Справа № 129/762/14-ц Провадження №
22-ц/772/1603/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Капуш І.С.Категорія:
57Доповідач: Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Пантелеймоновій А.І.

За участю: представника заявника
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Гайсинського районного суду
Вінницької області від 16 квітня 2014 року
у справі за заявою ОСОБА_3 про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого напису до виконання, -

В с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із заявою про поновлення строку
для пред'явлення до виконання
виконавчого напису №8171 від 30 серпня 2011
року про стягнення з ОСОБА_4 на його
користь грошових коштів в сумі 64 400 грн.

Ухвалою Гайсинського районного суду
Вінницької області від 16 квітня 2014 року
відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3
про поновлення строку для пред'явлення
до виконання виконавчого напису №8171
від 30 серпня 2011 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
ухвалу суду скасувати і постановити
нову, якою поновити пропущений строк
для пред'явлення до виконання
виконавчого напису № 8171 від 30 серпня 2011
року.

Зазначив, що ухвалу суду вважає
незаконною і необґрунтованою через
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
невірне застосування судом норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник
заявника підтримав апеляційну скаргу,
просить її задовольнити.

Боржник ОСОБА_4 у судове засідання не
з'явився.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, заслухавши пояснення,
дослідивши матеріали справи, прийшла
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення за
таких підстав.

По справі встановлено, що 30 серпня 2011
року приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
вчинено виконавчий напис, що був
зареєстрований в реєстрі за № 8171, про
звернення стягнення з майна, належного
ОСОБА_4, на користь ОСОБА_3 для погашення
заборгованості за договором позики від
2 червня 2011 року коштів в сумі 40 000 грн., а
також санкції за несвоєчасну сплату
цієї суми в сумі 24 400 грн., а всього - 64 400
грн. (а. с. 3).

14 травня 2012 року державним виконавцем
відділу ДВС Гайсинського районного
управління юстиції Бугримом Є.Д.
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві,
згідно з якою виконавчий напис № 8171,
виданий 30 серпня 2011 року приватним
нотаріусом ОСОБА_5, повернуто стягувачу
ОСОБА_3 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 та ст. 50
Закону України «Про виконавче
провадження», в зв'язку з відсутністю у
боржника ОСОБА_4 майна, на яке можна
звернути стягнення (а. с. 5).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання протягом року,
якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 3 ст. 23 зазначеного Закону у
разі повернення виконавчого документа
стягувачу у зв'язку з неможливістю в
повному обсязі або частково виконати
рішення строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання після
переривання встановлюється з дня його
повернення.

Частиною 1 статті 371 ЦПК України
встановлено, що стягувачам, які
пропустили строк для пред'явлення
виконавчого документа до виконання з
причин, визнаних судом поважними,
пропущений строк може бути поновлено.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні заяви
про поновлення строку для пред'явлення
виконавчого напису до виконання, суд
першої інстанції виходив з того, що
заявник без поважних причин пропустив
строк повторного пред'явлення
виконавчого документу до примусового
виконання, так як ним до суду не надані
належні і допустимі докази (витяг із
журналу реєстрації вихідної
кореспонденції), які б свідчили про
наявність поважних причин пропуску
строку, а копія постанови ДВС про
повернення виконавчого документа
стягувачеві належним чином не
завірена, що є підставами для відмови в
задоволенні заяви.

Проте із такою позицією суду
погодитися не можна.

Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник
ОСОБА_3 у заяві зазначив, що виконавчий
напис нотаріуса від 30 серпня 2011 року
про стягнення із ОСОБА_4 коштів в сумі 64
400 грн. було пред'явлено до виконання до
відділу ДВС Гайсинського РУЮ. 12 лютого
2014 року представник ОСОБА_3 за
довіреністю - ОСОБА_2 звернувся до
відділу ДВС, щоб дізнатися про хід
виконання, однак йому повідомлено, що 14
травня 2012 року державним виконавцем
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві.
Проте на адресу заявника копія
зазначеної постанови не надходила та
йому не було відомо про її існування, в
зв'язку з чим він пропустив
встановлений законом річний строк для
повторного пред'явлення виконавчого
документу до виконання.

При постановленні оскаржуваної ухвали
судом першої інстанції не надано
належної оцінки та не спростовано
обставин, зазначених стягувачем як
підставу для поновлення строку для
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Разом з цим, згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановленим цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що
представник заявника ОСОБА_2 звертався
до суду першої інстанції із письмовою
заявою про витребування із відділу ДВС
Гайсинського РУЮ виконавчого
провадження № 28824086 з виконання
виконавчого напису нотаріуса про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
коштів в сумі 64 400 грн. (а. с. 14).

Проте дану заяву не було задоволено
судом та виконавче провадження судом
не оглядалось. Судом не було з'ясовано,
зокрема, чи містяться у матеріалах
виконавчого провадження докази про
направлення ОСОБА_3 копії постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 14 травня 2012 року, що
передбачені ст. 31 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме:
супровідний лист та повідомлення про
вручення ОСОБА_3 рекомендованого листа,
зважаючи на те, що заявником у заяві
зазначено про те, що такі докази у
матеріалах виконавчого провадження
відсутні.

За наведених вище обставин колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов передчасного висновку про
відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про
поновлення строку для пред'явлення
виконавчого напису до виконання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 307, 312 - 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Гайсинського районного суду
Вінницької області від 16 квітня 2014 року
скасувати та передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: /підпис/
М.В. Матківська

Судді: /підпис/
В.В. Сопрун

/підпис/
Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом:

Суддя:
М.В. Матківська