Справа № 728/537/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року Бахмацький районний
суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді
Лободи Н.В.

за участі секретаря
Оробей О.М.

представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Бахмачі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ПАТ «Дельта Банк», ПАТ ІБ «УкрСиббанк»
про визнання договору недійсним,-

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ПАТ «Дельта Банк», ПАТ ІБ «УкрСиббанк»
про визнання договору недійсним,
мотивуючі свої позовні вимоги тим, що
30.09.2008 року між ним та ПАТ ІБ
«УкрСиббанк» було укладено кредитний
договір №0 та додаткова угода №1,
згідно умов яких банк надав йому кредит
в розмірі 20060 доларів США з розрахунку
14,5% річних на строк до 29.09.2015 року. В ході
розгляду Бахмацьким районним судом
цивільної справи за позовом ПАТ
«Дельта Банк» про стягнення з нього
боргу за вищевказаним кредитним
договором, позивач дізнався, що між ПАТ
«УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги за кредитами, який вважає таким,
що порушує його права, як споживача
кредитних послуг, оскільки, він не
давав згоду на укладення такого
договору та на розголошення
банківської таємниці і, керуючись ЗУ
«Про захист прав споживачів», просить
визнати вказаний договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами недійсним на підставі
рішення Конституційного Суду України
від 10.11.2011 року.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримав з
вищевикладених підстав, просив їх
задовольнити і додатково пояснив, що в
результаті укладення вищевказаного
договору купівлі-продажу права вимоги
за кредитами ПАТ «УкрСиббанк» було
розголошено банківську таємницю
стосовно позивача, зокрема, щодо
відомостей про його анкетні дані, його
фінансовий стан, наявність банківських
рахунків та розміру заборгованості.

Представник відповідача ПАТ «Дельта
Банк» в судове засідання не з»явився,
надав письмові заперечення на даний
позов, в яких просив справу розглянути
без його участі, не визнав вимог
позивача, посилаючись на відсутність
підстав згідно чинного цивільного
законодавства для визнання договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами недійсними. При цьому в
запереченні вказав на те, що укладення
договіру купівлі-продажу прав вимоги
за кредитами від 08.12.2011року між ПАТ
«Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» не
суперечить актам цивільного
законодавства, моральним засадам
суспільства, при укладенні правочину
волевиявлення учасників було вільним
та відповідало їх внутрішній волі,
правочин було вчинено у формі,
встановленій законом і він був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним і
він не порушує прав позивача.

Представник відповідача ПАТ
«УкрСиббанк» в судове засідання не
з»явився, надав суду заяву про розгляд
справи без його участі та письмові
заперечення на позов ОСОБА_2, просив
відмовити в його задоволенні, оскільки,
відсутні підстави для визнання
договору купівлі-продажу прав вимоги
за кредитами укладеного між ПАТ
«Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк»
недійсним, також, вважає безпідставним
посилання позивача на рішення
Конституційного Суду України від 10.11.2011
року № 1-26/2011.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, з'ясувавши обставини справи,
перевіривши їх шляхом дослідження
письмових доказів, приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Як встановлено судом, 30.09.2008 року між
позивачем ОСОБА_2 АКІБ "УкрСиббанк" було
укладено кредитний договір №0 та
додаткова угода №1, відповідно до умов
яких позивачу було надано кредит у
розмірі 20060 доларів США. Вказана
обставина підтверджується матеріалами
справи. (а.с.3-9)

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», який є
правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та
ПАТ «Дельта Банк» було укладено
договір купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, згідно умов якого ПАТ
«УкрСиббанк» передало, а ПАТ «Дельта
Банк» прийняло право вимоги, що
належить ПАТ «УкрСиббанк», сплативши
ПАТ «УкрСиббанк» ціну права вимоги,
ставши кредитором за кредитними
договорами. Вказаний договір
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрований в
реєстрі за № 2949 (а.с.10-11).

Згідно акту приймання-передачі права
вимоги від 19.12.2011року, ПАТ «УкрСиббанк»
передало, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло
право вимоги за кредитними договорами
(а.с.63).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України передбачено, що
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимог і за
яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

За правилами ст.516 ЦК України, заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.655, ч.3 ст.656 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Предметом
купівлі-продажу може бути право вимоги,
якщо вимога не має особистого
характеру. До договору купівлі-продажу
права вимоги застосовуються положення
про відступлення права вимоги, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Умови кредитного договору №0 та
додаткової угоди №1 від 30.09.2008 року між
ОСОБА_2 та АК ІБ «УкрСиббанк» не містять
умов про недопустимість заміни
кредитора без згоди боржника в
зобов'язанні, що виникає на підставі
цього договору.

Згідно з ч.1 ст.215, ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України
підставою недійсності правочину є
суперечливість змісту правочину ЦК
України, актам цивільного
законодавства, його моральним засадам.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно частин 2, 3 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Згідно матеріалів справи договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами від 08.12.2011 року, укладений між
ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ ІБ
«УкрСиббанк» підписаний
уповноваженими особами та скріплений
гербовими печатками.

Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного
суду України "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" № 9 від 06
листопада 2009 року правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. У разі якщо під
час розгляду спору про визнання
правочину недійсним як оспорюваного та
застосування наслідків його
недійсності буде встановлено
наявність підстав, передбачених
законодавством, вважати такий правочин
нікчемним, суд, вказуючи про
нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину. За
змістом статті 216 ЦК України та
виходячи із загальних засад цивільного
законодавства суд може застосувати з
власної ініціативи реституцію як
наслідок недійсності оспорюваного
правочину. Інші наслідки недійсності
оспорюваного правочину (відшкодування
збитків, моральної шкоди тощо) суд
застосовує відповідно до статті 11 ЦПК
України.

Крім того, згідно з п.26 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» особами, які
беруть участь у справі про визнання
правочину недійсним, є насамперед
сторони правочину.

Оскільки, позивач не є стороною
договору купівлі-продажу прав вимоги
за кредитами, укладеного 08.12.2011року між
ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк»,
відтак, суд не вбачає передбачених
законодавством підстав для визнання
недійсним вказаного договору.

Також, в судовому засіданні не було
доведено порушення відповідачами прав
позивача як споживача кредитних
послуг, зокрема, розголошенням
банківської таємниці, оскільки,
відповідно до п.3.1 договору про надання
споживчого кредиту передбачено, що
підписанням цього договору ОСОБА_2
надає банку свою згоду та право
збирати, зберігати, використовувати,
поширювати і отримувати інформацію, в
тому числі банківську таємницю в
обсязі, встановленому Правилами.

Зокрема, пунктом 10.4 вищевказаних
Правил, які є невід»ємною частиною
договору, укладеного між позивачем та
АТ «УкрСиббанк», передбачено, що
уклавши Договір Позичальник надає
Банку свою згоду та право зберігати,
збирати, використовувати, поширювати і
отримувати інформацію (дані про
Позичальника відомі Банку та/або
третім особам у зв»язку з укладенням та
виконанням договору, в тому числі
банківську та комерційну таємницю): яка
відповідно до законодавства України
входить до складу кредитної історії -
до/від/через бюро кредитних історій,
які створені та здійснюють діяльність
відповідно до законодавства України;
необхідну при укладенні договорів щодо
відступлення права вимоги та/або
переведення боргу за даним Договором -
до/від/через відповідних фізичних та
юридичних осіб.

Той факт, що при укладенні договору
кредитування позивач був ознайомлений
з Правилами (договірними умовами)
споживчого кредитування не
заперечувався в судовому засіданні
представником позивача та вбачається
з матеріалів справи, оскільки, пунктом
3.1 договору про надання споживчого
кредиту передбачено, що підписанням
цього договору позивач підтверджує, що
ознайомлений і погоджується з умовами
всіх додатків до договору, зокрема з
Правилами (договірними умовами)
споживчого кредитування і отримав
оригінал цього договору з усіма
додатками в день його підписання ( а.с.
3).

Враховуючи вищевикладене, посилання
позивача та його представника на
рішення Конституційного Суду України
№ 1-26/2011 від 08.12.2011 року як на підставу
визнання договору купівлі-продажу прав
вимоги за кредитами суд вважає
безпідставним.

Доводи позивача та його представника
про порушення ПАТ ІБ «УкрСиббанк»
банківської таємниці та прав позивача
як споживача кредитних послуг, не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, оскільки, базуються на їх
власному припущенні та спростовуються
матеріалами цивільної справи.

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Позивачем та його представником не
надано доказів на підтвердження
порушення відповідачами вимог
законодавства та прав позивача як
споживача кредитних послуг при
укладенні договору купівлі-продажу
прав вимог за кредитами, тобто, спірний
договір укладений відповідно до норм
чинного законодавства, а права
позивача не порушені.

З огляду на викладене, оцінивши докази
по справі у їх сукупності, суд
приходить до висновку про
безпідставність та необґрунтованість
позовних вимог, а тому в позові слід
відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст.203, 207, 215, ст.ст.512-514, 516, 655, 656, ЦК
України, ст.ст.4,10, 11, 60, 212, 213, 215, 292, 294 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ПАТ «Дельта Банк», ПАТ ІБ «УкрСиббанк»
про визнання договору недійсним
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області через
Бахмацький районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення; особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Бахмацького районного суду
Н.В.Лобода