Справа № 653/3513/13-ц
Провадження № 2/653/1180/13
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"23" квітня 2014 р.

Генічеський районний суд Херсонської
області в складі

головуючого судді
Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря
Харченко Е.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним
позовом, який мотивує тим, що на
підставі свідоцтва про право особистої
власності від 02 липня 1996 року йому
належить житловий будинок з
господарчими будівлями та спорудами,
розташований в АДРЕСА_1, де він мешкає
до теперішнього часу з родиною.
Земельна ділянка, на якій розташований
будинок належить йому на праві
приватної власності згідно акту на
право власності на земельну ділянку
серія ЯК № 764135, зареєстроване у ДП
«Центр ДЗК» 29 жовтня 2010 року. В жовтні
2013 року він звернувся до Генічеського
ДБТІ із заявою про інвентаризацію
свого домоволодіння, та дізнався про
те, що в матеріалах інвентарною справи
наявний договір дарування даного
житлового будинку своїй дочці ОСОБА_2.
Цей договір не є дійсним та підлягає
скасуванню, оскільки він не мав наміру
розпоряджатися житловим будинком, бо
іншого житла у нього не має. В 1996 році
він дійсно підписував якісь документи
у нотаріуса, але вважав, що це заповіт,
оформленням документів займалася його
колишня дружина, яка була матір'ю
відповідачки, яка пояснила, що це
заповіт, який необхідно підписати на
всяк випадок, він не читаючи підписав.
Як тепер йому стало відомо це був не
заповіт, а договір дарування, але
наміру розпорядитися своїм майном він
не мав, договір підписав в результаті
помилки відносно природи угоди, текст
договору не читав, а нотаріус не питав
про його розуміння, сприяння та бажання
щодо укладання договору дарування. При
чому дар донька фактично не прийняла,
бо до теперішнього часу даним будинком
володіє та розпоряджається саме він,
всі документи на право власності у
нього, оформив право власності на
земельну ділянку, оскільки інформації
про інших власників цього будинку не
існує. В зв'язку з вищевикладеним
просить поновити строки позовної
давності звернення до суду, оскільки
дізнався про порушення свого права
лише в жовтні 2013 року, просить визнати
недійсним договір дарування житлового
будинку АДРЕСА_1, укладений 09 липня 1996
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який
посвідчено Генічеською державною
нотаріальною конторою, запис № 1-979.

В судовому засіданні представник
позивача наполягає на задоволені
позовних вимог, доповнивши, що згідно
ЦК України, який діяв на той час договір
дарування повинен був бути
зареєстрований у виконавчому комітеті
місцевих рад народних депутатів, такої
реєстрації не було, в зв'язку з чим
позивач і зміг оформити право
власності на земельну ділянку,
оскільки відомостей в
Червонопрапорній сільраді про зміну
власника житлового будинку не має.

До судового засідання позивач не
з'явився в зв'язку з поганим станом
здоров'я, надіслав до суду письмові
пояснення (а.с. 53-55), згідно яких в 1996
році він закінчив будівництво даного

житлового будинку, після чого оформив
право власності на нього, отримавши
свідоцтво в Червонопрапорній
сільській раді. В той час він проживав з
дружиною ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. До цього вона
наполягла на складанні заповіту на цей
будинок, який він і підписав не читаючи
у нотаріуса. Потім, в 2010 році він
приватизував земельну ділянку, на якій
розташований житловий будинок. В
жовтні 2013 року він звернувся до
Генічеського ДБТІ із заявою про
інвентаризацію житлового будинку, але
йому повідомили, що в інвентарній
справі наявний договір дарування
даного житлового будинку його донці
ОСОБА_2, він зрозумів, що дружина його
обманула та він підписав не заповіт.
Вважає, що ніякого дарування не було,
тому що він завжди володів цим будинком
та документи на будинок нікому не
передавав.

Відповідач до судового засідання не
з'явилася, згідно адресної довідки
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.
17), згідно поштових повідомлень за
зазначеною адресою не проживає (а.с. 22,
25, 30), останнє поштове повідомлення
повернулося за закінченням терміну
зберігання, відповідачці залишалися
повідомлення про отримання поштового
повідомлення 01 березня 2014, 05 березня 2014
року, 14 березня 2014 року (а.с. 33),
відповідачка належним чином була
повідомлена про день, час та місце
розгляду справи через оголошення в
газеті («Наддніпрянська правда» № 24
від 28 березня 2014 року (а.с. 34) до судового
засідання не з'явилася, і від неї не
надійшло повідомлення про причину
неявки, суд ухвалив, слухати справу на
підставі наявних у справі доказів, у
відсутність відповідача, згідно ст. 224
ЦПК України.

Суд вислухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
представлені докази, матеріали
інвентарної справи на спірне
домоволодіння, вважає що позов
підлягає частковому задоволенню,
встановив наступні факти і відповідні
ним правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що згідно свідоцтва про право
приватної власності ОСОБА_1 належить
житловий будинок АДРЕСА_1, виданого
виконавчим комітетом Червонопрапорної
сільської ради (а.с. 8).

09 липня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було укладено договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_1, який
посвідчено Генічеською державною
нотаріальною конторою, запис № 1-979 (а.с.
6,7).

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯК
№ 764135, ОСОБА_1 належить на праві
приватної власності земельна ділянка,
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
виданого на підставі рішення виконкому
Червонопрапорної сільської ради від 05
травня 1994 року № 14 та рішення сесія
Червонопрапорної сільської ради від 08
вересня 2009 року № 271, зареєстрованого 29
жовтня 2010 року ДП «Центр ДЗК» (а.с. 9).

Згідно інформаційній довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 14 квітня 2014 року №
20459020 відомості про нерухоме майно,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 а
відсутні (а.с. 51).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтується її
вимоги та заперечення.

Згідно ч. 1, 2 статті 243 Цивільного
кодексу Української РСР в редакції 1993
року за договором дарування одна
сторона передає безоплатно другій
стороні майно у власність. Договір
дарування вважається укладеним з
моменту передачі майна обдарованому.

Стаття 244 цього кодексу передбачає,
договір дарування на суму понад 500
карбованців, а при даруванні валютних
цінностей - на суму понад 50
карбованців

повинен бути нотаріально посвідчений.

До договорів дарування нерухомого
майна застосовуються правила статті 227
і цього Кодексу.

Згідно статті 227 цього кодексу договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією з сторін є громадянин.

Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього
Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів.

Зміст статті 56 цього кодексу
хпередбачає що угода, укладена
внаслідок помилки, що має істотне
значення, може бути визнана недійсною
за позовом сторони, яка діяла під
впливом помилки.

Як вбачається з позовної заяви та
письмових пояснень позивача, він не
мав наміру розпоряджатися належним
йому житловим будинком, вважав, що він
підписує заповіт, іншого житла у нього
на той час та на теперішній час не було,
в 2010 році приватизував земельну
ділянку під даним житловим будинком,
відомостей про те, що житловий будинок
належить іншій особі ніде не існує,
донька ніколи на нього не претендувала.

Позивачка до суду жодного разу не
з'явився та не надала належних та
достовірних доказів в обґрунтування
заперечень проти позову.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позивач
помилявся щодо обставин угоди та її
правої природи, оскільки вважав, що
уклав заповіт, про це свідчать його
подальше проживання в даному житловому
будинку, оформлення земельної ділянки
на своє ім'я, відсутність претензій або
яких-небудь дій з боку відповідачки.

Та оскільки позивачем доведено той
факт, що договір дарування був
укладений ним внаслідок помилки та це
має істотне значення, оскільки мова йде
про відчуження нерухомого майна, тому
договір дарування є недійсним.

Стовно строків звернення до суду
позивачем, то суд приходить до
наступного.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Зі змісту статті 247 ЦПК заява про захист
цивільного права або інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

В даному випадку, відповідачка не
скористалася своїм правом про
застосування позовної давності до
спірних вимог.

Позивачем вони пропущені з поважних
причин та суд поновлює їх, оскільки він
дізнався про порушення свого права
лише в жовтні 2013 року, відповідачка не
надала суду належних доказів, які б це
спростували.

Стосовно вимоги позивача щодо
скасування договору дарування, то вони
задоволенню не підлягають, оскільки
такий спосіб захисту в даних
правовідносинах в порядку Цивільного
кодексу Української РСР в редакції 1993
року не передбачений.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 56, 243, 244 ЦК Української РСР в
редакції 1993 року, ст.ст.60, 214-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору дарування недійсним -
задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 09
липня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який
посвідчено Генічеською державною
нотаріальною конторою, запис № 1-979.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду до
Іванівського районного суду протягом
десяти днів з дня його проголошення,
або складання в повному обсязі.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Суддя: Ю. Г. Берлімова