Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/23/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Гонтаренко Т.М.
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

09.04.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючої судді : Дьомич Л.М.

суддів : Дуковського О.Л.; Полежая В.Д.

з участю секретаря: Лазаренко В.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
на рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 27 червня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який також
являється правонаступником ОСОБА_4,
третя особа без самостійних вимог щодо
предмета спору приватний нотаріус
Світловодського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання недійсним договір
купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулася в суд
з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа
без самостійних вимог щодо предмета
спору приватний нотаріус
Світловодського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу ВМІ № 102145 будинку
АДРЕСА_1 від 25 вересня 2009 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідченого приватним нотаріусом
Світловодського міського
нотаріального округу ОСОБА_5

Вимоги обґрунтувала тим, що в період з
23 грудня 1983 року по 21 січня 2005 року
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем. Спірний будинок,
придбаний 04 лютого 2003 року під час
спільного проживання, а тому є
спільною сумісною власністю подружжя.
Після фактичного припинення шлюбу
ОСОБА_2 подано позов до Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області про поділ майна подружжя, у
тому числі і спірного будинку.

За наслідками розгляду справи
постановлена ухвала про визнання
мирової угоди, якою вирішено питання
щодо розподілу спільного майна між нею
та ОСОБА_3 ( т.1 а.с.56). Позивачем отримано
компенсацію за її частину спірного
будинку.

10 вересня 2009 року на підставі заяви
відповідача вказану ухвалу скасовано,
а 30 березня 2010 року, у зв'язку з
надходженням заяви від ОСОБА_2, позов
про розподіл майна подружжя відповідно
до ч. 1 п.5 ст. 207 ЦПК України залишено
без розгляду. Позивач зазначає, що
вказаний факт не свідчить про те, що
спір між колишнім подружжям вирішено.

15 вересня 2011 року ОСОБА_2 стало відомо,
що на підставі договору
купівлі-продажу від 25 вересня 2009 року,
який посвідчено приватним нотаріусом
Світловодського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстровано в реєстрі за № 882 ОСОБА_3
продав їх спільний будинок своїй
матері - ОСОБА_4

ОСОБА_2 вважає, що вказаний договір
купівлі-продажу є недійсним, оскільки
відповідач не мав необхідних
повноважень щодо розпорядження
вказаним майном. Зазначає, що строк
звернення до суду нею не пропущено,
оскільки у зв'язку з укладенням
мирової угоди позовна давність щодо
вимог про розподіл майна подружжя
переривалась. На підставі викладеного
просить задовольнити її позовні
вимоги.

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 27 червня 2013 року у
задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_2 не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, звернулася з
апеляційною скаргою, в якій просить
про скасування та ухвалення нового
рішення, яким задовольнити її вимоги.
Зазначає, що суд першої інстанції
приймаючи рішення не повно з'ясував
обставини, що мають істотне значення
для справи, неправильно застосував
норми матеріального і процесуального
права.

Ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 09 квітня
2014 року у зв'язку із смертю ОСОБА_4, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть, в якості правонаступника
залучено - ОСОБА_3.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_3 та
його представника - ОСОБА_6, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах,
визначених статтею 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
з 23 грудня 1983 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
Світловодським міськрайонний судом
Кіровоградської області 18 серпня 2004
року, про що свідчить свідоцтво про
розірвання шлюбу, видане відділом РАЦС
м. Світловодська Кіровоградської
області 21 грудня 2005року ( т. 2 а.с. 6).

Згідно договору купівлі-продажу
від 04 лютого 2003 року ОСОБА_3 придбав у
ОСОБА_7 житловий будинок, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (том 2
а.с.5). Будинок являвся спільною
власністю подружжя.

У серпні 2004 року ОСОБА_2
звернулась з позовом до
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області про поділ
майна подружжя у тому числі і спірного
домоволодіння

02 грудня 2005 року сторонами подано
заяву про досягнення домовленості про
добровільний поділ майна, внаслідок
чого судом затверджені умови мирової
угоди ( т.1 а.с.54) ухвалою
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області , за якою
ОСОБА_2 не претендує на свою частку
права власності у домоволодінні
АДРЕСА_1 та на інше спільне майно, а
також відмовляється від свого права
проживати і користуватися
вищевказаним домоволодінням. За ОСОБА_3
визнано право власності на спірне
домоволодіння. ОСОБА_2 отримано від
ОСОБА_3 грошову компенсацію за належну
їй частку майна в сумі 5500.00 доларів США.
Право ОСОБА_2 на частку у спільному
сумісному майні подружжя припинено,
провадження у справі закрито (т1 а.с.56).

10 серпня 2009 року ухвалою
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області на підставі
заяви ОСОБА_3 скасовано ухвалу про
визнання мирової угоди між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 (т 1 а.с.119).

За заявою ОСОБА_2 ухвалою
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 30 березня
2010 року позов до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя залишено без розгляду.

20 вересня 2011 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з вимогою до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу
спірного домоволодіння недійсним та
визнання майна спільною сумісною
власністю в якому вказала, що про
договір купівлі-продажу від 25 вересня
2009 року на підставі якого ОСОБА_3
продано їх спільний будинок своїй
матері ОСОБА_4 їй стало відомо лише 15
вересня 2011 року. ОСОБА_2 вважає, що
відповідач шляхом обману позбавив її
права власності тому вказаний договір
купівлі-продажу є недійсним.

21 грудня 2011 року рішенням
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області позов
задоволено. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 25
вересня 2009 року. Визнано будинок за
вказаною адресою сумісною власністю
подружжя (т. 2 а.с. 46). Але рішенням
апеляційного суду Кіровоградської
області від 17.07.2011 року ухвалено нове
рішення, яким у позовних вимогах ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
будинку АДРЕСА_1 укладеного між
зазначеними особами від 25 вересня 2009
року та визнання його спільною
сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2
відмовлено (т 2, а.с.47-48)

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета спору. Суд не
бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування (ст.58
ЦПК України).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, 319 ЦК
України, правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

Пунктом 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» передбачено, що правочин
може бути визнано недійсним лише з
підстав визначених законом та із
застосування наслідків недійсності,
передбачених законом. Суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про необґрунтованість та
безпідставність посилань ОСОБА_2 щодо
підстав визнання договору
купівлі-продажу недійсним, за
відсутності у ОСОБА_3 необхідних
повноважень, як у співвласника повним
правом розпорядження будинком.

Між сторонами відбувся добровільний
поділ майна, що передбачає досягнення
відповідної угоди між подружжям.
Волевиявлення подружжя про поділ
спільного майна було засвідчено в
суді, затверджено судовою ухвалою,
позивач отримала компенсацію і жодних
претензій щодо такого поділу не
виказувала.

Про що також свідчить ухвала
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 30 березня
2010 року, якою залишені без розгляду
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя.

Крім того, в разі прийняття до уваги
доводи позивача про невирішеність
питання щодо поділу будинку, так як
затверджена мирова угода у 2005 році по
мінуванню чотирьох років у 2009 році
скасована за ново виявленими
обставинами з підстав невідповідності
визначених часток сторонам фактичній
площі житлового приміщення (а.с.119, том
№1), то ОСОБА_2 не враховано при даному
зверненні інтереси ОСОБА_9, за яким
також за мировою угодою визнано право
власності на 33/100 частини домоволодіння
по АДРЕСА_1.

Тобто, на час розгляду справи судом
першої інстанції, спір про поділ майна
подружжя відсутній. Укладаючі
оспорюваний правочин, ОСОБА_3 був
єдиним власником будинку.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції дана належна оцінка зібраним
доказам, правильно визначені
правовідносини між сторонами і
застосовані норми матеріального права,
що регулюють цей спір.

Так як вимоги ОСОБА_2 за своїм змістом є
необґрунтованими, то зайвим є
посилання в рішенні районного суду
щодо відмови в задоволенні позову
також і з підстав недотримання строків
позовної давності.

Суд ухвалив рішення відповідно до
наданих сторонами доказів, з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ст.308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін. Доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 303, ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст.
313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 27 червня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча:

Судді: