Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Компанія «Ле Гранд», треті особи:
ОСОБА_3, приватне акціонерне товариство
страхова компанія «Український
страховий Альянс», приватне акціонерне
товариство «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»,
про відшкодування майнової та
моральної шкоди, завданих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
стягнути з відповідача на його користь
у відшкодування майнової шкоди 34 858 грн
71 коп., моральної шкоди 3 тис.грн,
витрати на проведення автотехнічного
та автотоварознавчого дослідження у
розмірі 900 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
йому на праві власності належить
автомобіль «Тойота Ауріс», державний
номер НОМЕР_1. 22 грудня 2007 року на
Полтавському шосе у м.
Дніпропетровську сталася
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю автомобіля «Тойота
Ауріс», державний номер НОМЕР_1, під
його керуванням, та автомобіля ГАЗ 2705,
державний номер НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_3, який перебував у трудових
відносинах з ТОВ «Компанія «Ле Гранд».
Вважає, що ДТП сталася з вини водія
ОСОБА_3, який перевищив швидкість руху в
населеному пункті. Зазначене також
встановлено та підтверджено
постановою Амур -
Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 21 лютого
2008 року та висновком спеціаліста
автотехніка від 23 січня 2008 року, згідно
з якими ОСОБА_3 порушено п.12.3 та п.12.4
Правил дорожнього руху, а крім того він
мав технічну можливість уникнути
зіткнення, тому його дії знаходяться у
прямому причинному зв'язку з ДТП.
Вартість матеріального збитку,
відповідно до висновку спеціаліста
автотоварознавця від 24 січня 2008 року,
спричиненого йому як власнику
автомобіля «Тойота Ауріс», становить 36
221 грн 42 коп. За ремонт автомобіля він
сплатив 34 858 грн 71 коп., за проведення
автотоварознавчого та автотехнічного
дослідження - 900 грн, також йому була
завдана моральна шкода, яку він оцінює
у 3 тис. грн, оскільки він є людиною
похилого віку і під час зіткнення
отримав душевний стрес та страждання.

Рішенням Амур - Нижньодніпровського
районного суду м.
Дніпропетровська від 25 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 листопада 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
судом не ухвалювалась постанова про
притягнення водія ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності,
передбаченої ст. 124 КУпАП; належних та
допустимих доказів вини ОСОБА_3 у
скоєнні ДТП не надано, а тому його вина
не доведена; окрім цього, відсутні
докази існування між ним та ТОВ
«Компанія «Ле Гранд» трудових
відносин.

Апеляційний суд, погодився з висновком
суду першої інстанції, при цьому
зазначив, що позивач передчасно
звернувся до суду з позовом, оскільки
його право на отримання страхового
відшкодування, відповідно до полісу
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів, не було
порушено.

Проте погодитись з такими висновками
судів не можна.

Судами установлено, що 22 грудня 2007 року
на Полтавському шосе у м.
Дніпропетровську сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля Газ 2705, державний номер
НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, та
автомобіля «Тойота Ауріс», державний
номер НОМЕР_1, під керуванням водія
ОСОБА_1

Власником автомобіля Газ 2705, державний
номер НОМЕР_2, є ТОВ «Компанія «Ле
Гранд», власником автомобіля «Тойота
Ауріс», державний номер НОМЕР_1, є
ОСОБА_1

Між приватним акціонерним товариством
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_1 3
листопада 2007 року було укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно - правової відповідальності
транспортного засобу автомобіля марки
«Тойота Ауріс», державний номер НОМЕР_1.

Між приватним акціонерним товариством
страхова компанія «Український
страховий Альянс» та ТОВ «Компанія «Ле
Гранд» було укладено договір
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності
транспортного засобу автомобіля марки
Газ 2705, державний номер НОМЕР_2.

Відносно водія ОСОБА_1 було складено
протокол про адміністративне
правопорушення за ст.124 КУпАП України.

Постановою Амур - Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
21 лютого 2008 року ОСОБА_1 визнано
невинним у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП України, за відсутністю в його
діях складу адміністративного
правопорушення, та адміністративну
справу відносно нього припинено.

При цьому, вказаною постановою
встановлено, що водій ОСОБА_3 мав
технічну можливість уникнути
зіткнення з автомобілем ОСОБА_1, що
підтверджується висновком
спеціаліста автотехніка від 23 січня 2008
року.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

У порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України
суди на зазначені вимоги закону уваги
не звернули і не врахували, що у
постанові суду від 21 лютого 2008 року
встановлено, що ОСОБА_3 своїми діями
порушив п. 12.3, 12.4 правил дорожнього
руху, внаслідок чого сталася ДТП, і в
силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України встановлені
судом обставини є обов'язковими для
суду при розгляді цивільної справи.

Статтею 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон) передбачено, що
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та (або) майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Як роз'яснено у п. 16 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4
відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на
території України забороняється
експлуатація транспортного засобу без
поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону
№ 1961-IV обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди,
завданої особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
така особа сплачує потерпілому різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатньої
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

У ч. 22.1 ст. 22 Закону зазначено, що при
настанні страхового випадку страховик,
відповідно до лімітів
відповідальності страховика,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом цього Закону та ст. 1194 ЦК
України питання про відшкодування
шкоди самою особою, відповідальність
якої застрахована, вирішується залежно
від висловленої нею згоди на таке
відшкодування.

Суди, на зазначені положення закону
уваги не звернули, не врахували, що
цивільно-правова відповідальність ТОВ
«Компанія «Ле Гранд» на момент
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована, відповідно до полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, однак, вона із заявою про
настання страхового випадку не
зверталась, тобто не було
волевиявлення винної особи щодо
стягнення коштів з страхової компанії.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язковий ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну майну потерпілих, становить
25 500 грн на одного потерпілого.

Отже, закон визначає механізм
страхового відшкодування та
передбачає одночасну участь у справі,
де є страхування цивільно-правової
відповідальності, і фізичної особи, і
страховика, оскільки відшкодування
шкоди здійснюється за рахунок
страховика в межах встановлених
лімітів.

Таким чином, апеляційний суд, дійшов
передчасного висновку про те, що
позивачем обрано неналежний спосіб
захисту шляхом відшкодування завданої
йому шкоди саме з винної особи.

Крім того, відповідно до п. 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог в частині
відшкодування моральної шкоди, не
зазначив в рішенні конкретні обставини
і факти щодо доводів позовної заяви в
цій частині.

Апеляційний суд не усунув порушення
закону, допущені судом першої
інстанції.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду підлягає скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до
апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко