АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1271/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 41 Черниш Т. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Новіков О. М. РІШЕННЯ
08 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНовіков О. М.
суддівДмитренко М. І. , Бондаренко С. І.
при секретаріБражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 24 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя
особа: ОСОБА_8 про усунення перешкод в
користуванні майном та виселення з
в с т а н о в и л а :
У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_7,
посилаючись на те, що з 15 грудня 1989 року
по 15 січня 2013 року вона перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі.
07 червня 1991 року позивачка та її сестра
ОСОБА_8 отримали у спадщину після
смерті матері ОСОБА_9 в рівних,
ідеальних долях незакінчений
будівництвом житловий будинок
(готовністю 11 відсотків), фундамент під
веранду, які знаходиться по АДРЕСА_1. За
вказаним житловим будинком була
закріплена земельна ділянка, на якій,
крім зазначеного незавершеного
будівництва, знаходяться самовільно
побудовані літня кухня та сарай.
Земельну ділянку по АДРЕСА_1 надану для
особистого селянського господарства,
позивачка та ОСОБА_8 приватизували на
підставі рішення № 2.18-24/24 від 19.11.2003
року та отримали 19.04.2007 року державний
акт серія ЯГ № 646925 на право власності
на земельну ділянку площею 0,0987 га,.
Також вони разом приватизували другу
суміжну земельну ділянку по АДРЕСА_1
для обслуговування жилого будинку на
підставі рішення № 2.18-24/24 Уманської
міської ради від 19.11.2003 року та договору
купівлі-продажу земельної ділянки
№3-3645 від 21.10.2008 року. 19.03.2009 року вони з
сестрою отримали державний акт серії
АЗ №198655 на право власності на цю
земельну ділянку площею 0,0902 га.
ОСОБА_6 також вказала, що після
розірвання шлюбу, на прохання
колишнього чоловіка ОСОБА_7, вона в
усній формі надала йому дозвіл
проживати декілька місяців в
домоволодінні по АДРЕСА_1, куди він
переселився проживати на час пошуку
іншого житла. На даний час відповідач
продовжує проживати за вказаною
адресою та не бажає в добровільному
порядку його звільнити, перешкоджає
позивачці туди заходити та почав
самовільно, без дозволу власників,
У зв'язку з тим, що відповідач
перешкоджає користуватися земельною
ділянкою та спорудами, уточнивши
позовні вимоги, ОСОБА_6 просила суд
ухвалити рішення, яким усунути
перешкоди в користуванні власністю:
зобов'язати відповідача не
перешкоджати їй в коритсуванні
домоволодінням: житлом, господарськими
спорудами та земельними ділянками,
наданими для обслуговування жилого
будинку і для ведення особистого
селянського господарства, що
розташовані по АДРЕСА_1; виселити
ОСОБА_7 з домоволодіння по АДРЕСА_1;
зобовязати ОСОБА_7 за власний рахунок
знести самовільно збудовані теплицю,
підвал під теплицею та баню і відновити
станземельної ділянки; стягнути з
відповідача на її користь понесені
судові витрати.
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 24 березня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовну заяву,
вважаючи, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а також з неповним з'ясуванням обставин
справи.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції
рішення не відповідає у повній мірі
зазначеним вище вимогам.

Так, колегія суддів погоджується з
висновком суду про неможливість
виселення відповідача з займаного
житлового приміщення.

Житловий кодекс України передбачає
виселення громадян лише з жилих
приміщень.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Статтями 379, 380 ЦК України передбачено,
що житлом фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
призначені та придатні для постійного
проживання в них. Житловим будинком є
будівля капітального типу, споруджена
з дотриманням вимог, встановлених
законом, іншими нормативно-правовими
актами, і призначена для постійного у
ній проживання.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Суд першої інстанції вірно звернув
увагу на те, що всі будівлі, які
розташовані на земельній ділянці
відповідачки і в одній з яких проживає
відповідач є самочинним будівництвом і
у позивачки відсутнє право власності
на нього. Законом не передбачено
виселення громадянина з самочинно
збудованого приміщення а також
усунення перешкод у користуванні ним.

Що стосується решти позовних вимог
ОСОБА_6, то колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції не звернув належної
уваги на те, що вони стосуються
усунення перешкод в користуванні
земельними ділянками, які перебувають
у власності позивачки.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідно до державний акт серії АЗ
№198655 ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 на право
власності ? частину земельної ділянки
площею 0,0902 га. А відповідно до
державного акту серія ЯГ № 646925 вони в
рівних долях мають право власності на
земельну ділянку площею 0,0987 га.

Обидві земельні ділянки розташовані за
адресою: АДРЕСА_1. Відповідач в судовому
засіданні визнав, що на вказаних
ділянках він самовільно збудував
теплицю, підвал під теплицю та баню.
Також судом встановлено та
підтверджено відповідачем він не
пускає відповідачку на вказані
земельні ділянки, перешкоджає їй
проводити там буд-які роботи.

ОСОБА_8 погодилась з вимогами позивачки
повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України
власник земельної ділянки має право
використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового
призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Також статтею 391 ЦК України передбачено
право власника майна вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

На підставі приведених вище обставин
колегія суддів приходить до висновку,
що в частині усунення перешкод в
користуванні земельними ділянками
позов підлягає задоволенню.

В зв'язку з неповним з'ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи
рішення суду в цій частині підлягає
скасуванню.

На підставі ст. 88 ЦПК України суд
апеляційної інстанції, змінюючи
рішення, визначає розподіл судових
витрат пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 24 березня
2014 року змінити, скасувавши його в
частині відмови в задоволенні позову
про усунення перешкод в користуванні
земельними ділянками.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа:
ОСОБА_8 про усунення перешкод в
користуванні земельними ділянками та
відновлення стану земельних ділянок -
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_7 не перешкоджати
ОСОБА_6 в користуванні земельними
ділянками, наданими для обслуговування
жилого будинку і для ведення
особистого селянського господарства,
що розташовані по АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_7 за власний рахунок
знести самовільно збудовані теплицю,
підвал під теплицею та баню, що
розташовані на земельних ділянках по
АДРЕСА_1 і відновити стан земельних
ділянок.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
судові витрати в сумі 175 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції на протязі
двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :