АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3418/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бурда П. О. Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 20 січня 2014 року

за позовом ОСОБА_2 до Фермерського
господарства «Степове» про розірвання
договору оренди земельної ділянки, -

В с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ФГ «Степове» про
розірвання договору оренди земельної
ділянки посилаючись на те, що є
власником земельної ділянки площею 4,770
га, розташованої на землях
Дмитрівської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області. Відповідач
використовує цю земельну ділянку у
своїй сільськогосподарській
діяльності на підставі договору оренди
землі № 16 від 31.12.2004 року, укладеного
між позивачем та відповідачем в особі
його голови Швидька В.В.,
зареєстрованого у Петропавлівській
районній філії Дніпропетровського
регіонального центру земельного
кадастру, про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 25.02.2005 року за
№ 07. За умовами договору позивач
зобов'язався за плату передати
відповідачу земельну ділянку у
користування на строк 10 років, а
відповідач зобов'язався
використовувати її відповідно до умов
договору та вимог земельного
законодавства. Деякими з обов'язків
відповідача, як орендаря, передбачених
п.9.4. договору та п. «г)» ч.1 ст.96 ЗК
України, є проведення на земельній
ділянці господарської діяльності
способами, які не завдають шкідливого
впливу на стан землі та родючість
грунтів, підвищують родючість грунтів
та зберігають інші корисні властивості
землі; забезпечують захист земельної
ділянки від виснаження. Одним із прав
позивача, як орендодавця, передбачених
п.9.1. договору та абз.2 ч.1 ст.24 Закону
України «Про оренду землі» є право
вимагання від орендаря дотримання
екологічної безпеки
землекористування, збереження
родючості грунтів, додержання
державних стандартів, норм і правил.
Відповідач використовує у своїй
сільськогосподарській діяльності
земельну ділянку з порушенням
екологічної безпеки землекористування
та збереження родючості ґрунтів, без
додержання державних стандартів
еколого-економічних сівозмін, що
виснажує грунт та погіршує його якість
(родючість). Листом від 06.09.2013 року №
06.1/13-30/Д-405, надісланим позивачу з
Держсільгоспінспекції в
Дніпропетровській області, за підписом
першого заступника начальника
інспекції ОСОБА_4, повідомлено про те,
що при проведенні перевірки дотримання
відповідачем вимог земельного
законодавства було встановлено, що
відповідач використовує, у тому числі
орендовану у позивача земельну
ділянку, без розроблених та
затверджених в установленому порядку
проектів землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель,
що є порушенням вимог ч.4 ст.22 ЗК України
та ч.1 ст.35 Закону України «Про охорону
земель». За матеріалами перевірки
відповідачу був наданий припис від
03.09.2013 року № 349/26 про усунення порушень
вимог земельного законодавства. До
часу подачі позову виявлені в ході
перевірки порушення не усунуто,
відповідач продовжує використання
земельної ділянки з порушенням вимог
земельного законодавства. Позивач
просив суд розірвати договір оренди
землі від 02.02.2008 року, укладений між ним
та відповідачем, зареєстрований у
Петропавлівській районній філії
Дніпропетровського регіонального
центру земельного кадастру, про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 25.02.2005 року за № 07 (а.с.2-3).

Рішенням Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 20
січня 2014 року у задоволенні позовних
вимог - відмовлено (а.с.48-53).

В апеляційній скарзі (а.с.59-62) ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати, як
необґрунтоване і ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, ухвалите нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- відповідачем використовується
земельна ділянка без додержання
стандартів еколого-економічних
сівозмін, а саме в період з 2009 рік по 2013
рік засівав більшу частину соняшником,
а іншу частину - озимою пшеницею, що
повторювалось із року в рік;

- суд не взяв до уваги факт невиконання
відповідачем законодавства щодо
дотримання родючості земельної
ділянки, що в результаті може мати
своїм наслідком порушення
біоенергетичного режиму ґрунтів та
різке зниження урожайності
сільськогосподарських культур
внаслідок їх беззмінного вирощування,
що призводить до погіршення якісного
стану ґрунтів, накопичення у ґрунтах
специфічних хвороботворних
мікроорганізмів та насіння бур'янів.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції встановив,
що позивачем не надано доказів, що дії
або бездіяльність відповідача в
процесі використання орендованої
земельної ділянки призвели до
шкідливого впливу на стан землі,
призвели до зниження родючості
ґрунтів, втрати інших корисних
властивостей землі, її ерозії,
виснаження, забруднення, засмічення,
засолення, осолонцювання, підкислення,
перезволоження, підтоплення,
заростання бур'янами, чагарник і
дрібноліссям або завдання іншої шкоди
земельної ділянки, внаслідок якої
позивач значною мірою позбавляється
того, на що він розраховував при
укладенні договору.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач є власником спірної земельної
ділянки (а.с.4).

31.12.2004 року між сторонами укладено
договір оренди цієї земельної ділянки
строком на 10 років, зареєстрований у
Державному земельному кадастрі 28.02.2005
року за № 07 (а.с.5-6).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України
«Про оренду землі» орендодавець має
право вимагати від орендаря дотримання
екологічної безпеки землекористування
та збереження родючості ґрунтів,
додержання державних стандартів, норм
і правил.

Відповідно до п.ґ) ч.1 ст.96 ЗК України
землекористувачі зобов'язані
підвищувати родючість ґрунтів та
зберігати інші корисні властивості
землі.

Згідно з п.9.4. договору оренди земельної
ділянки передбачено, що орендар
зобов'язаний проводити на земельній
ділянці господарську діяльність
способами, які не завдають шкідливого
впливу на стан землі та родючість
грунтів, підвищувати родючість грунтів
та зберігання інших корисних
властивостей землі; забезпечити захист
земельної ділянки від виснаження тощо.

Згідно ч.1 ст.32 Закону України «Про
оренду землі» на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених ст.24 цього
Закону та умовами договору, в разі
випадкового знищення чи пошкодження
об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає
передбаченому договором використанню
земельної ділянки, а також на
підставах, визначених Земельним
кодексом України та іншими Законами
України.

Як встановлено судом першої інстанції,
позовні вимоги про використання
відповідачем у своїй
сільськогосподарській діяльності
належної позивачу земельної ділянки з
порушенням екологічної безпеки
землекористування та збереження
родючості ґрунтів, без додержання
державних стандартів
еколого-економічних сівозмін, що
виснажує грунт та погіршує його якість
(родючість), обґрунтовані посиланням на
лист Держсільгоспінспекції від 06.09.2013
року № 06.1/13-30/Д-405 про те, що при
проведенні перевірки дотримання
відповідачем вимог земельного
законодавства було встановлено, що
відповідач використовує, у тому числі
орендовану у позивача земельну
ділянку, без розроблених та
затверджених в установленому порядку
проектів землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель.

В свою чергу відповідачем надані суду
докази дотримання сівозміни і
послідовного зниження площі
сільськогосподарських угідь, засіяних
соняшником, що підтверджується
відповідними довідками від 29.10.2013 року
(а.с.13), від 15.12.2013 року (а.с.26), копіями
статистичної звітності фактичних
посівних площ форми № 4-сг, завіреними
відділом статистики у
Петропавлівсь-кому районі
Дніпропетровської області (а.с.27-36).

Крім посилання на лист
Держсільгоспінспекції про
використування відповідачем
орендованої земельної ділянки без
розроблених та затверджених в
установленому порядку проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель,
інших доказів позивач суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому судом першої інстанції правильно
встановив, що доказів шкідливого
впливу на стан землі, зниження
родючості грунтів, втрати інших
корисних властивостей землі, її ерозії,
виснаження, забруднення, засмічення,
засолення, осолонцювання, підкислення,
перезволоження, підтоплення,
заростання бур'янами, чагарниками і
дрібноліссям або завдання іншої шкоди
земельній ділянці внаслідок
господарської діяльності, на чому
наполягав позивач, суду не надано .

З огляду на це колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції є безпідставними, оскільки
зводяться до переоцінки доказів.

Суд першої інстанції всебічно і повно
дослідив обставини справи, надав
належну оцінку доказам, які надані суду
сторонами, і по становив законне і
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову.

Порушень матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 20
січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: