Головуючий суду 1 інстанції - Іванов
Доповідач - Кострицький В.В.
Справа № 422/1629/14-ц
Провадження № 22ц/782/1697/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Кострицького
В.В.,

суддів: Стахової Н.В., Бережної С.В.

при секретарі - Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Перевальського районного
суду Луганської області від 26 березня
2014 року по справі за поданням старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Перевальського районного управління
юстиції Артюх І.С. про вирішення
питання щодо примусового входження до
житла ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Перевальського районного суду
Луганської області від 26 березня 2014
року подання старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Перевальського
районного управління юстиції про
вирішення питання щодо примусового
входження до житла ОСОБА_2 - задоволено.

Апелянт звернувся із апеляційною
скаргою на вищезазначену ухвалу суду
першої інстанції, просив скасувати її у
зв'язку із тим, що судом першої
інстанції порушено норми
процесуального права, та відмовити в
задоволенні подання старшого
державного виконавця ВДВС
Перевальського РУЮ про вирішення
питання щодо примусового входження до
житла. Доводами апеляційної скарги є
те, що власником квартири, щодо
примусового входження до якої
задоволено подання державного
виконавця, є донька боржника - ОСОБА_4,
згідно з договором дарування квартири
від 14.05.2012, чим порушено її права як
власника. В апеляційній скарзі апелянт
посилається на ті обставини, що від
його заробітної плати утримується 20%
щомісячно, що на думку апелянта,
свідчить про добровільне виконання
рішення суду першої інстанції в
повному обсязі. Крім того, апелянт
стверджує, що був позбавлений
можливості скористатися своїм правом
щодо узгодження зручного для нього
часу проведення виконавчих дій та не
був належним чином повідомлений про
дату та час вчинення виконавчих дій.

В судове засідання з`явився апелянт.
Інші особи, які беруть участь у справі,
не з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином, що
згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, апелянта,
дослідивши надані матеріали,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Задовольняючи подання ВДВС
Перевальського районного управління
юстиції, суд виходив з того, що на
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Перевальського
районного управління юстиції
перебуває зведене виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_2 сум
боргу на користь ОСОБА_5 в загальному
106562 грн. 50 коп., боржник добровільно не
виконує рішення суду, перешкоджає
проведенню виконавчих дій, суд вирішив
відповідно до ст. 376 ЦПК України про
обґрунтованість заявлених вимог та про
необхідність задоволення подання.

Такий висновок суду, на думку судової
колегії, відповідає вимогам закону.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 30 Конституції України
кожному гарантується недоторканість
житла. Не допускається проникнення до
житла чи до іншого володіння особи,
проведення в них огляду чи обшуку
інакше як за вмотивованим рішенням
суду. Відповідно до статті 12 Загальної
декларації прав людини 1948 року, статті 8
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, пункту 1
статті 17 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права 1966
року ніхто не може зазнавати
безпідставного посягання на
недоторканність свого житла. При
здійсненні своїх прав і свобод кожна
людина може зазнавати тільки таких
обмежень, які встановлені законом
виключно з метою забезпечення
належного визнання і поваги до прав і
свобод інших та забезпечення
справедливих вимог моралі,
громадського порядку і загального
добробуту в демократичному
суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної
декларації прав людини 1948 року, стаття
18 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року).
Конституційна гарантія
недоторканності житла не поширюється
на випадки, коли суспільні інтереси
вимагають правомірного обмеження прав
людини, зокрема для захисту прав і
законних інтересів інших членів
суспільства. Обмеження права особи на
недоторканність житла, яке визначено в
Конституції України і
міжнародно-правових актах, визнається
легітимним втручанням держави в права
людини з метою забезпечення загального
блага. Відповідно до ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, у процесі виконання
рішень за наявності вмотивованого
рішення суду про примусове проникнення
до житла чи іншого володіння фізичної
особи безперешкодно входити на
земельні ділянки, до житлових та інших
приміщень боржника - фізичної особи,
особи, у якої знаходиться майно
боржника чи майно та кошти, належні
боржникові від інших осіб, проводити в
них огляд, у разі необхідності
примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
звернути стягнення. Згідно ст. 376 ЦПК
України питання про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної особи
або особи, у якої знаходиться майно
боржника чи майно та кошти, належні
боржникові від інших осіб, або дитина,
щодо якої є виконавчий документ про
її відібрання, при виконанні судових
рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Виходячи з матеріалів справи,
відповідно до договору дарування
квартири (а.с. 284-287), посвідченого 14.05.2012
року приватним нотаріусом
Перевальського районного
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_6 за реєстровим № 455, та
відповідно до витягу Державного
комунального підприємства БТІ (а.с. 288),
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
приватної власності ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 яка є малолітньою донькою
боржника.

Колегія суддів з`ясувала у апелянта де
саме він проживає. Апелянт не
заперечував свого мешкання в квартирі
за адресою виконавчих дій яку він
подарував своїй дитині ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1. Тому доводи апелянта про
те, що не були залучені усі
зацікавлені особи, одними із яких є
власник вказаної квартири, не є
слушними так як боржник подарував своє
житло своїй малолітній дитині та
продовжує мешкати за місцем проведення
виконавчих дій. Доводи апелянта
стосовно тієї обставини, що в
зазначеному будинку проживає
неповнолітня дитина боржника та є речі
належні його дружині, колегія суддів
вважає безпідставними та такими, що не
звільняють його від обов'язку
забезпечити доступ державному
виконавцю до його житла для вчинення
виконавчих дій.

Посилання апелянта на ту обставину, що
боржник не знав про час та дату
проведення виконавчих дій, хоча
державний виконавець повинен був
повідомити його, коли вийде на
проведення виконавчих дій, та не
перешкоджав проведенню виконавчих дій
спростовуються поясненнями апелянта
про те, що він дійсно спілкувався з
державним виконавцем в день виконавчих
дій, а його дружина знаходилась вдома.
Доводи апелянта про те, що йому не
подобається час проведення виконавчих
дій протягом робочого дня не є слушним
так як з відповідними пропозиціями він
до виконавчої служби не звертався, крім
того час проведення виконавчих дій
збігається з робочим часом державного
виконавця. Зазначені вимоги боржника
свідчать про небажання сприяти
виконанню рішення суду та здійсненню
виконавчих дій державним виконавцем
щодо опису та арешту майна. За таких
обставин, колегією суддів встановлено,
що ухвала суду першої інстанції
постановлена з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
відповідає обставинам та доказам у
справі, підстави для її скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст 303, 307, 312, 313, 314, 315, 376 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Перевальського районного суду
Луганської області від 26 березня 2014
року залишити без змін. Ухвала набуває
чинності негайно, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:
Судді: