Головуючий суду 1 інстанції - Скнаріна
Доповідач - Украінцева Л.Д.
Справа № 407/4585/13-ц
Провадження № 22ц/782/495/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014р. Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Украінцевої Л.Д.

суддів:
Іванової І.П., Фарятьєва С.О.

при
секретарі - Веселові С.С..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою Державного
закладу "Луганський державний медичний
університет" на рішення
Антрацитівського міськрайонного суду
Луганської області від 17.12.2013р.

за позовом Державного закладу
"Луганський державний медичний
університет" до ОСОБА_2 про
відшкодування вартості за період
навчання,-

в с т а н о в и л а:

Державний заклад "Луганський державний
медичний університет" звернувся з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат
на навчання, в обґрунтування якого
позивач послався на те, що відповідачка
у 2003 році вступила до закладу та при
вступі підписала угоду, відповідно до
умов якої взяла на себе обов'язки після
закінчення Державного закладу
"Луганський державний медичний
університет" прибути на місце
направлення та відпрацювати не менше 3
років. Свої зобов'язання відповідачка
не виконала, а саме хоча і прибула за
місцем направлення, однак, звільнилася
через 8 днів за згодою сторін, у зв'язку
із чим повинна відшкодувати вартість
навчання у розмірі 21 667 грн. 68 коп..

Рішенням Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 17.12.2013р. в задоволенні
позову відмовлено за
необгрунтованістю.

Не погодившись із рішенням, Державний
заклад "Луганський державний медичний
університет" подав апеляційну скаргу, в
якій зазначив, що суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
оскільки неповно з'ясував обставини,
які мають значення для справи, не дав
належної оцінки доказам, тому вважає,
що воно підлягає скасуванню в повному
обсязі.

Вирішуючи питання про можливість
розгляду за відсутністю сторін колегія
суддів приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3є представником ОСОБА_2, він же
надав заперечення на апеляційну
скаргу.

Відповідно до зворотнього
повідомлення про вручення поштового
відправлення ОСОБА_3 був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
апеляційної скарги. Окрім того, ОСОБА_3
звернувся до апеляційного суду з
заявою про розгляд справи за його
відсутності.

Згідно зі ч. 5 ст. 76 ЦПК України вручення
поштової повістки представникові
особи, яка бере участь у справі,
вважається врученням повістки і цій
особі.

Таким чином, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином
ОСОБА_2 та її представник.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України у
разі неповідомлення суду про причини
неявки, вважається, що сторони та інші
особи, яки беруть участь у справі, не
з'явилися до суду без поважних причин.

Також належним чином повідомлено і
представник апелянта.

Неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів
вважає за можливим розглянути справу
за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевірив законність
та обґрунтованість рішення, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив із того, що
відшкодування вартості навчання
передбачено до державного бюджету, а не
на користь відповідного учбового
закладу та немає нормативно-правового
акту, який би встановлював порядок
відшкодування вартості навчання
випускниками у разі порушення ними
угод про працевлаштування.

Проте погодиться з таким висновком
суду неможливо з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка з 01.09.2003 р. по 30.06.2009 р
навчалась в Державному закладі
«Луганський державний медичний
університет» за державним замовленням
та була направлення на роботу посаду
лікаря Антрацитівської центральної
районної лікарні з 01.08.2011 р

Згідно зі матеріалами справи 10.10.2003
року між відповідачем ОСОБА_2 та
Державним закладом «Луганський
державний медичний університет», була
укладена угода «Про підготовку
фахівців з вищою освітою за рахунок
державного замовлення». Відповідно до
наказу ДЗ «Луганський державний
медичний університет» відповідачка
була зарахована на перший курс денного
відділення медичного факультету за
спеціальністю «Лікувальна справа»
Державного закладу «Луганський
державний медичний університет».

Відповідно до умов вказаної угоди від
10.10.2003 року відповідач зобов'язалася
оволодіти науковими знаннями та
практичними навичками, що передбачені
вимогами відповідних кваліфікаційних
характеристик фахівця для професійної
діяльності за спеціальністю та прибути
після закінчення вищого навчального
закладу освіти на місце направлення і
відпрацювати не менше трьох років.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач закінчила інтернатуру,
працевлаштувалася на посаду лікаря
Антрацитівської центральної районної
лікарні з 01.08.2011 р.

08.08.2001 відповідачка була звільнена за
згодою сторін, тобто відпрацювала
тільки 8 днів (строк менший за
встановлений трирічний термін).

Згідно довідки-розрахунку вартості
навчання загальна вартість навчання
відповідача за період з 01.09.2003 р. по
30.06.2009 р. складає 21 667,59 грн.

Порядок працевлаштування випускників
державних вищих медичних
(фармацевтичних) закладів освіти,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням , затверджено
Наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 25 грудня 1997 р. N 367,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 15 квітня 1998 р. за N 246/2686.

Згідно до п. 3 Порядку працевлаштування
випускників випускник державного
вищого медичного (фармацевтичного)
закладу освіти III - IV рівнів
акредитації, якому після навчання в
інтернатурі присвоєно кваліфікацію
лікаря(провізора)-спеціаліста і який
працевлаштований на підставі
направлення на роботу,вважається
молодим спеціалістом протягом
трьох років з моменту укладення ним
трудового договору із замовником.
Період навчання в інтернатурі до цього
терміну не входить. П.5. Керівники вищих
закладів освіти після зарахування осіб
на навчання за державним
замовленням укладають з ними угоду
за формою, уміщеною в додатку 1. П.6.
Випускники, які уклали угоду з вищим
закладом освіти після зарахування на
навчання, а також ті, що почали
навчання до 1996 року за державним
замовленням без укладення угоди,
зобов'язані відпрацювати за місцем
призначення не менше ніж три роки.

Пункт 21 Порядку працевлаштування
випускників передбачає, що випускник
повинен прибути до місця призначення у
термін, визначений у направленні на
роботу. Незгода випускника з рішенням
комісії з працевлаштування
випускників не звільняє його від
обов'язку прибути на роботу за
призначенням. У разі, якщо він не
прибув за направленням або відмовився
приступити до роботи за призначенням
з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього
Порядку, чи його звільнено з ініціативи
власника або уповноваженого ним
органу за порушення трудової
дисципліни або звільнено за власним
бажанням протягом навчання в
інтернатурі та трьох років після
закінчення останньої, він
зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку відповідно до
державного або місцевого бюджетів
вартість навчання та компенсувати
замовникові всі витрати.

За п. 4 ч. 1 ст. 64 Закону України «Про вищу
освіту» від 17 січня 2002 року
фінансування за рахунок видатків
Державного бюджету України підготовки
фахівців з вищою освітою за напрямами і
спеціальностями відповідних
освітньо-кваліфікаційних рівнів у
вищих навчальних закладах державної
форми власності здійснюється в
обсягах, необхідних для забезпечення
на кожні десять тисяч населення
навчання не менше як ста студентів у
вищих навчальних закладах першого і
другого рівнів акредитації та ста
вісімдесяти студентів у вищих
навчальних закладах третього і
четвертого рівнів акредитації.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.3 ЦК України
однією із загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору.

У ст. 526 ЦК України зазначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про
освіту» від 23 травня 1991 року (далі -
Закон) випускники вищих навчальних
закладів, які здобули освіту за кошти
державного або місцевого бюджетів,
направляються на роботу і зобов'язані
відпрацювати за направленням і в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Обов'язок випускника відшкодувати до
державного бюджету повну вартість
навчання, встановлений ст. 2 Указу
Президента України від 23 січня 1996 року
№ 77/96 «Про заходи щодо реформування
системи підготовки спеціалістів та
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів», відповідно до
якої особи, які навчаються за рахунок
державних коштів, укладають з
адміністрацією вищого навчального
закладу угоду, за якою вони
зобов'язуються після закінчення
навчання та одержання відповідної
кваліфікації відпрацювати в
державному секторі народного
господарства не менше ніж три роки. У
разі відмови працювати в державному
секторі народного господарства
випускники відшкодовують в
установленому порядку до Державного
бюджету повну вартість навчання.

Виходячи із положень п. п. 8, 14 Порядку
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
серпня 1996 року № 992, випускник вищого
навчального закладу зобов'язаний
відпрацювати за місцем призначення не
менш трьох років, а в разі неприбуття за
направленням або відмови без поважної
причини приступити до роботи за
призначенням звільнення його за
ініціативи адміністрації за порушення
трудової дисципліни, звільнення за
власним бажанням протягом трьох років
випускник зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку до Державного
бюджету вартість навчання.

Вищезазначене свідчить про те, що
відповідачка взяті на себе
зобов'язання не виконала, звільнилася
до встановленого трирічного терміну за
згодою сторін, у зв'язку із чим повинна
відшкодувати вартість навчання та
компенсувати замовникові усі витрати
понесені на навчання, відповідно до
положень п. 14 Постанови Кабінету
Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996
року «Про порядок працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовлення» та типової угоди
про підготовку фахівців з вищою
освітою від 10 жовтня 2003 року.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
вчиняється в такий самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом, чи не впливає із
звичаїв ділового обороту.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони уклали двосторонню угоду із
навчальним закладом, форма угоди,
укладеної між відповідачем та ДЗ
"Луганський державний медичний
університет", затверджена постановою
Кабінету Міністрів України від 22
серпня 1996 року за N 992, яка не визнана не
чинною повністю або в частині;
відповідач свідомо підписав зазначену
угоду, з позовами про її розірвання або
визнання недійсною до суду не
звертався.

На підставі зазначеного колегія суддів
вважає, що звільнення ОСОБА_2 за згодою
сторін не звільняє її від обов'язків
щодо відшкодування вартості навчання.

П. 1 ст. 36 КЗпП передбачає можливість
припинення трудового договору за
угодою сторін. Потреба у використанні
п. 1 ст. 36 КЗпП з'являється насамперед у
сторін строкового трудового договору
для його дострокового припинення. З
ініціативи власника такий трудовий
договір може бути розірваний тільки за
наявності підстав, зазначених у законі.
Працівник також вправі розірвати
строковий трудовий договір тільки за
наявності причин, передбачених у ст. 39
КЗпП. Коли в кожної з сторін немає права
на дострокове розірвання строкового
трудового договору, вони можуть
домовитися про припинення його за п. 1
ст. 36 КЗпП.

Відповідно до ст.. 39 КЗпП України
строковий трудовий договір (пункти 2 і 3
статті 23) підлягає розірванню
достроково на вимогу працівника в разі
його хвороби або інвалідності, які
перешкоджають виконанню роботи за
договором, порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
або трудового договору та у випадках,
передбачених частиною першою статті 38
цього Кодексу.

Посилання ОСОБА_2 на той факт, що вона
була звільнена не за власним бажанням,
а за згодою сторін, що передбачено ст.. 36
КЗпП України не може бути підставою,
виходячи з умов договору, для
звільнення її від обов'язку
відшкодувати витрат на її навчання,
оскільки в даному разі волевиявлення
відповідачки було направлено на
припинення трудових відносин за
власним бажанням, яке було оформлено у
вигляді згоди сторін, що фактично по
своєї суті відповідає звільненню за
власним бажанням. При цьому, ті
виключні обставини, що передбачені ст..
39 КЗпП України (хвороби або
інвалідності, які перешкоджають
виконанню роботи за договором,
порушення власником або уповноваженим
ним органом законодавства про працю,
колективного або трудового договору та
у випадках, передбачених частиною
першою статті 38 цього Кодексу),
причиною її звільнення не були та
ОСОБА_2 у якості таких причин не
зазначалися.

Також з матеріалів справи вбачається,
щоДЗ "Луганський державний медичний
університет" є державним навчальним
закладом і фінансується виключно за
кошти державного бюджету та є належним
позивачем.

Необґрунтоване посилання суду першої
інстанції на відсутність на момент
виникнення спірних відносин порядку
відшкодування випускниками вищих
навчальних закладів вартості навчання,
оскільки наявність або відсутність
нормативно-правових актів міністерств
та відомств, які встановлюють саме
порядок відшкодування випускниками
вищих навчальних закладів вартості
навчання, не звільняє відповідача від
встановленого вищевказаним Законом,
Порядком працевлаштування та Указом
Президента N 77/96 від 23.01.96 р. обов'язку з
відшкодування державному бюджету
вартості його навчання з урахуванням
тієї обставини, що вона не відпрацювала
встановленого трьохрічного строку
Антрацитівській центральній районній
лікарні.

Зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК
України до скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України
необхідне стягнути з відповідача
судовій збір у сумі 338,48 грн. (а.с.1,48).

Керуючись ст.ст.209,303,309,313,316 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Державного закладу
"Луганський державний медичний
університет" задовольнити.

Рішення Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 17.12.2013р. скасувати, ухвалити
нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на
користь Державного закладу "Луганський
державний медичний університет"
вартість навчання у сумі 21 667,59 грн.
(двадцять одна тисяча шістсот
шістдесят сім грн.. 59 коп. ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Державного закладу "Луганський
державний медичний університет"
судовій збір у сумі 338,48 грн.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення. Може бути оскаржено
протягом 20-ти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: