АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/523/14
Головуючий в І інстанції
Дорошинська В.Е. Категорія: 20
Доповідач: Цуканова І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2014 року квітня місяця « 14» дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Цуканової
І.В.Суддів:Вейтас І.В., Склярської
І.В.при секретарі:Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на рішення Дніпровського районного
суду м.Херсона від «24» грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_5 в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
треті особи: ОСОБА_8, орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Дніпровської районної у м.Херсоні ради,
про визнання договорів недійсними,
припинення обтяжень нерухомого майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013р. ОСОБА_5 звернувся до
суду в своїх інтересах, а також в
інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_6
із зазначеним позовом до відповідачів.
При цьому посилався, що з 1989р.
знаходиться в шлюбі з ОСОБА_8, від якого
мають дочок ОСОБА_9 та неповнолітню
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

14.08.2008р. ОСОБА_8 уклала з відповідачем
ОСОБА_7 договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. При цьому вона не
мала наміру відчужувати житло,
оскільки воно є єдиним житлом для неї
та їх доньок, а також малолітнього
онука, крім того, всі члени сім'ї по
теперішній час зареєстровані та
мешкають у квартирі, сплачують всі
комунальні послуги, а ОСОБА_7 не
сплачував передбачені договором
грошові кошти за квартиру та до цього
часу не зареєстрував право власності.

При посвідченні договору
купівлі-продажу порушені інтереси
неповнолітньої ОСОБА_6, оскільки на
день укладення договору вона була
зареєстрована та проживала у вказаній
квартирі, а була використана довідка з
місця мешкання з відомостями про
відсутність зареєстрованих осіб -
ОСОБА_6, ОСОБА_9

Окрім цього, після укладення договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, вона
була передана ОСОБА_7 в іпотеку
відповідачу ПАТ «УкрСиббанк» за
договором іпотеки від 14.08.2008р.

Позивач вважає, що зазначені договори
купівлі-продажу та іпотеки суперечать
цивільному законодавству України,
Закону України «Про іпотеку»,
порушують житлові права
неповнолітньої доньки позивача ОСОБА_6,
а договір купівлі-продажу, крім того, є
фіктивним. В той же час, зареєстровані
на підставі договору іпотеки від
14.08.2008р. обтяження вказаної квартири
забороною відчуження та іпотекою
підлягають припиненню.

ОСОБА_5 просив визнати договір
купівлі-продажу, укладений 14.08.2008р. між
ОСОБА_8 та ОСОБА_7, недійсним; визнати
договір іпотеки від 14.08.2008р., укладений
в забезпечення виконання кредитного
договору між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_7 про передачу в іпотеку вказаної
квартири, недійсним; припинити
обтяження цієї квартири забороною
відчуження, зареєстрованою 14.08.2008р.
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
та припинити її обтяження іпотекою,
зареєстрованою 14.08.2008р. вказаним
нотаріусом.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Херсона від 24.12.2013р. позовні вимоги
ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6 задоволено.
Визнано договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 14.08.2008р. між
ОСОБА_8 та ОСОБА_7, посвідчений
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
який зареєстровано в реєстрі за №2597,
недійсним. Визнано договір іпотеки від
14.08.2008 року, укладений в забезпечення
виконання кредитного договору №0
від 14.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_7 про передачу вказаної квартири
в іпотеку, недійсним. Припинено
обтяження цієї квартири забороною
відчуження та іпотекою, зареєстрованих
14.08.2008р. приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_10

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»
просило рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову ОСОБА_5 в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6
відмовити, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеність обставин, які
суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.

В письмових запереченнях ОСОБА_5 в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6
доводи апеляційної скарги не визнав,
просив рішення суду залишити без змін
як ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
14.08.2008р. між ОСОБА_8, яка виступила
продавцем, та ОСОБА_7, який виступив
покупцем, був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
посвідчений приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 і зареєстрований в
реєстрі за №2597.

Згідно п.п. 1.1, 2.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.1.5, 3.3.1, 3.3.2
вказаного договору, ОСОБА_8
зобов'язалася передати квартиру у
власність ОСОБА_7, попередивши його про
права третіх осіб на квартиру та знявши
зареєстрованих у квартирі осіб з
реєстрації, а ОСОБА_7 зобов'язався
прийняти її у власність і сплатити за
неї 536200,00 грн.

Згідно п. 3.4.1 договору, ОСОБА_7 має право
вимагати від ОСОБА_8 передачі квартири
та виконання інших обов'язків за
договором. Згідно п. 4.3 договору право
власності на квартиру у ОСОБА_7 виникає
з моменту його державної реєстрації
згідно ч.4 ст. 334 ЦК України /а.с. 8/.

З довідки від 31.10.2013р. КП «Дніпровський»
виконавчого комітету Херсонської
міської ради вбачається, що в квартирі
АДРЕСА_1 з 15.03.2002р. зареєстрована
ОСОБА_8,1970р. народження, з 22.06.2007р. -
ОСОБА_9,1989р. народження, з 22.06.2007р. -
неповнолітня ОСОБА_6,1997р. народження, з
12.10.2012р. - малолітній ОСОБА_11,2007р.
народження /а.с. 12/.

Згідно свідоцтва про народження
ОСОБА_6, її батьком є ОСОБА_5, а матір'ю -
ОСОБА_8 /а.с. 10/.

В ході дослідження нотаріальної справи
судом встановлено, що при укладенні
договору купівлі-продажу квартири
сторони надали довідку з місця
проживання продавця ОСОБА_8 від 13.08.2008р.,
в якій інші ніж вона особи, які
проживають в квартирі, не вказані /а.с.
84/. В матеріалах нотаріальної справи
відсутній дозвіл органу опіки та
піклування на продаж квартири. Судом
встановлено, що такий дозвіл не
надавався.

В п.п. 1.1, 1.2 договору іпотеки від 14.08.2008р.,
який було укладено між іпотекодавцем
ОСОБА_7 та іпотекодержателем АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк», зазначено, що ОСОБА_7
передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 у
якості забезпечення виконання своїх
грошових зобов'язань за договором про
надання споживчого кредиту №0 від
14.08.2008р. в сумі 94000,00 доларів США;
квартира належить ОСОБА_7 на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 14.08.2008р. /а.с. 13-14,15-24/.

Судом встановлено, що на момент
укладення договору іпотеки право
власності ОСОБА_7 на квартиру не було
зареєстровано в порядку ч.4 ст. 334 ЦК
України.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦК України,
правочин, вчинений без дозволу органу
опіки та піклування (ст. 71 цього
Кодексу), є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей»
держава охороняє і захищає права та
інтереси дітей під час вчинення
правочинів щодо нерухомого майна.
Неприпустиме зменшення або обмеження
прав та інтересів дітей під час
вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень. Органи опіки та
піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
відповідно до закону. Для вчинення
будь-яких правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону.

Оскільки встановлено, що як до
укладення договору купівлі-продажу так
і після 14.08.2008 року до цього часу ОСОБА_8
проживає разом зі своєю сім'єю у
відчуженій квартирі, утримує її, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи довідкою КП «Дніпровський» від
31.10.2013р. про склад сім'ї та комунальними
книжками і квитанціями про оплату
комунальних послуг, дослідженими у
судовому засіданні, то суд дійшов
висновку, що при укладенні 14.08.2008р.
договору купівлі-продажу вищевказаної
квартири сторони порушили право
неповнолітньої особи ОСОБА_6 на
користування жилим приміщенням, що
суперечить приписам ч.ч. 1,6 ст.203 ЦК
України, ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей», та
відповідно до положень ч.1 ст. 224 ЦК
України про нікчемність правочину,
вчиненого без дозволу органу опіки та
піклування, визнав договір
купівлі-продажу квартири недійсним.

В силу ч.1 ст. 336 ЦК України нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення, відповідно, за думкою суду,
договір купівлі-продажу від 14.08.2008р. є
недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України, права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Оскільки згідно ст. 5 Закону України
«Про іпотеку» лише власник може
передати майно в іпотеку, а ОСОБА_7 в
силу нікчемності договору
купівлі-продажу не став її власником,
тому не міг передати квартиру в
іпотеку, то суд на підставі ч.1 ст. 203, ч.1
ст. 215 ЦК України визнав недійсним також
і оспорюваний договір іпотеки
нерухомого майна.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться у тому числі й на
підставі рішення суду, яке набрало
законної сили.

Відповідно до пп.10 п.27, пп.1 п.67 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011р. №703, що діяв на час
ухвалення судом рішення, документами,
що підтверджують виникнення, перехід
та припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, є,
зокрема, рішення суду, що набрало
законної сили щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

З огляду на вищенаведені норми права
суд також задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_6 про припинення обтяжень
квартири.

Судом не прийнято до уваги доводи
позивача про пропуск строку позовної
давності, оскільки для неповнолітньої
в силу її віку не було очевидним
порушення її прав.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи, підтверджуються
слідженими доказами, ґрунтуються на
вимогах закону.

Рішення у вказаній частині ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування в цій частині не
вбачається.

Колегія суддів вважає також за
необхідне зазначити, що суд не звернув
увагу, що учасник договору
купівлі-продажу ОСОБА_8 залучена до
участі у справі третьою особою, в той
час як мала бути відповідачем у справі.

Згідно ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення
норм процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Оскільки представник ОСОБА_8 приймав
участь у справі, на порушення своїх
прав вона не посилалася, то це не
призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги про те, що на
момент укладення договору
купівлі-продажу неповнолітня ОСОБА_6 не
була зареєстрована в квартирі, отже не
проживала в ній та не мала права нею
користуватися, з огляду на наступне.

В копії свідоцтва про народження
дитини /а.с. 10/ зазначено про її
реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1 22.06.2007
року, що узгоджується з довідкою з
місця проживання від 31.10.2013 року /а.с. 12/
та з новими доказами, дослідженими
апеляційним судом згідно ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, а саме: копією паспорта
неповнолітньої, домовою книгою за
адресою: АДРЕСА_2, в якій зазначено про
зняття її з реєстрації 22.06.2007 року,
показанням свідка ОСОБА_12 про постійне
проживання близько 10 років
неповнолітньої ОСОБА_6 з батьками в
квартирі за адресою: АДРЕСА_1,
підтвердженням відповідачем ОСОБА_7
при розгляді справи апеляційним судом,
що він до теперішнього часу не вимагав
звільнення квартири продавцем.

Надання матір'ю неповнолітньої - ОСОБА_8
при оформленні договору
купівлі-продажу довідки з місця
проживання від 13.08.2008 року, в якій
дитина не зазначена, як проживаюча в
квартирі, та вказівка в тексті
договору купівлі-продажу про те, що
договір не суперечить правам та
інтересам малолітніх та неповнолітніх
осіб і не порушує їх права на
користування житлом, за думкою колегії
суддів, не спростовує висновок суду про
наявність у неповнолітньої права
користування квартирою, яке, як
зазначено в рішенні суду, має
пріоритетне значення при вирішенні
спору. Оцінка вищевказаних дій
законного представника дитини має
бути оцінена компетентними органами,
виходить поза межі справи та не може
бути врахована на шкоду інтересам
дитини.

При цьому відсутність у ОСОБА_6 іншого
житла підтверджена в ході апеляційного
розгляду справи витягами з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 27.02.2014 року /а.с. 202/, актом за участю
голови квартального комітету від 31.10.2013
року про непридатність для проживання
у зв'язку з відсутністю опалення,
побутових комунікацій належного
ОСОБА_5 житлового будинку АДРЕСА_3 /а.с.
203/.

Безпідставними є також посилання
апелянта на достатність для
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу довідки
уповноваженого органу з питань
реєстрації місця проживання, в якій
дитина не зазначена, та право нотаріуса
не витребувувати згоду органу оцінки
та піклування, оскільки ці доводи
зводяться до формальної ознаки місця
проживання - реєстрації, яка сама по
собі не є підтвердженням фактичного
проживання чи непроживання особи в
певному місці.

Доказів, які б спростовували висновок
суду про право дитини користування
спірною квартирою, підтверджений
позивачем в ході апеляційного
розгляду справи, апелянт не надав.

З цих же підстав не приймаються до
уваги доводи «УкрСиббанк» про
відсутність підстав для застосування
до спірних правовідносин Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей».

Не є також юридично значимими доводи
апеляційної скарги про відсутність
такого способу захисту порушеного
права, як визнання нікчемного договору
недійсним, оскільки за змістом ч. 2 ст. 215
ЦК України нікчемний правочин є
різновидом недійсних правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» передбачено, що вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду в разі наявності
відповідного спору, відповідно, за
думкою судової колегії, сформульована
позивачем вимога про визнання
недійсним такого правочину не буде
суперечити нормам права.

Наведена ПАТ «УкрСиббанк» підстава для
відмови в задоволенні вимог про
визнання недійсним договору іпотеки -
допустимість одночасного укладення
договору купівлі-продажу (без
попередньої реєстрації права
власності за покупцем) та іпотечного
договору - спростовується ч. 6 ст. 4
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень», п. 38 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2004 року №20/5, роз'яснення
Міністерства юстиції України в листі
від 15.08.2007 року №31-50-2547.

Здійснення 22.04.2013 року ОСОБА_7 державної
реєстрації права власності на
квартиру, підтвердженої останнім в
ході апеляційного розгляду справи, не
може свідчити про незаконність рішення
суду, який виходив з відсутності такої
реєстрації на час укладення договору
іпотеки.

Посилання апелянта на те, що діючим
законодавством передбачено особливий
порядок припинення обтяжень з
посиланням на Закон України «Про
іпотеку» та Порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
не спростовують висновок суду про
допустимість припинення обтяжень
нерухомого майна на підставі судового
рішення, який суд належним чином
обґрунтував з посиланням на норми
матеріального права.

Доводи ПАТ «УкрСиббанк» про
необхідність застосування до спірних
правовідносин ст. 1057-1 ЦК України шляхом
накладення арешту на спірну квартиру
позбавлені правового обґрунтування,
оскільки за змістом вказаної норми
права вона стосується зобов'язань
позичальника, яким ОСОБА_6 не є.

Посилання апелянта на відсутність у
неповнолітньої ОСОБА_6 уповноваженого
представника при розгляді справи
місцевим судом спростовується
матеріалами справи, а саме довіреністю
ОСОБА_5 на представлення ОСОБА_13 його
інтересів, що свідчить про одночасне
представлення і інтересів
неповнолітньої, законним
представником якої є ОСОБА_5 в силу ч. 2
ст. 39 ЦПК України.

Що стосується рішення суду в частині
позовних вимог ОСОБА_5 в своїх
інтересах, то колегія суддів виходить з
такого.

Визнаючи договір купівлі-продажу
недійсним, суд виходив з того, що він є
фіктивним на підставі ч. 1 ст. 234 ЦК
України, т.я. вчинений без наміру
створити правові наслідки.

При цьому суд вважав встановленим, що
до теперішнього часу ОСОБА_8 з сім'єю
проживає в спірній квартирі, утримує
її, реальна передача квартири ОСОБА_7 не
відбулася, останній не вимагав
звільнити квартиру та виселитися з неї,
що, за думкою суду, свідчить про
укладення угоди про людське око.

Проте з таким висновком суду
погодитися неможливо, оскільки поза
увагою суду залишилися факт передачі
покупцем ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8
обумовленої суми за квартиру 455 336,00
грн., що підтверджується нотаріально
посвідченою заявою ОСОБА_8 від 14.08.2008
року /а.с. 141/ та фактом розпорядження
покупцем цією квартирою шляхом
передачі в іпотеку банку за договором в
день купівлі-продажу квартири.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року для визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
усіх сторін правочину.

Оскільки позивач ОСОБА_5 не надав
достовірні докази наявності такого
умислу з боку ОСОБА_7 та не
обґрунтовував належним чином, які саме
його права порушені оспорюваними
правочинами, то його позовні вимоги про
визнання договору купівлі-продажу та
інші похідні позовні вимоги є
незаконними, необґрунтованими і не
підлягаючими задоволенню.

Відповідно, рішення суду у вказаній
частині слід скасувати, оскільки
висновок суду не відповідає обставинам
справи, а обставини, які суд вважав
встановленими, не доведено, та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні цих
вимог відмовити.

На підставі ч. 1 ст. 234 ЦПК України,
керуючись ст.ст. 303, 316, п.2 ч.1 ст.307, п. 2.2 ч.1
ст.309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Херсона від 24 грудня 2013 року
скасувати в частині позову ОСОБА_5 в
своїх інтересах про визнання
недійсними договорів, припинення
обтяжень, ухвалити в цій частині нове
рішення, яким в задоволенні цих вимог
відмовити.

В іншій частині це ж рішення суду за
позовом ОСОБА_5 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6 про визнання
договорів недійсними та припинення
обтяжень нерухомого майна залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: