - січень 2014 року
утворилась заборгованість в розмірі -
2472 грн. 72 коп.

08 листопада 2013 року за заявою позивача
був виданий судовий наказ про
стягнення вищевказаного боргу, але за
заявою відповідачки він був
скасований, а тому позивач звернувся в
суд з позовною заявою і просить
стягнути з ОСОБА_1 на його користь 2716
грн. 32 коп.

В процесі розгляду справи представник
позивач зменшив свої позовні вимоги і
просить стягнути з відповідачки на
користь ТОВ «Смілаенергопромтранс» 2102
грн. 77 коп. заборгованості по оплаті
послуг з централізованого опалення та
судовий збір.

Хоча позовні вимоги заявлені позивачем
фактично з 2006 року, представник
позивача не вважає, що підприємством
пропущений строк позовної давності,
так як він переривався шляхом внесення
відповідачкою поточних платежів з 2008
року.

Разом з тим представник позивача
підтвердив, що з 2008 по 2014 рік
заборгованості по оплаті послуг за
теплопостачання у ОСОБА_1 не має, так як
вона сплачувала їх вчасно, але вважає,
що в силу ст. 259 ЦК України споживач в
платіжних документах не може визначати
періоди, за які сплачує послуги, а тому
підприємство зараховувало поточні
платежі в рахунок заборгованості за
минулі роки.

Відповідачка позов не визнала і
пояснила, що між нею та позивачем був
укладений договір про надання послуг з
централізованого опалення від 21
листопада 2011 року. Вона, згідно цього
договору вчасно за кожний місяць
сплачувала кошти за опалення квартири
і в неї немає будь-якого боргу по
оплаті. У 2006 - 2007 роках в їх будинок, з
вини позивача, та в порушення ч. 1, ч.18
(п.4,10), ч. 19 (п.6) тепло не подавалось і
температура в квартирах була +14 замість
+ 18, про що свідчать акти, які складали
жителі цього будинку, які вона додає до
матеріалів справи. В неї немає будь
якого боргу за тепло. ОСОБА_1 ніколи не
визнавала борг за 2006-2007 роки і не
платила за опалення за ці роки, так як
будинок не опалювався. Причиною
відсутності тепла в будинку АДРЕСА_1
Черкаської області було встановлення
дросельної діафрагми (шайби) на вводі
до будинку, що було встановлено актом
від 01 березня 2008 року. З 2008 року,
опалення почало подаватись якісно і
вона оплачувала ці послуги щомісячно і
вказувала періоди оплати у платіжних
документах.

Борг за 2006-2007 роки ОСОБА_1 не визнає і
просить суд застосувати до цих
позовних вимог позовну давність.

Заявлений позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власницею квартири АДРЕСА_2, що
стверджується довідкою № 634 від 08 липня
2013 року виданою СКП «Наш дім» та має
особовий рахунок споживача за послуги
з централізованого опалення квартири
АДРЕСА_2 № НОМЕР_1.

Позивач є постачальником теплової
енергії в будинок, в якому знаходиться
квартира відповідачки, що
стверджується спільними актами з
балансоутримувачем будинку про подачу
теплової енергії кожного
опалювального сезону, та договором № 508
про надання послуг централізованого
опалення в тому числі місць загального
користування від 21 листопада 2011 року.

Відповідно до ст.. 20 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
має право одержувати вчасно та
відповідної якості житлово-комунальні
послуги, згідно із законодавством та
умовами договору на надання
житлово-комунальних послуг.

В судовому засіданні було встановлено,
що позивачем фактично був пред'явлений
позов до відповідачки по
заборгованості за теплопостачання за
період з листопада 2006 року, який існує і
не сплачений станом на грудень 2012 -
січень 2014 року.

Відповідачка категорично не визнала
цей борг з тих підстав, що за 2006 - 2007 роки
їх будинок фактично не опалювався. В
підтвердження своїх доказів надала
суду письмові звернення мешканців її
будинку до відповідних органів та
рішення цих органів по зверненню
громадян.

Як вбачається з заяв мешканки
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, яка є сусідкою
відповідачки, тепло в їх будинок не
подавалось з жовтня 2006 по грудень 2007
року.

Питання про неналежне опалення будинку
АДРЕСА_1 також підтверджується
протоколом засідання комісії
виконкому № 1 від 20 грудня 2007 року,
комісійними актами спеціалістів по
теплопостачанню від 29 листопада 2007
року та 01 березня 2008 року.

Згідно цих актів встановлено, що
будинок АДРЕСА_1 не подавалось тепло в
зв'язку з встановленням на вводі в
будинок дросельної діафрагми (шайби),
яку потім демонтовано і
теплопостачання відновилося.

При таких обставинах суд вважає, що
відповідач в 2006-2007 роках не належно
надавав послуги з централізованого
опалення в будинок АДРЕСА_1 в м. Сміла,
де знаходиться квартира відповідачки і
з цих причин вона їх не оплачувала.

Як передбачено ст.. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю три роки.

Враховуючи, що позивачем пропущений
строк позовної давності в частині
заборгованості по теплопостачанню за
2006 - 2007 роки, а претензій по оплаті за
теплопостачання за період з 2008 по 2014
роки до відповідачки у нього немає, у
заявленому ним позові слід відмовити.

Посилання позивача на те, що строк
позовної давності у цих
правовідносинах переривався шляхом
сплати позивачкою поточних платежів з
2008 року, не можуть бути прийняті судом,
так як ОСОБА_1 в квитанціях про оплату
послуг вказувала конкретні періоди за
які вона їх оплачувала, що
стверджується наданими суду
квитанціями.

Боргу по оплаті послуг за 2006 - 2007 роки
вона ніколи не визнавала.

Як передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України,
сплив позовної давності про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки, відповідачка просить суд
відмовити у позові за пропуском
позивачем строку позовної давності, у
позові слід відмовити.

На підставі ст.. 88 ЦПК України сплачений
позивачем судовий збір віднести на
його рахунок.

На підставі наведеного ст.. 20 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги», ст.ст. 256,
257, 267 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 57-60,
212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У позові товариства з обмеженою
відповідальністю
«Смілаенергопромтранс» м. Сміла до
ОСОБА_1 про стягнення боргу, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через Смілянський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10 денний строк з дня
його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження,
а в разі його оскарження - після
розгляду справи апеляційним судом,
якщо воно не буде скасоване.

Головуюча:
Л. Г. Харченко