Справа № 361/1977/2013-ц Головуючий у І
інстанції Пухна О.М.Провадження №
22-ц/780/1067/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 19
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 13 листопада
2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів, набутих
без достатньої правової підстави, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року позивач звернулася до
суду із зазначеним позовом та просила
стягнути з відповідача на свою користь
як отриманні без достатньої правової
підстави грошові кошти в сумі 8500 дол.
США, що за курсом НБУ на день стягнення
становить 67 940,50 грн., відсотки за
користування грошовими коштами в сумі
8500 дол. США, що за курсом НБУ на день
стягнення становить 67 940,50 грн.,
моральну шкоду 10 000 грн. та судові
витрати.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
зазначила, що 17 травня 2012 року, ввівши
її в оману, ОСОБА_2 разом з
представником агенції нерухомості
схилили її укласти попередній договір
купівлі-продажу 1/2 частки житлового
будинку АДРЕСА_1. Відповідно до
попереднього договору сторони
домовилися 17 жовтня 2012 року укласти
договір купівлі-продажу 1/ 2 частини
вказаного будинку за ціною 240 000 грн., що
в еквіваленті за курсом НБУ на день
розрахунків становить 30 000 дол. США.
Того ж дня у якості завдатку та у
рахунок майбутніх платежів за основним
договором ОСОБА_2 отримала готівкою від
ОСОБА_1 68 000 грн., що в еквіваленті
складає 8500 дол. США, для оформлення
документів, про що було складено
відповідну розписку. Однак від
укладання у належній формі
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2
відмовляється та від добровільного
повернення коштів, отриманих як
завдаток теж ухиляється. В зв'язку з
чим, а також своєю протиправною
поведінкою відповідач завдала значної
моральної шкоди позивачу, яка полягає у
душевних стражданнях та порушенням
сталого стилю життя.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
пояснила, що дійсно вона підписувала
попередній договір та боргову розписку
за якими отримувала від позивача 8500
дол. США в рахунок укладення у
майбутньому договору купівлі - продажу
1/2 частини будинку. Вказані кошти зразу
ж після їх отримання передала ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, які виступали як представники
агенції нерухомості та зобов'язалися
за вказані кошти оформити всі
необхідні документи на будинок для
майбутнього укладення договору
купівлі - продажу між сторонами. Проте
вказані особи її ошукали, гроші забрали
і нічого не оформили. Коли настав час
укладати договір купівлі - продажу
будинку між сторонами, документи на
будинок оформлені не були, тому
відповідач пропонувала повернути
кошти позивачу, проте та вимагала від
неї повернення вже 17 000 дол. США. Вона
також відмовлялася і від придбання
будинку після оформлення документів на
нього.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 13 листопада
2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 67 940
грн., що еквівалентні 8500 дол. США. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати, з мотивів
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з фактичних обставин
справи та пояснень сторін, які
вказували та визнавали попередній
договір від 17 травня 2012 року нікчемним,
тому такий договір в цілому є нікчемним
та таким, що не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

З огляду на це суд вважав, що отримані
відповідачем кошти не можуть вважатися
завдатком, а вимоги в частині стягнення
з відповідача процентів за
користування грошовими коштами не
ґрунтуються на законі.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міськрайонний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так судом встановлено та
підтверджується поясненнями сторін, що
17 травня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
підписали попередній договір, за
умовами якого ОСОБА_1 як покупець
зобов'язалася до 17 жовтня 2012 року
укласти договір купівлі - продажу 1/2
частини будинку в АДРЕСА_1, оплатити її
і прийняти, а продавець ОСОБА_2 - укласти
основний договір і передати майно.

Відповідно до п. 4 вказаного договору
покупець у момент укладення цього
договору передав продавцеві 68 000 грн.,
що еквівалентно 8500 дол. США у якості
завдатку та у рахунок майбутніх
платежів за основним договором.

Пункт 10 вказаного договору передбачав,
що у випадку не укладення основного
договору з вини покупця, завдаток
залишається у продавця, а у випадку не
укладення основного договору з вини
продавця, останній повертає покупцеві
завдаток та додатково сплачує суму у
розмірі завдатку.

На підтвердження отримання вказаних
коштів з цільовим призначенням для
виготовлення правовстановлюючих
документів відповідач у присутності
третіх осіб склала боргову розписку
від 17 травня 2012 року.

В подальшому, а саме 17 жовтня 2012 року
ОСОБА_2 склала розписку про те, що вона
не може виконати умови попереднього
договору від 17 травня 2012 року у зв'язку
з неготовністю документів на будинок
по АДРЕСА_1 та зобов'язується 18 жовтня
2012 року підписати додаткову угоду щодо
купівлі - продажу вказаного будинку.
Проте договір купівлі - продажу будинку
між сторонами так і не був укладений.

Крім того судом встановлено, що на час
підписання вищевказаних угод та
передачі грошових коштів, ОСОБА_2 не
була власником 1/2 частини будинку в
АДРЕСА_1, а за отримані кошти мала намір
оформляти відповідні документи про
право власності на цей будинок, як
спадкоємець, для подальшого його
продажу і вказана обставина була
відома позивачу.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 215 ЦК України передбачає, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Вимоги ст. 635 ЦК України визначають, що
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Попередній договір
укладається у формі, встановленій для
основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлена, - у
письмовій формі. Сторона, яка
необгрунтовано ухиляється від
укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Зважаючи на викладене, а також на
пояснення сторін у судовому засіданні,
суд першої інстанції обґрунтовано
прийшов до висновку, що такий договір в
цілому є нікчемним та таким, що не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом. Завдаток є
способом забезпечення реального
зобов'язання і не є самостійним
зобов'язанням.

Таким чином внесення завдатку як
способу виконання зобов'язання може
мати місце лише у випадку наявності
зобов'язання, яке б мало випливати із
договору купівлі-продажу будинку.

Оскільки основний договір
купівлі-продажу не був укладений,
попередній договір фактично являється
нікчемним, на вказану суму на
забезпечення виконання зобов'язання,
поширюється правила ст. 570 ЦК України,
тобто завдаток визнається авансом,
який має бути повернений власникові -
позивачу ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення авансового
платежу в розмірі 67 940,50 грн. є
обгрунтованими, доведеними належними
доказами і підлягають задоволенню, в
іншій частині позову про стягнення
відсотків за користування коштами
необхідно відмовити, оскільки
позивачем не наведено розрахунку
відсотків, періоду, за який
нараховувалися відсотки, а також не
надано доказів про умисне невиконання
відповідачем попереднього договору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні й посилання
позивача на те, що між сторонами
укладався договір позики з посиланням
на боргову розписку, так як вказана
боргова розписка була складена у
підтвердження отримання ОСОБА_2
грошових коштів у розмірі 8 500 дол. США,
вказані грошові кошти передавалися не
у борг, а на оформлення документів для
укладення у майбутньому договору
купівлі - продажу будинку і які мали
бути зараховані в ціну будинку при
укладенні вказаного договору купівлі -
продажу.

З огляду на те, що грошові кошти в сумі 8
500 дол. США ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_6
як авансовий платіж за 1/2 частину
будинку, яку мала намір продати
позивачу, та передала вказані кошти
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для оформлення
документів на будинок для укладення у
подальшому договору купівлі - продажу
між сторонами, то відсутні й підстави
для застосування до спірних
правовідносин вимог ст. 1214 ЦК України.

При вирішенні питання про стягнення
моральної шкоди слід виходити з вимог
ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави
покладання обов'язку по відшкодуванню
такої шкоди, та обставин, які мають
враховуватися при визначенні розміру
відшкодування.

Крім того відповідно роз'яснень даних в
п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди»
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
справ про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою та протиправними
діяннями її заподіювача, та вина
останнього в її заподіянні. Зокрема суд
повинен з'ясувати, чим підтверджується
факт заподіяння позивачеві моральних
чи фізичних страждань або витрат
немайнового характеру, за яких
обставин, та якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні ,в якій
грошовій сумі позивач оцінює заподіяну
шкоду та з чого він виходив при цьому.

Наполягаючи на своїх вимогах щодо
стягнення з відповідача на підставі ст.
23 ЦК України моральної шкоди в розмірі
10 000 грн., позивач не довела тих
обставин, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування та які дають підстави
зробити висновок щодо причинного
зв'язку між діями відповідача та
негативними наслідками, зокрема
порушенням законних прав позивача, що
призвели до її моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від неї додаткових зусиль
для організації свого життя.

Отже докази та обставини, на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Що ж стосується вимог апелянта з
приводу стягнення витрат на правову
допомогу, то така вимога не була
заявлена в суді першої інстанції
відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 13 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: