Справа №2/534/13/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року

Комсомольський міський суд

Полтавської
області

в складі: головуючого судді
Таранкової
І.М.

при секретарі
Хорошун
О.В.

позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Комсомольську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення
суми авансового платежу, в зв'язку з
невиконанням умов договору

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до
ОСОБА_4 про стягнення суми авансового
платежу, в зв'язку з невиконанням умов
договору.

Свої позовні вимоги мотивує тим,
що 19 березня 2010 року на підставі
попереднього договору №1206 від 19.03.2010 ро
ку, посвідченого ОСОБА_5, приватним
нотаріусом Комсомольського міського
нотаріального округу, відповідач
ОСОБА_4, який діяв на підставі
генеральної довіреності № 1202 від 19.03.2010
року, посвідченої ОСОБА_5, приватним
нотаріусом Комсомольського міського
нота ріального округу, та позивач
ОСОБА_1 уклали договір про наміри.
Відповідно до п.19 вказаного договору
про наміри зазначений договір має силу
договору, внаслідок чого вважає, що
відповідно до вимог ст.635 ЦК України
вказаний договір був попереднім
договором, сторони якого зо
бов'язались протягом певного строку (у
певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Так, відповідно до попе
реднього договору Продавець по
договору, відповідач ОСОБА_4, та позивач
,Покупець ОСОБА_1, домовились в строк до
20 березня 2010 року ( п.10 договору) укласти
основний договір купівлі-продажу
павільйона «А», площею 23,2 кв. м, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (п.2
договору) на умовах, установлених попе
реднім договором, а саме: ціна, за яку
буде здійснений зазначений об'єкт
нерухомості складає 35 000 доларів США,
що на день підписання вказаного
договору складало еквівалент 280 000
гривень.

При цьому при укладенні
вищезазначеного договору про наміри
від 19 березня 2010 року, а фактично
попереднього договору, в цілях
забезпечення прийнятих на себе зо
бов'язань, а саме реалізації намірів
укласти в обумовлений попереднім
договором строк та на визначених ним
умовах основний договір
купівлі-продажу, позивач ОСОБА_1, Поку
пець за договором, вніс, передав
відповідачу ОСОБА_4, Продавцю за
договором, 35000 доларів США, що на день
підписання вказаного договору було
еквівалентно грошовій сумі в гривнях -
280 000 грн. Передача вказаної суми
грошових коштів підтверджується п.6
вищевказаного договору від 19.03.2010 року,
а також може підтверджена в судовому
засіданні ОСОБА_6, яка також засвідчила
вказаний договір.

Згідно п.7 вказаного попереднього
договору зазначена внесена сума
сторонами до говору розцінювалась як
повний розрахунок по основному
договору купівлі - продажу зазначеного
вище павільйону, який знаходиться на
АДРЕСА_1.

Відповідно до пунктів 15,16
вищезазначеного попереднього договору
передана позивачем за договором сума у
розмірі 35 000 доларів США вважалась
сторонами авансом , а не завдатком. При
цьому згідно умов укладеного позивачем
з відповідачем договору від 19.03.2010 року
позивач з ОСОБА_4 домовились, що сторони
несуть матеріальну відпо
відальність за невиконання умов
укладеного договору, а саме: якщо
порушення зобов"язань сталось з вини
покупця, тобто позивача, аванс
залишається у продавця, відповідача по
справі, а якщо порушення зобов"язань
сталось з вини сторони, яка отримала
аванс, тобто ОСОБА_4, то останній
повинен повернути іншій стороні аванс
та додатково спла тити неустойку в
розмірі авансового платежу.

Згідно п.17 зазначеного договору від
19.03.2010 року, укладеного позивачем з
відпові дачем, невиконанням
зобов"язань за вказаним договором для
продавця, тобто ОСОБА_4, являється
відмова від укладення з покупцем, тобто
з позивачем, договору купівлі про
дажу нерухомості, зазначеного в п.1
цього договору на умовах, викладених в
пунктах 4-12 даного договору, незалежно
від причин відмови.

Позивач неодноразово пропонував
відповідачу ОСОБА_4 укласти основний
договір купівлі продажу павільйону,
який знаходиться на АДРЕСА_1, але
відповідач на його пропозиції укласти
договір не надавав відповіді, коли саме
він може з"явитись і до якого нотаріуса
для належного укладення і оформлення
вказаного договору купівлі-продажу.

Дії відповідача ОСОБА_4 свідчили про
відмову укласти з позивачем
обумовлений попереднім договором
основний договір, так як відповідач з
невідомих позивачу міркувань фактично
передав право розпорядження предметом
основного договору купівлі-продажу
вищевказаного павільйону іншій особі,
яка не мала відношення до укладеного
ними договору.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримав свої позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, зазначені в позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, зазначені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, відбуває покарання в
місцях позбавлення волі. Про місце та
час розгляду справи був повідомлений у
встановленому законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнала
повністю, заперечувала проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на їх необґрунтованість і
безпідставність.

Розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, заслухавши
пояснення сторін та їх представників,
свідка ОСОБА_6, дослідивши докази,
надані сторонами, суд приходить до
висновку, що позов обґрунтований і
підлягає до задоволення повністю з
таких підстав.

19 березня 2010 року на підставі
попереднього договору №1206 від 19.03.2010 ро
ку, посвідченого ОСОБА_5, приватним
нотаріусом Комсомольського міського
нотаріального округу, відповідач
ОСОБА_4, який діяв на підставі
генеральної довіреності №1202 від 19.03.2010
року, посвідченої ОСОБА_5, приватним
нотаріусом Комсомольського міського
нота ріального округу, та позивач
ОСОБА_1 уклали договір про наміри (а.с.83).

Відповідно до п.10 договору про наміри
відповідач ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1,
домовились в строк до 20 березня 2010 року
укласти основний договір ку
півлі-продажу павільйона «А», площею 23,2
кв. м, який знаходиться за адресою
АДРЕСА_1( п.1 договору)

Відповідно до п.6 договору про наміри,
з метою забезпечення взятих на себе
зобов'язань, а саме реалізацію наміру
укласти договір купівлі-продажу
зазначеного об'єкту нерухомості,
покупець вносить авансовий платіж
продавцю в сумі 35 000 доларів США, в
рахунок необхідних за договором
купівлі-продажу платежів.

Відповідно до п.4 договору про наміри,
сторони домовились про те, що ціна, за
яку буде проданий об'єкт нерухомості
складає: 35 000 доларів США, що на день
підписання вказаного договору складає
еквівалент 280 000 гривень.

З показань свідка ОСОБА_6 в судовому
засіданні вбачається, що вона була
присутня при укладанні договору про
наміри 19 березня 2010 року між позивачем
ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_4 та
передачею грошей в сумі 35 000 доларів
США в рахунок платежів за договором
купівлі-продажу павільйону за адресою
: АДРЕСА_1. Вона посвідчувала зазначений
договір. В її присутності сторони
ознайомились з текстом договору і
підписали зазначений договір.
Волевиявлення сторін було вільним.

Відповідно до норм ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Попередній договір
укладається у формі, встановленій для
основного договору.

Згідно
зі ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається в
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Згідно
з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Судом
встановлено, що сторони
домовлялись про укладення договору
купівлю-продажу павільйону, який
відповідно до вимог ст.657 ЦК
повинен бути нотаріально посвідчений.
Попередня угода про наміри укласти
договір купівлі-продажу павільйону
не була посвідчена нотаріально.

Таким
чином, при укладенні угоди про
наміри сторонами не було дотримано
вимоги законодавства щодо її
обов'язкового нотаріального
посвідчення, в зв»язку з чим спірна
угода є нікчемною з моменту її
укладення, не породжує правових
наслідків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України,
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 571 ЦК України
якщо порушення зобов'язання
сталося з вини кредитора, він
зобов'язаний повернути боржникові
завдаток та додатково сплатити суму у
розмірі завдатку або його вартості.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
ознакою завдатку є те, що він одночасно
виступає способом платежу, способом
забезпечення виконання зобов'язання
обома його сторонами, а також доказом
факту укладення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України,
якщо не буде встановлено, що сума,
сплачена в рахунок належних з боржника
платежів, є завдатком, вона вважається
авансом.

Правила ст. 571 ЦК України
про залишення завдатку особі, яка його
одержала, або стягнення з неї подвійної
суми завдатку застосовується в таких
випадках, коли між сторонами укладено
договір, проте він не виконується з
вини якоїсь із сторін.

У разі коли сторони лише домовилися
укласти договір, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі визнаються авансом і
мають бути повернуті в тому розмірі, в
якому вони надавалися. Внесення
завдатку як способу виконання
зобов'язання може мати місце лише у
випадку, якщо таке зобов'язання
випливає із договору, укладеного
сторонами.

Надаючи оцінку доказам, дослідженими
судом в ході розгляду справи у їх
системному аналізі з вказаними
правовими нормами, суд дійшов висновку,
що кошти в сумі 35000 дол. США, що
еквівалентно 280000 грн. на день
підписання договору про наміри,
оплачені на виконання договору та на
поверненні яких наполягає позивач, є не
завдатком, а авансовим платежем.

Договір купівлі-продажу між сторонами
так і не був укладений, а 05 жовтня 2010
року відповідачем було видано
довіреність № 5812 на ім'я ОСОБА_7, серед
іншого, якою надавалося право продажу
двох павільйонів та зупинки
громадського транспорту по АДРЕСА_1
(а.с. 74). 10.11.2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8
було укладено договір купівлі-продажу
зазначеного нерухомого майна (а.с. 75).

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги про стягнення з відповідача на
користь позивача авансового платежу в
сумі 280 000 грн., є обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню
повністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
необхідно стягнути з відповідача на
користь позивача судовий збір в сумі 2
800 грн.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України,
ст.ст. 11,14,15,16, 220, 570, 571, 635, 657 ЦК України,-

Р
І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 гроші в сумі 280 000, 00 грн. та
судовий збір в сумі 2800 грн., а всього 282
800, 00 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя підпис
І.М.Таранкова

З оригіналом вірно

Суддя
І.М.Таранкова