Єдиний унікальний номер 227/2757/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/520/2014
Єдиний унікальний номер 227/2757/13-ц
Справа № 22-ц/775/520/14
Головуючий 1 інстанції
Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:
головуючого судді
суддів
Алексєєва А.В., Кішкіної І.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 29 листопада 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Головне
управління Державної міграційної
служби в Донецькій області, про
визнання реєстрації в жилому
приміщенні недійсною, визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Добропільський МВ ГУ ДМС України в
Донецькій області, виконавчий комітет
Добропільської міської ради, про
усунення перешкод у користуванні
Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 29 листопада 2013 року позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа головне управління
Державної міграційної служби в
Донецькій області, про визнання
реєстрації в жилому приміщенні
недійсною, визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, задоволено частково.
ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право
користування жилим приміщенням,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Добропільський МВ ГУ ДМС України в
Донецькій області, виконавчий комітет
Добропільської міської ради, про
усунення перешкод у користуванні
житлом, відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився
ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному
порядку, в апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги та відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що при ухваленні
рішення суддею порушено таємницю
нарадчої кімнати, крім того, не
своєчасно видано повний текст рішення,
при ухваленні рішення судом прийнято
як докази лише пояснення свідків, які
знають обставини спору зі слів ОСОБА_2,
але не прийняті докази, що
підтверджують той факт, що він з 2012 року
мешкав як з батьком так і з матір'ю,
іншого житла він не має, мати не надає
допомоги на його утримання до 23 років, і
хоче позбавити ще і житла.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні
апеляційної інстанції підтримав
доводи апеляційної скарги, просив її
задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 просила апеляційну
скаргу відхилити, рішення залишити без
змін.

Представник третьої особи головного
управління Державної міграційної
служби в Донецькій області Ємельянов
С.М., який діє на підставі довіреності, в
судовому засіданні апеляційної
інстанції просив рішення в частині
відмови в задоволенні позову про
визнання реєстрації в жилому
приміщенні недійсною залишити без
змін.

Представники третіх осіб
Добропільського МВ ГУ ДМС України в
Донецькій області, виконавчого
комітету Добропільської міської ради в
судове засідання апеляційної
інстанції не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін та представника третьої особи,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи, апеляційний суд вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_4 та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 не було доведено факту чинення з
боку матері перешкод у проживання в
спірному жилому приміщенні, в яке вона
вселила його з власної волі і на
підставах, передбачених
законодавством, а тому відсутні
підстави для визнання реєстрації
ОСОБА_1 в жилому приміщенні,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1,
недійною, в усуненні перешкод у
користуванні зазначеним приміщенням
зі зміною договору найма жилого
приміщення, оскільки їх не існує та
визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування спірним жилим
приміщенням.

Апеляційний суд вважає висновки суду
обґрунтованими і такими, що
підтверджуються матеріалами справи та
вимогами закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
кодексом, вернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Судом першої інстанції встановлено та
як вбачається з матеріалів справи, що
сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є
матір'ю та сином, що підтверджується
свідоцтвом про народження (а.с.11).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11) і його
батьком є ОСОБА_5.

Спірна квартира за адресою АДРЕСА_1 є
державним житловим фондом.

З копії особистого рахунку КП
«Добропільська служба Єдиного
замовника» № 2640 від 05 листопада 2012 року
та архівної виписки з протоколу № 13 від
04 липня 1979 року засідання виконкому
Добропільської міської ради народних
депутатів (а.с.6) вбачається, що основним
наймачем 3-х кімнатної квартири за
адресою АДРЕСА_1 житловою площею 39,40
кв.м станом на 05 листопада 2012 року є
ОСОБА_6, яка є матір'ю позивачки ОСОБА_2,
яка знята з реєстрації з даного
житлового приміщення 03 жовтня 2008 року.
В зазначеній квартирі також
зареєстровані ОСОБА_2 з 11 серпня 1989 року
та ОСОБА_1 з 18 травня 2010 року (а.с.8,9-10).

Рішенням виконавчого комітету
Добропільської міської ради № 163 від 13
березня 2013 року дано дозвіл на
переоформлення договору найму на житло
за адресою в.АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2.
Дане рішення було прийнято на підставі
розгляду заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про
переоформлення договору найму на
житлову площу (а.с.24).

Згідно копії особистого рахунку КП
«Добропільська служба Єдиного
замовника» №2640 від 08 квітня 2013 року
вбачається, що договір найму квартири
був переоформлений на ОСОБА_2 (а.с.7).

З довідки Добропільського НВК
«Спеціалізована школа І-III ступенів № 4
з поглибленим вивченням окремих
предметів - дошкільний навчальний
заклад» № 74 від 28 травня 2013 року
вбачається, що ОСОБА_1 навчався у даному
закладі з 2004 року по 12 травня 2012 року
(а.с.14).

Відповідно до особової справи
випускника НВК - ОСОБА_1 встановлено, що
домашня адреса учня зазначена як
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 на підставі наказу № 073-п/в від 02
вересня 2013 року є студентом
підготовчого відділення приватного
вищого навчального закладу «Донецький
інститут туристичного бізнесу» зі
строком навчання з 01 вересня 2012 року по
31 серпня 2016 року (а.с.61,41-42).

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово. Фізична особа,
яка досягла чотирнадцяти років, вільно
обирає собі місце проживання, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом. Місцем проживання фізичної
особи у віці від десяти до чотирнадцяти
років є місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я тощо, в
якому вона проживає, якщо інше місце
проживання не встановлено за згодою
між дитиною та батьками
(усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 160 СК України
місце проживання дитини, яка досягла
десяти років, визначається за спільною
згодою батьків та самої дитини. Якщо
батьки проживають окремо, місце
проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 з часу свого народження і до
березня 2004 року, мешкав разом зі своєю
матір'ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, з 2004
року по теперішній час ОСОБА_1 фактично
мешкає разом зі своїм батьком ОСОБА_5 за
адресою АДРЕСА_2, яка є його постійним
місцем мешкання. Факт непроживання
ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 більше 6
місяців, в судовому засіданні в суді
першої інстанції підтвердили свідки
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14

З рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 27 лютого 2007 року вбачається, що в 2006
році ОСОБА_5 в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_1 був
поданий позов про позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав відносно останнього.
В задоволенні позову було відмовлено.
Зі змісту вказаного рішення
вбачається, що з березня 2004 року ОСОБА_1
саме за бажанням свого батька ОСОБА_5
став мешкати в його сім'ї за адресою
АДРЕСА_2 (а.с.15-19), тобто батьком
відповідача було визначено місце
проживання неповнолітньої дитини..

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Статтею 72 цього Кодексу передбачено, що
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови
пленуму Верховного Суду України «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року №2 у
справах про визнання наймача або члена
його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. Суд може
продовжити пропущений строк у разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо).

Вичерпного переліку таких поважних
причин житлове законодавство не
встановлює, в зв'язку з чим указане
питання вирішується судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
конкретних обставин справи.

З копії поквартирної картки форми Б,
листа ГУ в Донецькій області
Управління паспортної роботи,
громадянства та реєстрації фізичних
осіб ДМС України № 02.1-164782 від 18 вересня
2013 року вбачається, що ОСОБА_1 був
внесений до поквартирної картки форми
Б співробітниками
житлово-комунального підприємства за
місцем реєстрації матері ОСОБА_2, дата
внесення до картки спочатку не була
проставлена, але зі змісту вказаного
документа вбачається, що цей запис був
зроблений в період з 10 лютого 1994 року по
06 червня 1997 року, враховуючи, що дата
внесення ОСОБА_1 не була проставлена,
дата реєстрації в паспорті та картці
реєстрації була проставлена 18 травня
2010 року після оформлення паспорта
громадянина України (а.с.78,83).

При цьому відповідач ОСОБА_1 по
досягненні повноліття продовжив
проживати з батьком в добровільному
порядку, і з цього часу не ставив
питання про усунення перешкод в
користування квартирою за адресою
АДРЕСА_1 і вселення в цю квартиру.

Апеляційний суд вважає висновки суду
обґрунтованими і такими, що
підтверджуються матеріалами справи та
вимогами закону.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають в повному обсязі так, як ним
не надано жодних доказів на
підтвердження його позовних вимог.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
правовідносини, що склалися між
сторонами і їм надана належна оцінка, в
судовому рішенні повно відображені
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування судового рішення
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 29 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді