Провадження № 2/0182/859/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.05.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді
Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю
секретаря Скоробогатової А.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Нікополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виконавчого
комітету Нікопольської міської ради
Дніпропетровської області про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до
суду з позовною заявою до відповідачів
про визнання за нею права власності на
спадщину в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка.

В обгрунтування своїх
вимог позивач посилається на наступні
обставини.

16.09.1978 року вона уклала шлюб з
громадянином ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них
народилась дочка ОСОБА_2. У цьому ж році
вони вступили до житлово-будівельного
кооперативу № 76 в м.Нікополі та з 27.05.1987
року мешкають у квартирі АДРЕСА_1,
загальною площею 60,7 кв.м. Членом
кооперативу став її чоловік ОСОБА_3 На
протязі 1987 - 1992 року вони разом із
чоловіком із сімейного бюджету платили
пайові внески за квартиру та,
відповідно до довідки № 56 від 03.12.1995
року, яка видана ЖБК № 76 м.Нікополь,
25.01.1992 року повністю виплатили пайовий
внесок. На момент повної сплати
пайового внеску за кооперативну
квартиру їх доньці ОСОБА_2 виповнилося 8
років, та вона, відповідно, ще не була
працездатною. У відповідності до ч.3
ст.384 Цивільного кодексу України, у разі
викупу квартири член
житлово-будівельного (житлового)
кооперативу стає її власником. 25.12.1992
року рішенням № 823/1 виконавчого
комітету Нікопольської міської Ради
народних депутатів їх квартира за
вищевказаною адресою була
зареєстрована за її чоловіком ОСОБА_3
на праві особистої власності, про що
Нікопольським міжміським бюро
технічної інвентаризації було видане
реєстраційне посвідчення. У
відповідності до ч.3 ст.368 Цивільного
кодексу України, майно, придбане
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.
ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік ОСОБА_3 раптово
помер та у відповідності до
законодавства вона звернулась із
заявою до Першої Нікопольської
державної нотаріальної контори для
успадкування спадщини - вищезазначеної
квартири. За її заявою було відкрито
спадкову справу № 340/2004 року. 11.12.2013 року
у нотаріальній конторі вона отримала
лист № 2992/02-14 про те, що Перша
Нікопольська державна нотаріальна
контора не може видати свідоцтво про
право на спадщину за законом, бо в неї
немає документу, який підтверджує
право власності спадкодавця на
вищезазначену квартиру та для визнання
права власності на квартиру їй
необхідно звернутись до суду. Таким
чином вона не може отримати право на
спадок (квартиру) за законом, який було
придбано під час законного шлюбу. У
відповідності до ч.1 ст.392 Цивільного
кодексу України, власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. Вона вважає, що має повне
право на отримання права власності на
вищезазначену квартиру, бо разом із
покійним чоловіком, знаходячись у
законному шлюбі, вони вступили до
житлово-будівельного кооперативу,
внески на погашення позики сплачували
із сімейного бюджету, який наповнювали
разом, приймала участь у сплаті
комунальних послуг, витрачала кошти на
поточні ремонти у квартирі, брала
участь у житті кооперативу. Їх донька в
утриманні житла участі не приймала, бо
була ще малою. У відповідності до ч.1
ст.60 Сімейного кодексу України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу). У
відповідності до ч.5 ст.61 Сімейного
кодексу України, об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя є
житло, набуте одним із подружжя під час
шлюбу внаслідок приватизації
державного житлового фонду, та
земельна ділянка, набута внаслідок
безоплатної передачі її одному з
подружжя із земель державної або
комунальної власності, у тому числі
приватизації. У відповідності до ст.145
Житлового кодексу Української PCP, члени
сім'ї, які проживають разом з членом
житлово-будівельного кооперативу,
мають рівне з ним право користування
жилим приміщенням. Такого ж права
набувають особи, які вселились в жиле
приміщення в будинку житлово-
будівельного кооперативу як члени
сім'ї, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
жилим приміщенням. Члени сім'ї члена
кооперативу, крім дружини, що має право
на частину паєнагромадження, не вправі
вимагати поділу приміщення, його
обміну і здачі в найом, а також вселення
інших осіб, за винятком неповнолітніх
дітей. Якщо член житлово-будівельного
кооперативу виключений з кооперативу
(крім випадків, передбачених пунктами 1,
2, 4, 6, 7 статті 147), помер або вибув з нього
з інших причин чи переселився в іншу
квартиру в будинку того ж кооперативу,
члени його сім'ї, які проживали разом з
ним, зберігають право користування
жилим приміщенням за умови вступу до
кооперативу одного з них. Член сім'ї,
який виявив бажання вступити до
кооперативу замість попереднього
члена кооперативу, має перевагу перед
ншими особами. Дружині члена
кооперативу, що має право на частину
паєнагромадження, надається перевага
на вступ до кооперативу перед іншими
членами сім'ї. При відсутності дружини,
що має право на частину
паєнагромадження, а також при відмові
її від вступу до кооперативу така
перевага надається спадкоємцям члена
кооперативу, які проживали разом з ним.
Після смерті чоловіка до
житлово-будівельного кооперативу вона
не вступала, бо вважала, що квартира вже
належить її чоловікові на праві
особистої власності, про що їм було
видане реєстраційне посвідчення, та
вони вважали, що даний документ є
правочином на їх квартиру. Після 2000
року житлово-будівельного кооперативу
вже не було та організовано
„Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку № 76".
Внаслідок перебігу зазначених подій
вимушена звернутися до суду про
визнання права власності на квартиру.

В судове засідання
позивачка не прибула, надала до суду
заяву про розгляд справи у її
відсутність, на задоволенні позовних
вимог наполягала, просила суд їх
задовольнити.

Відповідач в судове
засідання не прибула, надала до суду
заяву про розгляд справи у її
відсутність, проти позовних вимог не
заперечувала.

Представник відповідача
в судове засідання не прибула, надала
до суду заяву про розгляд справи у її
відсутність, проти позовних вимог не
заперечувала.

Вивчивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Як встановлено в
судовому засіданні, 16.09.1978 року
позивачка уклала шлюб з ОСОБА_3 (а.с.6).
ІНФОРМАЦІЯ_1 в подружжя ОСОБА_3
народилась дочка ОСОБА_2 (а.с.26, 28-29) У
цьому ж році подружжя ОСОБА_2 вступило
до житлово-будівельного кооперативу №
76 в м.Нікополі та з 27.05.1987 року мешкали у
квартирі АДРЕСА_1, загальною площею 60,7
кв.м. Членом кооперативу став чоловік
позивачки ОСОБА_3 Протягом 1987 - 1992 року
вони разом із чоловіком із сімейного
бюджету платили пайові внески за
квартиру та, відповідно до довідки № 56
від 03.12.1995 року, яка видана ЖБК № 76
м.Нікополь, 25.01.1992 року повністю
виплатили пайовий внесок (а.с.11). 25.12.1992
року рішенням № 823/1 виконавчого
комітету Нікопольської міської Ради
народних депутатів спірна квартира за
вищевказаною адресою була
зареєстрована за чоловіком позивачки
ОСОБА_3 на праві особистої власності,
про що Нікопольським міжміським бюро
технічної інвентаризації було видане
реєстраційне посвідчення (а.с.8-10).
ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивачки ОСОБА_3
помер (а.с.7). Позивачка звернулась із
заявою до Першої Нікопольської
державної нотаріальної контори для
успадкування спадщини. Однак, у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом їй було відмовлено через
відсутність документу, який
підтверджує право власності
спадкодавця на вищезазначену квартиру
(а.с.13).

Таким чином, суд вважає за
можливе задовольнити позовні вимоги в
частині визнання за позивачем права
власності на спадщину після смерті
чоловіка.

Однак, в позовних вимогах
стосовно зобов"язання органів
Державної реєстрації зареєструвати
право власності на квартиру за
позивачкою суд вважає за необхідне
відмовити, оскільки рішення суду
обов"язкове для виконання всіма
органами влади та структурними
підрозділами. Крім того, органи
Державної реєстрації в позові не були
зазначені як відповідачі. Відповідно
зобов"язувати їх виконувати певні дії
суд не має права.

Враховуючи викладене та
керуючись ст.3-10, 30, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 60,7 кв. метра.

Рішення суду першої
інстанції може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня проголошення рішення
до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал