АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/2362/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1391/14
Головуючий у 1-й інстанції Тищенко Л. І.
Доповідач Триголов В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Триголова
В.М.

Суддів: Бондаревської С.М.,
Корнієнка В.І.,

при секретарі : Коваль
А.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Прокуратури
Гадяцького району Полтавської області

на рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 19 лютого 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Біленченківської сільської ради
Гадяцького району провизнання права
власності на самочинне будівництво,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним
позовом з вимогою визнати за ним право
власності на самочинно збудовані
господарські споруди.

В своїй заяві позивач вказував, що
06.04.2004 року ОСОБА_2 подарував йому
будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1. На
земельній ділянці розміром 0,08 га, за
адресою АДРЕСА_1, наданій йому в
користування, він самовільно
перебудував житловий будинок, літню
кухню з погребом, гараж та сарай. В
даний час вирішив оформити право
власності на вищезазначене
будинковолодіння, але, оскільки воно
було збудоване самовільно, тому іншим
шляхом ніж судовий він не має
можливості набути право власності на
нього, в зв'язку з чим і звернулась до
суду з даною позовною заявою про
визнання права власності на самочинно
збудовані господарські споруди, що
розташовані на земельній ділянці за
адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Гадяцького районного суду
Полтавської області від 19 лютого 2014
року позовні вимоги ОСОБА_1 до
Біленченківської сільської ради про
визнання права власності на самочинне
будівництво задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
самочинно збудовані житловий
будинок позначений на технічному
паспорті літерою А-2,а та гараж - Д,
літня кухня з погребом - Е та сарай - З,
які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 і
розташовані на земельній ділянці
фонду Біленченківської сільської ради
Гадяцького району Полтавської
області.

В апеляційній скарзі прокурор
Гадяцького району в інтересах держави
в особі Біленченківської сільської
ради просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Вважає його таким, що прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Вказуює, що
підстави для визнання права
власності на самочинно збудовані
приміщення за позивачем відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до договору дарування
від 06 квітня 2004 року, ОСОБА_2
подарував ОСОБА_1 будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1, розташований на
земельній ділянці фонду місцевої ради.
Цей договір посвідчено приватним
нотаріусом Гадяцького нотаріального
округу 06 квітня 2004 року за реєстровим
№ 340.

Згідно технічного паспорту на житловий
будинок за адресою АДРЕСА_1,
виготовленому 02.10.2013 року ПП
„Миргородське підприємство технічної
інвентаризації та експертиз
„Інвентаризатор" замовнику ОСОБА_1
зазначено, що всі будівлі в
домогосподарстві, а саме житловий
будинок - А-2, а, гараж - Д, літня кухня
з погребом - Е та сарай - З побудовані
самовільно.

Як свідчить довідка, видана 09.10.2013 року
виконавчим комітетом
Біленченківської сільської ради, в
користуванні ОСОБА_1 за адресою
АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка
в розмірі 0,08 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, та для
ведення особистого селянського
господарства в розмірі 0,29 га.

Відповідно до висновків відділу
містобудування, архітектури,
житлово-комунального господарства та
будівництва Гадяцької РДА, Гадяцького
районного відділу Управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Полтавській
області та Гадяцького міжрайонного
управління Головного управління
Держсанепідслужби у Полтавській
області самочинно збудовані житловий
будинок, літня кухня з погребом та
сарай (поз. «А-2, а», «Е», «З» відповідно
техпаспорта) по АДРЕСА_1 не суперечать
державним будівельним нормам та
правилам. Самочинно збудований гараж
(поз. «Д» відповідно техпаспорта) по
АДРЕСА_1 збудований з відхиленням від
державних будівельних норм та правил
ДБН 360-92 до сусідньої будівлі за адресою
АДРЕСА_2 (нормована відстань до
сусідньої будівля відповідно ДБН 360-92
становить 8,0 м, фактична відстань між
будівлями 3,8 м).

У відповідності до довідки, виданої
31.01.2014 року виконавчим комітетом
Біленченківської сільської ради,
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2
належить згідно даних по господарської
книги № 3 Біленченківської сільської
ради на 2011-2015 роки ОСОБА_3, яка, на даний
час, знаходиться за кордоном. Будинок
1935 року побудови та господарські
будівлі перебувають в занедбаному
стані.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції, виходив
із доведеності вимог позивача, при
цьому керувався ч.5 ст. 376 ЦК України,
якою передбачено, що на вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Проте, апеляційна інстанція з таким
висновком суду погодитися не може з
наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Частиною 3 ст. 213 ЦПК України
передбачено, що обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Відповідно до ч.3 цієї статті право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Статтями 29, 30-1 Закону України «Про
планування та забудову територій»
питання правомірності забудови
територій, діяльності по будівництва,
переплануванню, реконструкції,
реставрації та капітального ремонту
житлових приміщень покладено на
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю та
їх територіальні органи.

У п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» роз'яснено, що при
розгляді справ зазначеної категорії
судам слід мати на увазі, що відповідно
до статті 26 Закону України «Про основи
містобудування» спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства. За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК,
частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду
з позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

У разі пред'явлення позову про визнання
права власності на самочинно
збудований об'єкт нерухомості до
неналежного відповідача (наприклад, до
бюро технічної інвентаризації чи лише
до певної фізичної особи) суд залежно
від предмета позову та обставин справи
у порядку, передбаченому частиною
першою статті 33 ЦПК, має вирішити
питання про його заміну на належного
відповідача або із власної ініціативи
у порядку, передбаченому частиною
другою статті 35 ЦПК, залучає
відповідний державний орган чи орган
місцевого самоврядування як третю
особу, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета позову, також відповідно
до частини третьої статті 45 ЦПК залучає
до участі у справі відповідну
інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю
для надання висновків на виконання її
повноважень.

Враховуючи, що Біленченківська
сільска рада рішення про надання
земельної ділянки ОСОБА_1 під вже
збудовані самовільні будівлі не
ухвалювала, позивач не звертався до
державних установ з питанням прийняття
в експлуатацію самочинної нерухомості
та набуття права власності на неї,
тобто порушене питання не було
предметом розгляду компетентного
державного органу, рішення якого чи
його відсутність дають підстави
вважати про наявність спору про право,
уповноважений орган державної влади,
на який покладено функції щодо
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, та має
повноваження надавати дозвіл на
виконання будівельних робіт, залучений
до участі у справі не був, окрім того,
гараж «Д» збудовано з відхиленням від
державних будівельних норм та правил
ДБН 360-92 до сусідньої будівлі по
АДРЕСА_2, також, судом не було з'ясовано
чи не було порушено прав власника
домоволодіння по АДРЕСА_2 - ОСОБА_3
проведеними ОСОБА_1 побудовами,
місцевий суд дійшов помилкового та
передчасного висновку про можливість
задоволення позову ОСОБА_1 про визнання
права власності

За таких обставин, рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1 про
визнання права власності на самочинне
будівництво за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст. 303; п.п. 3,4 ч.1 ст. 309, 316 ЦПК
України, ст.ст. 328, 376, 392 ЦК України, ст. 116
ЗК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Прокуратури
Гадяцького району Полтавської області
- задовольнити.

Рішення Гадяцького районного
суду Полтавської області від 19 лютого
2014 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Біленченківської сільської
ради Гадяцького району провизнання
права власності на самочинне
будівництво - відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: С.М.
Бондаревська

В.І. Корнієнко