АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1402/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Смоляр О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пальонний В. С. РІШЕННЯ
23 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПальонний В. С.
суддівКарпенко О. В. , Нерушак Л. В. при
секретаріБражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 на рішення
Черкаського районного суду Черкаської
області від 9 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 і
Будищенської сільської ради
Черкаського району про визнання
недійсним рішення сільської ради та
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, -
в с т а н о в и л а :
В листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_6 і
Будищенської сільської ради
Черкаського району про визнання
недійсним рішення сільської ради та
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно.
В обґрунтування позовних вимог
вказував, що на підставі договору
купівлі-продажу від 20 травня 2010 року
він є власником житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_3 на земельній
ділянці площею 0,2500 га.
Відповідачка ОСОБА_6 є власницею
житлового будинку, розташованого по
Рішенням сесії Будищенської сільської
ради №39-4 від 8 липня 2010 року «Про
затвердження акту комісії з земельних
питань» затверджено акт про обстеження
межових ліній земельних ділянок його
та ОСОБА_6, відповідно до якого комісія
встановила, що межа між
землекористувачами не порушена і йому
дозволено приватизувати земельну
ділянку площею 0,25 га без підписів
суміжних землекористувачів.

16 грудня 2010 року міськрайонним
управлінням Держкомзему у м. Черкаси та
Черкаському районі, на підставі
рішення Будищенської сільської ради
№44-10 від 21 жовтня 2010 року, йому виданий
державний акт на право власності на
земельну ділянку серія ЯЛ №632678.

30 вересня 2011 року міськрайонним
управлінням Держкомзему у м. Черкаси та
Черкаському районі, на підставі
рішення виконавчого комітету
Будищенської сільської ради №83 від 25
грудня 2001 року та рішення Будищенської
сільської ради №9-13 від 19 травня 2011
року, йому виданий державний акт на
право власності на земельну ділянку
серія ЯК №241912.

Влітку 2013 року, аналізуючи та
порівнюючи межі земельних ділянок, що
відображені в державних актах та
фактичні межі земельної ділянки, які
склалися ще в 1990 році згідно з планом
забудови земельної ділянки від 19 липня
1990 року, ним було виявлено значні
відхилення, які були підтверджені і ПП
«Геотоп-Сервіс», яке здійснювало обмір
його земельної ділянки та готувало
документацію для її приватизації.

В зв'язку з цими обставинами він
звернувся до суду з позовом до
управління Держземагентства у
Черкаському районі та Будищенської
сільської ради про визнання недійсними
рішень сільської ради про надання йому
у приватну власність земельних ділянок
і виданих державних актів.

Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 12 вересня 2013
року визнано недійсними та скасовані
державні акти про право власності на
землю, видані на його ім'я, у зв'язку з
відхиленням від фактичного
користування земельними ділянками.

Згодом, йому стало відомо, що на
підставі рішення Будищенської
сільської ради від 19 жовтня 2011 року за
№13-3, відповідач зареєструвала право
власності та отримала свідоцтво про
право власності на нерухоме майно
серія САС 866582 від 30 квітня 2013 року на
земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Враховуючи межі земельної ділянки, які
відображені в свідоцтві, відповідач
почала вчиняти дії щодо перенесення
межі між земельними ділянками (паркану)
та фактично здійснює самозахват
належного йому нерухомого майна (літ. Б
- гараж-сарай), розташованого на межі
земельних ділянок. Незважаючи на його
заперечення, відповідачка їх ігнорує
та продовжує здійснювати перенесення
паркану, розширюючи власну земельну
ділянку за рахунок його земельної
ділянки.

З врахуванням викладеного та
посилаючись на ст. 328 ЦК України, ст. 155
Земельного кодексу України просив суд
визнати недійсним рішення
Будищенської сільської ради №13-3 від 19
жовтня 2011 року та скасувати свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
серія САС 866582 від 30 квітня 2013 року,
видане відповідачці.

Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 9 квітня 2014 року
позов задоволено: визнано недійсним
рішення Будищенської сільської ради
№13-3 від 19 жовтня 2011 року частині
затвердження технічної документації з
землеустрою по складанню документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства
0,5247 га в межах АДРЕСА_2 громадянці
ОСОБА_6, в частині надання цієї
земельної ділянки у приватну власність
ОСОБА_6 та в частині віднесення
вказаної земельної ділянки до
категорії земель
сільськогосподарського призначення,
скасовано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 30
квітня 2013 року, видане ОСОБА_6 на цю
земельну ділянку.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом
норм процесуального та матеріального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
рішення суду та ухвалити у справі нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_7 відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників ОСОБА_6, які підтримали
апеляційну скаргу, представника ОСОБА_7
та представника Будищенської
сільської ради, які заперечували проти
її задоволення, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 набув
права власності на житловий будинок по
АДРЕСА_3, розташований на земельній
ділянці площею 0,25 га на підставі
договору купівлі-продажу від 20 травня
2010 року.

Рішеннями Будищенської сільської ради
Черкаського району від 21 жовтня 2010 року
та від 19 травня 2011 року земельна
ділянка, на якій розташований
придбаний ОСОБА_7 жилий будинок, та
присадибна земельна ділянка передані
йому у приватну власність і він отримав
державні акти на право приватної
власності на ці земельні ділянки.

ОСОБА_6 набула права власності на
житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування
від 1 вересня 2000 року.

Відповідно до рішення Будищенської
сільської ради від 19 жовтня 2011 року
ОСОБА_6 надана у приватну власність
земельна ділянка за вказаною адресою
площею 0,5247 га для ведення особистого
селянського господарства і вона
отримала свідоцтво про право власності
на цю земельну ділянку.

Рішенням Черкаського районного суду
від 12 вересня 2013 року, постановленим у
справі за позовом ОСОБА_7 до управління
Держземагентства у Черкаському районі
та Будищенської сільської ради про
визнання недійсними рішень сільської
ради про надання йому у приватну
власність земельних ділянок і виданих
державних актів, вказані рішення
сільської ради визнані незаконними та
скасовані і скасовані видані ОСОБА_7
державні акти на право власності на ці
земельні ділянки.

В листопаді 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6 і Будищенської
сільської ради Черкаського району про
визнання недійсним рішення сільської
ради від 19 жовтня 2011 року, яким ОСОБА_6
передана у приватну власність земельна
ділянка по АДРЕСА_1 та скасування
отриманого нею свідоцтва про право
власності на зазначену земельну
ділянку, обґрунтовуючи позов
порушенням сільською радою земельного
законодавства при прийнятті вказаного
рішення і порушенням його права
землекористування внаслідок
приватизації ОСОБА_6 своєї земельної
ділянки.

Задовольняючи позов ОСОБА_7, суд
виходив з того, що при передачі
земельної ділянки у приватну власність
ОСОБА_6 сільською радою був порушений
Порядок розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 26.05.2004
року № 677, оскільки була затверджена
технічна документація із землеустрою в
той час, як необхідно було розробляти
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, неправильно було
визначено цільове призначення
земельної ділянки, як землі
сільськогосподарського призначення,
оскільки на ній розташований жилий
будинок, а крім цього, приватизація
земельної ділянки ОСОБА_6 порушує право
ОСОБА_7 на користування своєю земельною
ділянкою, оскільки виявлена ним
невідповідність визначених у виданих
йому державних актах меж його
земельної ділянки фактичному
землекористуванню пов'язана з межею
між його земельною ділянкою та
земельною ділянкою ОСОБА_6

Проте, погодитись з таким висновком
суду не можна.

Відповідно до ч.3 ст. 116 ЗК України
безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться,
зокрема, у разі приватизації земельних
ділянок, які перебувають у
користуванні громадян.

Оскаржуваним рішенням Будищенської
сільської ради № 13-3 від 19 жовтня 2011
року земельна ділянка, передана у
приватну власність ОСОБА_6, віднесена
до категорії земель
сільськогосподарського призначення і
надана для ведення особистого
селянського господарства.

Статтею 19 ЗК України передбачено, що
землі України за основним цільовим
призначенням поділяються на основні
категорії, серед яких визначено землі
сільськогосподарського призначення.

Главою 5 ЗК України визначено правовий
режим земель сільськогосподарського
призначення. Згідно із ч. 2,3 ст.22 ЗК до
земель сільськогосподарського
призначення належать
сільськогосподарські угіддя (рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги),
несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі тимчасової консервації
тощо).

Землі сільськогосподарського
призначення передаються у власність та
надаються у користування громадянам
для ведення особистого селянського
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

З наведеного випливає, що ведення
особистого селянського господарства є
способом функціонального використання
земель сільськогосподарського
призначення.

Статтею 6 Закону України «Про особисте
селянське господарство» встановлено,
що до майна, яке використовується для
ведення особистого селянського
господарства, належать жилі будинки,
господарські будівлі та споруди,
сільськогосподарська техніка,
інвентар та обладнання, транспортні
засоби, сільськогосподарські та
свійські тварини і птиця, бджолосім'ї,
багаторічні насадження, вироблена
сільськогосподарська продукція,
продукти її переробки та інше майно,
набуте у власність членами
господарства в установленому
законодавством порядку.

Таким чином, знаходження на земельній
ділянці жилого будинку, на що
посилається суд, обґрунтовуючи
неправильність віднесення переданої у
власність ОСОБА_6 земельної ділянки до
земель сільськогосподарського
призначення, само по собі не є
підставою для віднесення земельної
ділянки до іншої категорії земель,
зокрема земель житлової та громадської
забудови, оскільки законом прямо
передбачено використання жилого
будинку і господарських споруд для
ведення особистого селянського
господарства.

Даних про те, що при наданні ОСОБА_6 у
приватну власність земельної ділянки
її цільове призначення змінювалась, у
справі немає.

Згідно п.2 Порядку розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок в редакції, чинній на час
ухвалення сільською радою
оскаржуваного рішення про передачу
земельної ділянки у приватну власність
ОСОБА_6, проект відведення земельної
ділянки не розробляється у разі, коли
земельна ділянка, межі якої визначено в
натурі (на місцевості), надається у
користування або безоплатно
передається у власність без зміни її
цільового призначення.

Оскільки земельна ділянка надавалась
ОСОБА_6 у приватну власність з
визначеними межами, без зміни її
цільового призначення, то висновок
суду про обов'язкове розроблення
проекту її відведення є неправильним.

Не звернув уваги суд і на те, що
технічна документація із землеустрою
щодо оформлення права власності ОСОБА_6
на земельну ділянку пройшла державну
експертизу, якою порушень земельного
законодавства при її виготовленні не
виявлено.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК
України особа може звернутися до суду
за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

З матеріалів справи не вбачається, що
ті порушення земельного законодавства
при передачі земельної ділянки у
приватну власність ОСОБА_6, на які
посилався позивач у позовній заяві, та
суд в своєму рішенні, якимось чином
пов'язані з порушенням прав позивача, а
за таких обставин вони можуть бути
предметом спору лише між самою ОСОБА_6,
сільською радою і землевпорядними
організаціями.

Щодо порушення права
землекористування ОСОБА_7, то суд в
рішенні послався на те, що виявлення
ОСОБА_7 невідповідностей між межами
його земельної ділянки і фактичним
землекористуванням та скасування з
зв'язку з цим рішень сільської ради про
передачу земельних ділянок йому у
приватну власність і виданих державних
актів, впливає на встановлення межі між
його земельною ділянкою і земельною
ділянкою ОСОБА_6

Проте, суд не звернув уваги на те, що
ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 17 лютого 2014 року, якою
залишено без змін рішення Черкаського
районного суду від 12 вересня 2013 року
про визнання незаконними і скасування
рішень Будищенської сільської ради про
передачу ОСОБА_7 у приватну власність
земельних ділянок та скасування
виданих йому державних актів на право
власності на ці земельні ділянки
встановлено, що оскаржувані рішення
органу місцевого самоврядування та
державні акти на право власності на
землю при їх скасуванні не порушують
ніяких прав ОСОБА_6, тобто дана
обставина ніяк не стосується права
власності ОСОБА_6 на її земельну
ділянку.

Не звернув уваги суд і на те, що
передача земельної ділянки у приватну
власність ОСОБА_6 здійснена на підставі
технічної документації із землеустрою,
виготовленої ще до набуття ОСОБА_7
права власності на житловий будинок по
АДРЕСА_3 і при її виготовленні
попередніми власниками цього будинку
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були погоджені межі
даної земельної ділянки, а сам ОСОБА_7 в
2010 році ініціював обстеження комісією
із земельних питань Будищенської
сільської ради межових ліній його
земельної ділянки та земельної ділянки
ОСОБА_6 і погодився з висновком цієї
комісії, згідно якого межа між цими
земельними ділянками по фактичному
користуванню не порушена.

За таких обставин посилання суду на
порушення права землекористування
ОСОБА_7 внаслідок приватизації
земельної ділянки ОСОБА_6 є
необґрунтованим.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню в
зв'язку з невідповідністю висновків
суду обставинам справи та порушенням
судом норм матеріального права з
ухваленням у справі нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
ст. ст. 5, 19, 116, 118 ЗК України, колегія
суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 9 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
Будищенської сільської ради
Черкаського району про визнання
недійсним рішення сільської ради та
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
Будищенської сільської ради
Черкаського району про визнання
недійсним рішення сільської ради та
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня
проголошення.

Головуючий :

Судді :