Справа № 755/8610/14-ц
Провадження № 2/755/2964/14
УХВАЛА

"27" березня 2014 р.

м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м.
Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали
позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві, про визнання права
власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м.
Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне
управління юстиції у м. Києві, про
визнання права власності на земельну
ділянку.

Вивчивши матеріали поданої позовної
заяви, вважаю, що позовна заява не
відповідає вимогам цивільного
процесуального законодавства України.

Відповідно до ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтереси юридичних осіб,
інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до вимог пунктів ч.2, ч.4 ст.119
Цивільного процесуального кодексу
України позовна заява повинна містити
серед іншого: зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування, позовна заява повинна
відповідати іншим вимогам,
встановленим законом.

Зміст позовних вимог - це певна форма
захисту, яку просить позивач від суду.
Під підставами позову, як вказує
Верховний суд України, слід розуміти
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги. Виклад обставин
підстави та кож необхідний для
визначення тотожності позову, захисту
відповідача від позову, зміни позову
позивачем і, найголовніше, - для
визначення предмета доказування по
даній справі.

Як убачається із змісту позовної заяви
предмет спору становлять вимоги
позивачів щодо визнання права
власності в порядку спадкування за
законом на земельну ділянку,
розташовану по АДРЕСА_1.

Разом з тим, зміст позовної заяви не
містить викладення обставин щодо
пред'явлення вищенаведених вимог саме
до відповідачки ОСОБА_3, оскільки
позивачами не зазначено наявності у
вказаної відповідачки права на
спадкування за законом спірної
нерухомості, ураховуючи відсутність у
відповідачки права на спадкування за
заповітом згідно рішення суду, що,
відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про
судову практику у справах про
спадкування", свідчить про вирішення
спірного питання щодо спадкування
земельної ділянки за законом між
позивачами та територіальним органом
Державного агентства земельних
ресурсів України, а саме: Головним
управлінням Держземагенства у м. Києві,
за відсутності потенційних
спадкоємців за законом.

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про
судову практику у справах про
спадкування", свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Разом з тим, ураховуючи факт відкриття
спадщини після смерті спадкодавця
ОСОБА_4, яка мала право власності на
спірну земельну ділянку, позивачами не
надано доказів звернення до
нотаріальної установи з відповідною
заявою про їх намір прийняти спадщину
за законом, надавши при цьому
правовстановлюючий документ
(державний Акт) на спірну земельну
ділянку, оскільки позивачами не надано
доказів звернення до Головного
управління Держземагенства у м. Києві
із заявою про отримання дублікату
правовстановлюючого документу, з метою
подальшого надання дублікату
державного Акту на землю до
нотаріальної установи з метою
прийняття спадщини у встановленому
законом порядку. Тобто, матеріали
позовної заяви не містять доказів
фактичної відмови нотаріуса у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на спірну земельну ділянку,
оскільки винесена нотаріусом
постанова про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 08.04.2013 року, є
наслідком ненадання позивачами
правовстановлюючих документів на
спадкове майно, що є процесуальною
відмовою у вчиненні нотаріальних дій,
тобто без оспорення нотаріусом права
позивачів на спадкове майно, тобто
відсутні докази невизнання нотаріусом
права позивачів на спадкове майно, що
свідчить про відсутність підстав для
захисту такого права у судовому
порядку, та позивачами не надано
жодного доказу звернення до Головного
управління Держземагенства у м. Києві
із заявою про видачу дублікату
державного Акту на землю, доказів
відмови у видачі такого дублікату з
метою його подальшої передачі
нотаріусу для видачі позивачам
свідоцтва про право на спадщину, а
також доказів оспорення у судовому
порядку відмови у видачі дублікату
правовстановлюючого документу.

Відповідно до ст. 80 Цивільного
процесуального кодексу України, ціна
позову визначається - у позовах про
право власності на нерухоме майно, що
належить фізичним особам на праві
приватної власності, - дійсною вартістю
нерухомого майна; у позовах, які
складаються з кількох самостійних
вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Разом з тим, в порушення статті 80
Цивільного процесуального кодексу
України зміст позовної заяви не
містить визначення позивачами ціни
позову, яка має становити суму вартості
об'єкту нерухомості, що становить
об'єкт предмета спору, з долученням до
позовної заяви доказів на
підтвердження визначеної позивачами
ціни позову, яка має становити дійсну
вартість спірного нерухомого майна
станом на день звернення з даним
позовом до суду, а саме висновку
відповідного експертного дослідження
нерухомого майна, право власності на
яке підлягає оспоренню згідно предмету
спору, та позивачами не надано доказів
на підтвердження наявності складнощів
в отриманні таких документів.

Згідно частини п'ятої ст. 119 Цивільного
процесуального кодексу України до
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

Так, звертаючись з позовом до суду,
позивачами не додано доказів, які мають
свідчити про те, що ними в повній мірі
сплачено судовий збір.

Відповідно до ст. 4 Закону України „Про
судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VI (зі
змінами та доповненнями) судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі. Із позовної заяви
майнового характеру ставка судового
збору становить 1 відсоток ціни позову,
але не менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.
Із позовної заяви немайнового
характеру ставка судового збору
становить 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати.

Разом з тим, розмір мінімальної
заробітної плати станом на 22.01.2014 року
складає 1 218,00 грн. Таким чином,
ураховуючи положення ст. 4 Закону
України „Про судовий збір" від 08.07.2011
року №3674-VI (зі змінами та доповненнями),
позивачами підлягає до сплати судовий
збір, сума якого має становити 1
відсоток ціни позову, але не менше 243,60
грн. та не більше 3 654,00 грн.

При цьому, в позові позивачі не
зазначають підстави для звільнення їх
від сплати судового збору у випадках,
визначених законодавством, а інших
доказів, які мають свідчити про те, що
ними в повному обсязі сплачено судовий
збір, до позову не долучено.

Відповідно до частини першої ст. 26
Цивільного процесуального кодексу
України у справах позовного
провадження особами, які беруть участь
у справі, є сторони, треті особи,
представники сторін та третіх осіб.

Крім того, відповідно до частини першої
ст. 35 Цивільного процесуального
кодексу України треті особи, які не
заявлять самостійних вимог щодо
предмету спору, можуть вступати у
справу на стороні позивача або
відповідача до ухвалення судом
рішення, якщо рішення в справі може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї із сторін.

Як убачається із змісту позовної заяви,
позивачами не залучено до участі у
розгляді справи в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м.
Києві, оскільки рішення суду може
вплинути на обов'язок даного
державного органу щодо питання
реєстрації права власності на спірну
земельну ділянку.

За нормами ст. 121 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено наслідки подання позовної
заяви, що не відповідає вимогам ст.ст.
119, 120 Цивільного процесуального
кодексу України.

Керуючись ст.ст. 119 - 121 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

у х
в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві, про визнання права
власності на земельну ділянку залишити
без руху, про що повідомити позивачам
та надати їм строк для усунення
вказаних недоліків до „03" квітня 2014
року, однак який не може перевищувати
двох днів з моменту отримання копії
ухвали.

Попереджаю, що у разі невиконання вимог
суду щодо усунення вказаних недоліків,
Ваша заява буде вважатись неподаною та
підлягає поверненню.

С у д д я