Номер провадження: 22-ц/785/4089/14
Номер справи місцевого суду: 520/874/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника
начальника філії - Одеського обласного
управління Акціонерного товариства
«Ощадбанк» по роботі з проблемними
активами Козаченка Віталія
Вікторовича на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 24 лютого 2014
року по цивільній справі за позовом ПАТ
„Державний ощадний банк України" до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року Публічне акціонерне
товариство „Державний ощадний банк"
України в особі Одеського обласного
управління „АТ Ощадбанк" звернувся до
Київського районного суду м.Одеси з
позовом, який в подальшому уточнив (а.с.
43) до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
мотивуючи це тим, що 13.09.2007 року між ВАТ
„Державний ощадний банк" України в
особі Одеського обласного управління
ВАТ „Ощадбанк" та ОСОБА_3 укладено
договір про іпотечний кредит № 1948-н на
суму 959 500 грн під 14,0 % річних строком до
13.09.2027 на придбання житлового будинку. У
забезпечення виконання зобовязань за
кредитним договором № 1948-н між Банком
та ОСОБА_3 17.09.2007 року укладено
іпотечний договір, предметом якого
стало домоволодіння АДРЕСА_1, загальною
площею 122,9 кв.м. Банк належним чином
виконав свої зобовязання по кредитному
договору, здійснивши видачу кредита, а
позичальник в свою чергу своїх
зобовязань не виконує.

Внаслідок невиконання ОСОБА_3
зобовязань по кредитному договору,
утворилася заборгованість, яка станом
на 29.05.2013 року складає 1741178,21 грн., яка
складається з наступного:строковий
основний борг по кредиту - 691 634 грн.;
прострочений основний борг по кредиту-
236354,24; прострочені проценти за
користування кредитом за період з
01.10.2007 року по 29.05.2013 року - 554508,59; пеня за
прострочений основний борг по кредиту
за період з 01.05.2008 року по 29.05.2013 року -
75352,84 грн.; пеня за прострочені проценти
за користування кредитом за період з
01.10.2007 року по 29.05.2013 року - 183328,54 грн.

На підставі викладеного позивач просив
стягнути з ОСОБА_3 вищезазначену суму
боргу та судовий збір в розмірі 3219 грн.

Рішенням Київського районного суду
м.Одеси від 24 лютого 2014 року у
задоволенні позову ПАТ „Державний
ощадний банк України" відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
представник ПАТ „Державний ощадний
банк України" в особі філії Одеського
обласного управління АТ „Ощадбанк" -
Козаченко В.В. звернувся до суду
апеляційної інстанції з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Київського районного суду
м.Одеси від 24 лютого 2014 року та ухвалити
нове, яким позов позивача задовольнити
у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції при
постановленні рішення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення . першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи встановлено
неправильне застосування норм
матеріального або норм процесуального
права, які є обов`язковою підставою для
скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків
суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
Законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
або заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що:

- 13.09.2007 року між Відкритим акціонерним
товариством «Державний ощадний банк
України» в особі філії Одеського
обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та
ОСОБА_3 було укладено договір про
іпотечний кредит № 1948-н, відповідно до
умов якого банк зобов'язується надати
позичальнику на умовах цього договору
кредит в сумі 959500 грн., а позичальник
зобов'язується прийняти, належним
чином використати та повернути кредит
в сумі 959500 грн., сплатити відсотки за
користування кредитом в розмірі 14 %
річних в порядку, на умовах та в строки,
визначені цим договором. Кредит
надається на 240 місяців з терміном
остаточного погашення кредиту не
пізніше 13 вересня 2027 року;

- з метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
17.09.2007року між ВАТ "Державний ощадний
банк України" в особі філії - Одеського
облуправління ВАТ "Ощадбанк" та ОСОБА_3
було укладено іпотечний договір,
відповідно до умов якого, цей договір
забезпечує вимогу іпотекодержателя, що
випливає з договору про іпотечний
кредит № 1948-н від 13.09.2007року (а також
усіх додаткових договорів (угод) до
нього, які можуть бути укладені до
закінчення строку його дії). У
відповідності до даного договору
іпотекодержатель має право у разі
невиконання іпотекодавцем
забезпечених іпотекою зобов'язань,
одержати задоволення за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами. Предметом іпотеки
є домоволодіння під АДРЕСА_1, загальною
площею 122,9кв.м., у тому числі житловою
площею 87,1 кв.м.;

- п. 7.8. договору про іпотечний кредит
№1948-н від 13.09.2007 року передбачено, що
сторони домовились про збільшення
строків позовної давності відповідно
до ч.1 ст. 259 ЦК України до 3 (трьох) років
для всіх грошових зобов'язань
позичальника (в тому числі, але не
виключно, щодо повернення суми кредиту,
сплати процентів за його користування,
комісійних винагород, штрафів, пені), що
передбачені умовами цього договору;

- враховуючи порушення відповідачкою
строків повернення кредиту, 28.05.2010 року
та 28.02.2011 року ВАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії Одеського
обласного управління АТ «Ощадбанк»
звернулося на адресу ОСОБА_3 з
повідомленнями за № 22-1/3172 та № 22-1/186/1588,
в яких терміново просило ліквідувати
заборгованість перед банком;

- 31.03.2011 року та 06.12.2012 року ОСОБА_3 на
адресу позивача були направлені листи,
в яких ОСОБА_3 повідомила банк про те, що
у 2008 році після фінансової кризи вона
втратила роботу завдяки якої мала
можливість погашати кредит, а також
повідомила, що будинок, який є
залоговим майном виставила у продаж та
просила банк посприяти у вирішенні її
проблеми щодо продажу заставленого
майна;

-24.02.2011року відповідачка звернулася на
адресу позивача з заявою, в якій
просила надати дозвіл на реалізацію за
120 000, 00 доларів США заставного майна,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- відповіді з боку ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Одеського обласного управління АТ
«Ощадбанк» на надіслані листи та заяву
не надходило.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що:

- про порушення своїх прав у вигляді
несплати відповідачем заборгованості
за кредитним договором позивач
дізнався 01.09.2008 року, а з позовом до суду
звернувся лише 23.01.2013року, отже строк
позовної давності за вимогами про
стягнення боргу по тілу кредиту у
розмірі 927 988, 24грн. - пропущено;

- представником позивача не надано
належних доказів на підтвердження
поважності причин пропуску звернення
до суду із вимогами про стягнення з
ОСОБА_3 боргу по тілу кредиту, а тому
позовні вимоги в частині стягнення з
ОСОБА_3 боргу по тілу кредиту у розмірі
927 988, 24грн., хоча і є обґрунтованими,
однак не підлягають задоволенню у
зв'язку із пропуском строку звернення
до суду;

- відповідачка сплачувала проценти
починаючи з 24.10.2007 року по 01.09.2008 року,
останній платіж у сумі 14 025,63 грн. було
здійснено відповідачкою 01.09.2008 року за
період з 01.09.2008 року по 01.10.2008 року. За
період з 01.10.2008 року по 30.12.2008 року
проценти не сплачувались, у зв'язку з
чим, про порушення своїх прав позивач
дізнався 01.11.2008 року, тобто з кінцевої
дати коли наступний платіж по
погашенню процентів повинен був бути
здійснений ОСОБА_3;

- за період з 30.12.2008 року по 05.01.2010 року
ОСОБА_3 було здійснено ще два платежі по
погашенню процентів, що свідчить про
переривання перебігу позовної
давності, останнє переривання перебігу
позовної давності було здійснено 05.01.2010
року, однак і за цією вимогою також
пропущено строк звернення до суду,
оскільки новий строк перебігу позовної
давності почався з 05.01.2010 року, а з
позовом до суду ПАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії Одеського
обласного управління АТ «Ощадбанк»
звернулося 23.01.2013 року;

- договором про іпотечний кредит № 1948-н
від 13.09.2007 року було збільшено строк
позовної давності до вимог про
стягнення пені до трьох років, однак і
за цими вимогами також пропущено строк
звернення до суду, оскільки ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк» пеню почав
нараховувати з 05.01.2010 року, а з позовом
звернулося 23.01.2013 року.

Проте погодитися з такими висновками
суду першої інстанції не можна.

Як вбачається з матеріалів справи
13.09.2007 року між Відкритим акціонерним
товариством «Державний ощадний банк
України» в особі філії Одеського
обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та
ОСОБА_3 було укладено договір про
іпотечний кредит № 1948-н на суму 959 500 грн
під 14,0 % річних строком до 13.09.2027 року на
придбання житлового будинку.

Сторони встановили як строк дії
договору - до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань (п. 1.2.) так і строки
виконання зобов'язань за договором про
іпотечний кредит зі щомісячним
погашенням платежів, останній з яких
у визначеній сумі 3998 грн. підлягав
виконанню не пізніше 17 вересня 2027 року
(п. 1.5.).

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього робочого дня кожного місяця
строку.

Судом встановлено, що:

- останній платіж по погашенню кредиту
було здійснено відповідачкою 21.07.2008
року за період з 21.07.2008року по 01.08.2008
року в сумі 4495,50 грн.(а. с. 46), наступний
період погашення кредиту з 01.08.2008 року
по 01.09.2008 року, однак у зазначений
період погашення кредиту здійснено не
було, у зв'язку з чим, перебіг позовної
давності починається з 01.09.2008 року,
тобто з кінцевої дати, коли наступний
платіж по погашенню кредиту повинен
був бути здійснений ОСОБА_3;

- відповідачка сплачувала проценти
починаючи з 24.10.2007 року по 01.09.2008 року,
останній платіж у сумі 14 025,63грн. було
здійснено відповідачкою 01.09.2008 року за
період з 01.09.2008 року по 01.10.2008 року. За
період з 01.10.2008 року по 30.12.2008 року
проценти не сплачувались. За період з
30.12.2008 року по 05.01.2010 року ОСОБА_3 було
здійснено ще два платежі по погашенню
процентів, що свідчить про переривання
перебігу позовної давності, останнє
переривання перебігу позовної
давності було здійснено 05.01.2010 року;

- договором про іпотечний кредит № 1948-н
від 13.09.2007 року було збільшено строк
позовної давності до вимог про
стягнення пені до трьох років, однак і
за цими вимогами також пропущено строк
звернення до суду, оскільки ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк» пеню почав
нараховувати з 01.05.2010 року, при цьому
жодного платежу відповідачем сплачено
не було;

- у 2010 році та у 2011 році ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Одеського обласного управління АТ
«Ощадбанк» неодноразово надсилав на
адресу відповідачки повідомлення, в
яких просило ліквідувати
заборгованість перед банком, що
свідчить про те, що позивачу було
відомо про наявність у відповідачки
заборгованості за договором про
іпотечний кредит ще у 2010 році.

Таким чином, ОСОБА_3 перестала
виконувати щомісячні зобов'язання з
погашення тіла кредиту з 01 вересня 2008
року, а з 06 січня 2010 року - зобов'язання
зі сплати процентів за користування
кредитом, у той час як з вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом
та з вимогами про дострокове
повернення кредиту банк звернувся 23
січня 2013 року, включивши до позовних
вимог як всю заборговану суму, так і
майбутні платежі по тілу кредита.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом
встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору (ст. 1.2 та 1.5)
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, визначені графіком повернення
кредиту та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту та сплату
нарахованих процентів за користування
кредитними коштами повинно
здійснюватись позичальником частинами
кожного числа останнього робочого дня
місяця, починаючи з наступного місяця
після видачі кредиту шляхом внесення
готівки до каси або шляхом
безготівкових перерахувань, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

У зв'язку з наведеним є правильним
висновок районного суду про те, що у
випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Разом з тим, необхідно зазначити
наступне.

Як встановлено судом, обставиною, яка
стала підставою для звернення 23 січня
2013 року ПАТ «Державний ощадний банк
України» до суду з позовом про
дострокове повернення кредиту
виявився факт порушення позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором, а саме: припинення нею з
01.09.2008 року передбачених договором
виплат з погашення чергового платежу
за кредитом, а з 06 січня 2010 року -
процентів за користування кредитом.

Право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів у разі прострочення сплати
чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК
України.

Аналогічні положення містяться у з п.
3.4. договору про іпотечний кредит ,
відповідно до якого банк набуває право
вимагати від позичальника
дострокового повернення всього
кредиту або кредиту разом із
розрахованими процентами у разі,
зокрема, затримання сплати частини
кредиту та/або сплати процентів за
користування кредитом понад 2-х
місяців.

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261,
530, 631 ЦК України слід дійти висновку про
те, що у разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом
всього часу - до закінчення строку
виконання останнього зобов'язання (у
справі, що переглядається - 17 вересня 2027
року) вправі заявити вимоги про
дострокове повернення тієї частини
позики, що підлягає сплаті разом з
нарахованими процентами, а також
стягнути несплачені до моменту
звернення кредитора до суду з позовом,
щомісячні платежі (з процентами) в
межах позовної давності щодо кожного
із цих платежів. В останньому випадку,
перебіг позовної давності буде
починатись в залежності від закінчення
строку сплати кожного із щомісячних
платежів. У разі, якщо на час здійснення
платежу у позичальника була
прострочена заборгованість, пов`язана
із недотриманням графіку виконання
зобов`язань, то перебіг позовної
давності буде починатись з наступного
дня від дати здійснення останнього
платежу по кожному із зобов'язань .

При таких обставинах висновок
районного суду про сплив строку
позовної давності щодо стягнення
простроченої заборгованості по тілу
кредиту, процентам за користування
кредиту на час подання позовної заяви
є правильним частково.

Так, відмовляючи за спливом строку
позовної давності відповідно до заяви
відповідача поданою разом із
запереченнями на позов до
постановлення рішення у справі, не
врахував, що заявлені Банком вимоги
про дострокове стягнення кредиту
стосувалися не лише простроченої
заборгованості, а і майбутніх платежів
по тілу кредита, до яких зокрема
позовна давність не спливла та не могла
сплинути. Крім того судовому захисту
підлягає порушене право позивача щодо
стягнення заборгованості по тілу
кредиту, процентах за користування
кредитом та по пені (п. 7.8. договору про
іпотечний кредит) за останні три роки.

Тому рішення суду про відмову у
задоволенні вимог позивача в цій
частині не ґрунтується на законі, не
може залишатися в силі та підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення вимог про дострокове
стягнення простроченої
заборгованості по тілу кредиту в межах
строку позовної давності та суми
майбутніх платежів по тілу кредиту в
загальній сумі 860022 грн. 24 коп. (927988,24 -
67966 грн (3998*17 місяців) - заборгованість
поза межами позовної давності з 01.09.2008
року до 01.01.2010 року. Срок сплати за
січень 2010 року - останній робочий день
місяця - п`ятниця 28.01.2010 року. Дата
звернення позивача з позовом до суду -
23.01.2013 року, тобто платіж по тілу
кредита за січень 2010 року не підпадає
під сплив позовної давності. (а. с. 5).

Згідно уточненого позову (а.с . 44) Банком
уточнено суму стягнення за процентами
за користування кредитом до 554508,59 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
останній платіж позичальником по
сплаті процентів за користування
кредитом здійснено 05.01.2010 року в сумі 1700
грн. на час здійснення платіжу за
позичальником рахувалася
заборгованість по процентах в сумі
166453,49. Тобто платіж здійснений не за
графіком сплати процентів, а на
погашення простроченої заборгованості
за багато місяців. Тому строк позовної
давності може обчислюватися з 06.01.2010
року. До суду позивач звернувся 23.01.2013
року. Тому вимоги про стягнення
заборгованості по процентах в сумі 164753
грн. 49 коп. не можуть бути задовлені,
оскільки підпадають під сплив
позовної давності.

При таких обставинах стягненню
підлягає заборгованість за останні три
роки, що передували поданню позовної
заяви, яка з урахуванням уточнення
вимог становить 389755 грн. 10 коп.
(554508,59-164753,49).

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України
та умов договору (п. 5.2) розмір пені за
прострочення виконання грошового
зобов'язання визначений у розмірі 0,05%
від суми несплаченого платежу за
кожний день прострочення. За загальним
правилом, що випливає із Цивільного
кодексу України, період, за який
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов'язання, не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Відповідно до п. 7.8. договору про
іпотечний кредит № 1948-н від 13.09.2007 року
сторони домовилися про збільшення
строку позовної давності до вимог про
стягнення пені до трьох років

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки).

Втім пеня Банком почала обчислюватися
з 01.05.2010 року, в той час, як позов подано
23.01.2013 року. Отже позовна давність
відносно заборгованості станом на
01.05.2010 не спливла як до основної вимоги
(тіло кредиту і проценти), так і
додаткової (пені за порушення
зобов`язання по тілу кредита і
процентам).

Тому висновок районного суду в цій
частині не заснований на матеріалах
справи і суперечить закону, внаслідок
чого рішення в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення вимог про стягення
пені по тілу кредиту в сумі 183328 грн. 54
коп. та пені за порушення сплати
процентів в сумі 75352 грн. 84 коп.

В засіданні судової колегії
представником ПАТ «Державний ощадний
банк України» представлено кредитну
справу ОСОБА_3 і звернуто увагу, що в
матеріалах кредитної справи є вимога
до Банку до ОСОБА_3 від 11.01.2011 року, яку
позичальник отримала 11.01.2011 року
особисто під розпис. Дана вимога до
позову не додавалася і в полі зору
першої інстанції не була. Представник
ПАТ «Державний ощадний банк України»
просив долучити до справи копію даної
досудової вимоги, оригінал якої
оглянутий судом при огляді кредитної
справи, де він зберігається (а. с. 114).

На думку представника ПАТ «Державний
ощадний банк України» позовна
давність має обчислюватися з дати
вручення досмужової вимоги ОСОБА_3 з
11.01.2011 року і тому Банк звернувшись з
позовом 23.01.2013 року строк позовної
давності не пропустив. В будь-якому
випадку наявність досудової вимоги
врученої позичальнику перериває
позовну давність у зв`язку з чим на
думку представника позивача заявлені
Банком до ОСОБА_3 вимоги про дострокове
повернення кредиту, стягнення
процентів за користування кредитом,
стягнення пені за не своєчасне
виконання зобов`язань по тілу кредиту
та сплаті процентів підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з умовами кредитного договору
(п. 1.2.2) позичальник зобов'язаний
здійснювати повернення кредиту
частинами (щомісячними платежами) в
розмірі та в строки, визначені графіком
повернення кредиту та щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом, а також встановлено
відповідальність за порушення графіку
повернення кредиту та процентів за
користування ним.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
відповідно до графіку платежу, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань, тобто позовна давність
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Такий правовий аналіз зазначених норм
та обставин відповідає викладеним у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі № 6-116цс13
висновкам. Вказане судове рішення
згідно із положеннями ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковим для всіх судів,
які зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із цим
рішенням.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дій, що
свідчать про визнання нею свого боргу
або іншого обов`язку.

Отже, в розумінні даної норми такими
діями можуть бути будь-які дії активні
боржника по відношенню до кредитора
щодо визнання боргу, зокрема: відповідь
на претензію, часткове погашення
самим боржником чи за його згодою іншою
особою боргу або неустойки, сплата
процентів по основному боргу,
підписання акта звірки розрахунків,
угода сторін про відстрочку
(розстрочку) виконання боргу та
будь-які інші документи, у яких
визначена заборгованість боржника. При
цьому в тих випадках, коли
передбачалося виконання зобов`язання
частинами або у вигляді періодичних
платежів і боржник здійснив дії, які
свідчать про визнання лише частини
(періодичного платежу), такі дії не
можуть бути підставою для перерви
перебігу строку позовної давності по
іншим частинам (платежам).

Сам по собі факт вручення 11.01.2011 року
позичальнику досудової вимоги, якою
після цього не здійснено жодного
платежу на погашення заборгованості по
кредитному договору, не свідчить про
переривання перебігу позовної
давності.

Крім того, як вбачається зі змісту
листів ОСОБА_3 від 31.03.2011 року та від
06.12.2012 року адресованих позивачу,
відповідач просив посприяти Банк у
вирішенні питання щодо надання згоди
на реалізацію належного їй будинку,
який переданий нею в іпотеку банку
згідно із іпотечним договором від
17.09.2007 року у якості забезпечення
виконання зобов`язань за договором про
іпотечний кредит. Заборгованість у
вказаних листах не визначена ані в
цілому по кредитному договору ані по
конкретним видам платежів.

Отже, ОСОБА_3 не вчинялися дії, які б
свідчили про визнання нею зобов`язання
зі сплати прострочених платежів по
тілу кредиту, процентах за його
користування, пені, зокрема листи від
31.03.2011 року та від 06.12.2012 року адресовані
відповідачем позивачу не містять
конкретних визначених сум по кожному
із платежів та загальної суми боргу в
цілому.

При таких обставинах доводи
апеляційної скарги про те, що строк
позовної давності за зобов`язаннями по
сплаті простроченого тіла кредиту,
процентів за його користуванням та
пені до дати звернення з позовом до
суду, перервався у зв`язку із
направленням позивачем на адресу Банку
листів від 31.03.11 року та від 06.12.2012 року є
неспроможними.

Інших доводів в апеляційній скарзі не
наведено.

Таким чином судова колегія доходить
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
рішення суду першої інстанції про
відмову у задоволенні вимог про
стягнення заборгованості по тілу
кредиту, по процентах, пені у зв`язку із
спливом позовної давності, підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення вимог
та стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості за договорм
про іпотечний кредит № 1948-н від 13.09.2007
року в загальній сумі 1598458 грн. 63 коп.,
яка складається з тіла кредиту в
порядку дострокового стягнення - 860022
грн. 24 коп., заборгованості по процентам
за користування кредитними коштами
389755 грн. 10 коп., заборгованості по пені
за невиконання зобов`язання по сплаті
тіла кредиту в сумі 183328 грн. 54 коп.,
заборгованості по пені за невиконання
зобов`язання по сплаті процентів за
користування кредитними коштами в сумі
75352 грн. 84 коп. В решті вимог слід
відмовити.

Крім того у відповідності до ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню судові
витрати у вигляді судового збору,
сплаченого при поданні позовної заяви
до суду в сумі 3219 грн.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника
начальника філії - Одеського обласного
управління Акціонерного товариства
«Ощадбанк» по роботі з проблемними
активами Козаченка Віталія
Вікторовича - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 24 лютого 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства Державний ощадний банк"
України в особі Одеського обласного
управління „АТ Ощадбанк" -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
„Державний ощадний банк України" в
особі Одеського обласного управління
„АТ Ощадбанк" (; МФО 328845, р/р
0001) заборгованість за договором
про іпотечний кредит № 1948-н від 13.09.2007
року в загальній сумі 1598458 грн. 63 коп.,
яка складається з тіла кредиту в
порядку дострокового стягнення - 860022
грн. 24 коп., заборгованості по
процентам за користування кредитними
коштами 389755 грн. 10 коп., заборгованості
по пені за невиконання зобов`язання по
сплаті тіла кредиту в сумі 183328 грн. 54
коп., заборгованості по пені за
невиконання зобов`язання по сплаті
процентів за користування кредитними
коштами в сумі 75352 грн. 84 коп.

В решті заявлених позовних вимог про
стягнення заборгованості по тілу
кредита та процентах за користування
кредитними коштами - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
„Державний ощадний банк України" в
особі Одеського обласного управління
„АТ Ощадбанк" (; МФО 328845, р/р
0001) судові витрати у вигляді
судового збору в сумі 3219 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук