Єдиний унікальний номер 205/1372/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Мовчан Д.В.
при
секретарі
Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа,
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання права власності на майно у
порядку спадкування за законом, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до
суду з позовною заявою до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про визнання права власності на майно у
порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначила, що її батьки,
ОСОБА_6, та ОСОБА_7, перебували у шлюбі,
зареєстрованому 14.04.1950 року в
Кагановичському райбюро РАГС м. Одеси,
актовий запис № 385. Шлюб за життя
батьків розірвано не було. Від цього
шлюбу, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народились
близнюки - ОСОБА_2 і ОСОБА_8, та
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1. Далі позивач
зазначає, що її батьку, ОСОБА_6, на
підставі договору дарування від 12
червня 1990 року, належала 1/3 частина
домоволодіння АДРЕСА_1. Далі позивач
зазначає, що ОСОБА_7, прийняла спадщину
після смерті свого чоловіка шляхом
фактичного вступу в управління
спадковим майном, оскільки на день
смерті вона була прописана та до дня
своєї смерті проживала у спадковому
будинку. Таким чином, після смерті
матері позивача ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7,
відкрилась спадщина на 1/3 частину
домоволодіння АДРЕСА_1. Спадкоємцями
першої черги є вона позивач по даній
справі, ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Далі
позивач зазначає, що упродовж шести
місяців, вона звернулася до приватного
нотаріусу Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 із
відповідною заявою про прийняття
спадщини, яка відкрилась після смерті
ОСОБА_7. Постановою від 23.01.2014 року
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
відмовила у видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом та
рекомендовано було звернутися до суду.
У зв'язку з чим, позивач зазначає, що
змушена звертатися до суду та просити
суд визнати за нею, ОСОБА_1, право
власності на 1/3 частину домоволодіння
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4
ОСОБА_7.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, надала суду письмову заяву, в
якій позовні вимоги підтримує в
повному обсязі, про вищевказані
обставини не заперечує, просить позов
задовольнити.

Відповідач - 1 - ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явилася, надала суду
заяву, в якій просить справу розглядати
без її участі та винести рішення
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Відповідач - 2 - ОСОБА_3 у судове
засідання не з'явилася, надала суду
заяву, в якій просить справу розглядати
без її участі та винести рішення
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - Приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, у судове
засідання не з'явилася, надала суду
заяву, в якій просить справу розглядати
без її участі та винести рішення
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Суд, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
за наступних підстав.

Так, судом встановлені наступні
обставини і визначенні відповідно до
них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на
підставі договору дарування від 12
червня 1990 року, посвідченого Другою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстром №
1-2966, на праві приватної власності
належала 1/3 частина домоволодіння
АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_3, про що у відділі
реєстрації актів громадянського стану
виконкому Кіровської районної ради м.
Дніпропетровська зроблено відповідний
актовий запис за № 2035.

Відповідно до статей 548, 549 ЦК України
1963 р. (в редакції 1963 року, який діяв на
час відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_6), для прийняття спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Не допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що
після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняла
дружина померлого - ОСОБА_7, як
спадкоємець першої черги за законом,
фактично вступила у володіння 1/3
частини домоволодіння АДРЕСА_1,
оскільки на день смерті вона була
прописана та проживала у спадковому
будинку, що підтверджується зібраними
по справі письмовими доказами, зокрема
змістом домової книги (а.с 11-17). Однак
речове право на таке майно за час свого
життя ОСОБА_7 не оформила та не
зареєструвала. Суд зауважує, що
відповідно до статті 2 Закону України
від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" в редакції,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень. Згідно
зі статтею 3 зазначеного Закону право
власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою. З наведеного
вбачається, що право власності, набуте
на відповідне нерухоме майно до
набрання чинності Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
набувається в порядку, який існував на
час його набуття, а не виникає у зв'язку
із здійсненням державної реєстрації
права власності на нього в порядку,
передбаченому цим законом, яка є лише
офіційним визнанням державою такого
права, а не підставою його виникнення.
У зв'язку із викладеними обставинами,
та приймаючи до уваги названі норми
матеріального закону, що діяли на
момент прийняття спадщини ОСОБА_7, суд
вважає доведеним факт належності такій
особі на момент її смерті спірного
майна у вигляді 1/3 частини
домоволодіння АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що ОСОБА_7
померла ІНФОРМАЦІЯ_4, про що в Книзі
реєстрації смерті відділом реєстрації
смерті Дніпропетровського міського
управління юстиції 01 березня 2010 року
зроблено відповідний актовий запис за
№ 1533 (а.с.29). Як наслідок, після ОСОБА_7
відкрилась спадщина на 1/3 частину
домоволодіння АДРЕСА_1.

Згідно ст.1261 ЦК України в редакції 2003
року, у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

З аналізу норми ч. 5 ст. 1268 ЦК України
вбачається, що спадкоємець, який
прийняв спадщину, набуває право не лише
на майно, що виявилося на момент
прийняття спадщини, але й на майно, що
було в наявності на момент її
відкриття.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є:
позивач по справі, ОСОБА_1, та
відповідачі - ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Оглядом
спадкової справи судом встановлено, що
означені відповідачі відмовилися від
прийняття спадщини у встановленому
законом порядку шляхом подання до
органу нотаріату відповідних
письмових заяв.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок
спадкоємця звернутися за свідоцтвом
про право на спадщину на нерухоме
майно.

У відповідності до положень ст. 34
Закону України «Про нотаріат», видача
свідоцтва про право на спадщину
здійснюється нотаріальними конторами.

У відповідності до п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування»за наявності
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину вимоги про визнання права на
спадщину судовому розглядові не
підлягають. У разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа має
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Згідно з п. 3 гл. 13 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22 лютого 2012 року №
296/ 5 ( далі - Порядок) нотаріус відмовляє
у вчиненні нотаріальних дій , якщо не
подано відомості (інформацію) та
документи, необхідні для вчинення
нотаріальних дій та з інших підстав.

Судом встановлено, що позивач
звернулась до нотаріальної контори із
відповідною заявою про видачу
свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно, однак постановою про
відмову у вчинені нотаріальної дії від
23.01.2014 року, винесеною приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
позивачеві було відмовлено у видачі
такого свідоцтва про право на спадщину
за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4
ОСОБА_7, та рекомендовано звернутися до
суду.

Таким чином, суд доходить висновку, що
в даному випадку у позивача відсутні
умови для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину, а відтак її цивільне право
підлягає захисту в у судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України
способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема, визнання
права.

Відповідно до вимог статті 1218 ЦК
України до складу спадщини входять всі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України в редакції 2003
року, спадкоємець за заповітом чи за
законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її. Не допускається
прийняття спадщини з умовою чи із
застереженням. Спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 від
спадщини не відмовлялась, фактично
прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7,
що складається у тому числі з 1/3 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, однак отримати
у встановленому законом порядку
свідоцтво про право на спадщину за
законом на спадкове майно у
нотаріальній конторі не має можливості
з незалежних від неї причин.

З аналізу норми ч. 5 ст. 1268 ЦК України
вбачається, що спадкоємець, який
прийняв спадщину, набуває право не лише
на майно, що виявилося на момент
прийняття спадщини, але й на майно, що
було в наявності на момент її
відкриття.

У зв'язку із вищевикладеними
обставинами, та приймаючи до уваги
названі норми матеріального закону,
суд вважає за можливе задовольнити
позов та визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/3 частину домоволодіння
АДРЕСА_1.

Також на підставі ст. 88 ЦПК України на
користь позивача з вказаних
відповідачів слід стягнути судові
витрати по справі у вигляді судового
збору в загальному розмірі 243 грн. 60 коп.
по 121 грн. 80 коп. із кожного відповідача
окремо.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 548, 549 ЦК України 1963 р., ст.ст. 16, 1218,
1268, 1297 ЦК України, ст. 34 Закону України
«Про нотаріат», ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 130, 174,
212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВирішиВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - Приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання права власності на майно у
порядку спадкування за законом -
задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на
1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1, яке
складається із ізольованої квартири №
2, у будинку А-1 з наступними
приміщеннями : 2 -1 - коридор площею 8,5
кв.м, 2-2 - жила кімната площею 11, 4 кв.м., 2-3
- жила кімната площею 15,8 кв.м., 2-4 - жила
кімната площею 9,0 кв.м., 2-5 - тамбур
площею 3,5 кв.м, 2-6 - ванна кімната, площею
3,9 кв.м.,

2-7 - кухня площею 7,8 кв.м., загальною
площею 59,9 кв.м., житловою площею 36,2 кв.м.,
підсобні приміщення - 23,7 кв.м., та
господарчими спорудами : Л - металевий
гараж, П - літня кухня, Т - вбиральня, № 4 -
водоколонка, в порядку спадкування за
законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4
ОСОБА_7.

3. Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 понесені позивачем та
документально підтверджені судові
витрати по справі у вигляді судового
збору в загальному розмірі - 243 грн. 60
коп., а саме: по 121 грн. 80 коп. із кожного
відповідача окремо.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10-ти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Мовчан Д.В.