АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4383/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Приходченко О.С. Доповідач - Ремез
В.А. Категорія 44
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Ремеза В.А.

суддів - Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.

при секретарі - Єремейчук О.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2,

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 10 грудня 2013р. за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Головного
управління державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, та усунення перешкод в
користуванні шляхом зняття з
реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 10.12.2013р. ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3
та Головного управління державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, та
усунення перешкод в користуванні
шляхом зняття з реєстраційного обліку
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати і ухвалити по
справі нове рішення яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на те, що
рішення суду є незаконним та
необґрунтованим.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 є власником ? частини будинку
АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, і
відповідач ОСОБА_3, який є його пасинком
був зареєстрований в зазначеному
будинку 02.06.2008р.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

На підставі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Позивач в своїй позовній заяві
зазначав, що відповідач не проживає без
поважних причин з жовтня 2010р. в
спірному будинку, та не приймає участі
в утриманні будинку.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції встановив, що відповідач не
проживає в будинку у зв'язку з тим, що
позивач чинить відповідачу перешкоди у
користуванні будинком, оскільки в 2012р.
ним були замінені замки на вхідних
дверях, і крім того в зазначений період
відповідач у зв'язку з особливостями
своєї роботи часто перебував у
довготривалих та короткотривалих
відрядженнях, а тому встановивши
вказані обставини, суд обґрунтовано
прийшов до висновку про те, що
позивачем чиняться перешкоди у
користуванні спірним житлом, а тому суд
обґрунтовано прийшов до висновку про
відмову позивачу в задоволенні
позовних вимог, і колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Враховуючи, що позивач в порушення
наведеної норми права не надав
відповідних доказів про не проживання
відповідача без поважних причин в
спірній кімнаті, колегія суддів вважає,
що суд правильно прийшов до висновку
про відмову позивачу в задоволенні
позову, і рішення суду є законним та
обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про
незаконність та необґрунтованість
рішення суду не спростовують
встановлених судом фактів, а зводяться
лише до переоцінки доказів по справі,
та непогодженням з їх оцінкою тоді як
розглядаючи справу, суд оцінив докази
по справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів в порядку ст. 212 ЦПК
України.

Враховуючи, що рішення суду відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_2 підлягає відхиленню, оскільки
наведені в ній мотиви не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 10 грудня 2013р.
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Судді: