Справа № 407/3344/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року Антрацитівський
міськрайонний суд Луганської області
у складі:

головуючого-судді Лобарчук О.О.

при секретарі
Ряполовій Д.В.

адвокатів
ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Антрациту
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про припинення прав на частку в
житловому будинку, який належить на
праві спільної часткової власності,

В С Т А Н О В И
В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом, в якому просить припинити
право спільної власності ОСОБА_4 на 1/3
частку житлового будинку АДРЕСА_1,
присудити на користь ОСОБА_4 грошову
компенсацію за належну їй 1/3 частку
житлового будинку АДРЕСА_1, у розмірі 2000
(дві тисячі ) грн. 00 коп. з депозитного
рахунку Антрацитівського
міськрайонного суду, на який буде
внесено ОСОБА_3 грошову суму коштів, що
становить ринкову вартість частки
житлового будинку, визнати за ним,
ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку
житлового будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову вказав, що
житловий будинок АДРЕСА_1, належить на
праві спільної часткової власності
відповідно, йому- ОСОБА_3 та його сестрі
- ОСОБА_4.

Йому належить на праві спільної
часткової власності 2/3 частки
житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 06 липня 1995 року,
посвідченого державним нотаріусом
Антрацитівської районної державної
нотаріальної контори Фурсовою Н.Н.,
зареєстровано в реєстрі за №592 та
договору дарування 1/3 частки житлового
будинку від 12 серпня 1995 року,
посвідченого державним нотаріусом
Антрацитівської районної державної
нотаріальної контори Фурсовою Н.Н. та
зареєстровано в реєстраі за №960.

Відповідачці ОСОБА_4 належить 1/3
частина житлового будинку АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 06 липня 1995 року,
посвідченого державним нотаріусом
Антрацитівської районної державної
нотаріальної контори Фурсовою Н.Н.,
зареєстровано в реєстрі за №592.

Вони з відповідачкою не є членами
однієї сім'ї, не проживають спільно та
не ведуть спільного господарства, в той
час як між ними залишились лише
віддалені родинні зв'язки, які ніколи
ними не підтримувались.

Однією із необхідних умов припинення
за рішенням суду права особи на частку
у спільному майні є те, що частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі.

Він володіє часткою в спільному з
відповідачкою житловому будинку, яка
складає більш ніж 66.67 відсотків від
вартості всього майна, тобто частка
якого становить 2/3 від всієї вартості
житлового будинку АДРЕСА_1.

В той час відповідачка окремо володіє
часткою, яка складає менш ніж 34
відсотки від вартості житлового
будинку, а саме відповідачці, належить
на праві спільної часткової власності
1/3 частка житлового будинку.

Розмір частки відповідачки як
співвласника житлового будинку, у
відповідності до технічного паспорту
на житловий будинок, не дає можливості
навіть виділити в натурі приміщення
(кімнату) для володіння та
користування, оскільки становить
менший розмір ніж; площа будь- якого із
приміщень житлового будинку.

З наведених вище обставин та наданих
доказів випливає, що житловий будинок
АДРЕСА_1, не можливо ні поділити в
натурі між співвласниками, ні виділити
частку у спільному майні одному із
співвласників, ні встановити порядок
користування житловим будинком між
співвласниками, оскільки частка
відповідачки є незначною.

Відповідно до ст. 183 ЦК України,
подільною є річ, яку можна поділити без
втрати її цільового призначення.
Неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

Тому, житловий будинок як річ за звичай
є подільною річчю, однак враховуючи те,
що в даному випадку частка
співвласника жилого будинку ОСОБА_4 є
незначною, тобто становить менший
розмір ніж площа будь-якого із
приміїценнь житлового будинку,
розподіл домоволодіння АДРЕСА_1 в
натурі відповідно до ідеальних часток
співвласників в розмірі 2/3 та 1/3 з
технічної точки зору - не можливий, а
тому житловий будинок як річ за
наявності такого розміру часток
співвласників є річчю неподільною, про
що в разі необхідності може зазначити і
висновок будівельно-технічної
експертизи.

Відповідачка з часу отримання 1/3 частки
спільного жилого будинку у власність,
тобто з 06 липня 1995 року і до
теперішнього часу спірним будинком не
опікується, не здійснює ремонт жилого
будинку та надвірних споруд, не
облаштовує прибудинкову (дворову)
територію, не приймала участь у
газифікації житлового будинку. На його
ж прохання приймати участь в ремонтних
роботах, газифікації будинку
відповідачка відповіла відмовою.

До початку судового засідання
позивачем додано уточнюючу позовну
заяву, відповідно до якої він уточнив
свої вимоги та просить припинити право
спільної власності ОСОБА_4 на 1/3 частку
житлового будинку АДРЕСА_1, присудити
на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію
за належну їй 1/3 частку житлового
будинку АДРЕСА_1, у розмірі 14210
(чотирнадцяти тисяч двісті десять) грн.
00 коп. з депозитного рахунку
Антрацитівського міськрайонного суду,
на який буде внесено ОСОБА_3 грошову
суму коштів, що становить ринкову
вартість частки житлового будинку,
визнати за ним, ОСОБА_3 право власності
на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1.
Також надав заяву, в якій наполягає на
задоволенні своїх уточнених вимог та
просить розглянути справу у його
відсутність. (а.с.85, 86-87, 88)

Представник позивача - адвокат ОСОБА_1,
який діє на підставі договору про
надання правової допомоги від 16.10.2013
року, в судове засідання не з'явився,
надав заяву, в якій просить
задовольнити уточнені вимоги позивача
повністю та розглянути справу у його
відсутність (а.с.89).

В судовому засіданні представники
відповідача - ОСОБА_7 та ОСОБА_2 уточнені
позовні вимоги визнали повністю.

Суд, враховуючи думку представників
відповідачки, дослідивши письмові
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про
право на спадщину за законом від 06.07.1995
року ОСОБА_3 та ОСОБА_8 належить по 1/3
частини житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до копії договору від 12.08.1995
року ОСОБА_9 подарував ОСОБА_3 1/3 частину
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.10)

Згідно довідки № 313 від 27.05.2013 року,
ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.11)

Згідно висновку судової будівельно-
технічної експертизи № 2103/24 від 27
березня 2014 року дійсна вартість
житлового будинку та належних до нього
господарських будівель та споруд,
розташованих за адресою: Луганська
область, АДРЕСА_1, без врахування
газифікації будинку складає 42630 грн.
Виділити в натурі 1/3 частину житлового
будинку, розташованого за адресою:
Луганська область, АДРЕСА_1, без
порушень вимог державних будівельних
норм та правил технічно не
представляється можливим. (а.с.66-70)

У відповідності до ч.І ст. 365 ЦК України,
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо:

1. частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2. річ є неподільною;

3. спільне володіння і
користування майна є неможливим;

4. таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника

та членам його сім'ї.

Крім того, як передбачено ч.2 ст. 365 ЦК
України, суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Однією із необхідних умов припинення
за рішенням суду права особи на частку
у спільному майні є те, що частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі.

Позивач володіє часткою в спільному з
відповідачкою житловому будинку, яка
складає більш ніж 66.67 відсотків від
вартості всього майна, тобто частка
якого становить 2/3 від всієї вартості
житлового будинку АДРЕСА_1.

В той час відповідачка окремо володіє
часткою, яка складає менш ніж 34
відсотки від вартості житлового
будинку, а саме відповідачці, належить
на праві спільної часткової власності
1/3 частка житлового будинку.

З наведених вище обставин та наданих
доказів випливає, що житловий будинок
АДРЕСА_1, не можливо ні поділити в
натурі між співвласниками, ні виділити
частку у спільному майні одному із
співвласників, ні встановити порядок
користування житловим будинком між
співвласниками, оскільки частка
відповідачки є незначною.

Відповідно до ст. 183 ЦК України,
подільною є річ, яку можна поділити без
втрати її цільового призначення.
Неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

Тому, житловий будинок як річ за звичай
є подільною річчю, однак враховуючи те,
що в даному випадку частка
співвласника жилого будинку ОСОБА_4 є
незначною, тобто становить менший
розмір ніж площа будь-якого із
приміїценнь житлового будинку,
розподіл домоволодіння АДРЕСА_1 в
натурі відповідно до ідеальних часток
співвласників в розмірі 2/3 та 1/3 з
технічної точки зору - не можливий, а
тому житловий будинок як річ за
наявності такого розміру часток
співвласників є річчю неподільною, про
що зазначено і в висновку судової
будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до пункту 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» від 4 жовтня 1991 року (з
подальшими змінами та доповненнями),
при вирішенні справ про виділ в натурі
часток жилого будинку, що є спільною
частковою власністю, судам належить
мати на увазі, що це можливо, якщо
кожній із сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку з
самостійним виходом (квартиру). Виділ
також може мати місце при наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири. Якщо
виділ частки будинку неможливий, суд
вправі за заявленим про це позовом
встановити порядок користування
відособленими приміщеннями
(квартирами, кімнатами) такого будинку.
У цьому разі окремі підсобні
приміщення (кухня, коридор тощо) можуть
бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування жилим будинком може бути
встановлено також і між учасниками
спільної сумісної власності. При
неможливості виділу частки в натурі
або встановлення порядку користування
ним, власнику, що виділяється, за його
згодою присуджується грошова
компенсація. Розмір грошової
компенсації визначається за угодою
сторін, а при відсутності такої згоди -
судом по дійсній вартості будинку на
час розгляду справи. Під дійсною
вартістю будинку розуміється грошова
сума, за яку він може бути проданий в
даному населеному пункті чи
місцевості. Для її визначення при
необхідності призначається
експертиза. В окремих випадках суд
може, враховуючи конкретні обставини
справи, і при відсутності згоди
власника, що виділяється, зобов'язати
решту учасників спільної власності
сплатити йому грошову компенсацію за
належну частку з обов'язковим
наведення відповідних мотивів.
Зокрема, це може мати місце, якщо частка
у спільній власності на будинок є
незначною й не може бути виділена в
натурі чи за особливими обставинами
сумісне користування ним неможливе, а
власник в будинку не проживає і
забезпечений іншою жилою площею.

За таких обставин, Верховний Суд
України, в своїй постанові Пленуму
зазначив, що у разі неможливості з
технічної точки зору поділу (виділу)
житлового будинку у відповідності до
ідеальних часток кожного із
співвласника, тобто у випадку не
можливості кожній із сторін виділити
відокремлену частину будинку із
самостійним виходом, встановлюється
порядок користування житловим будинок,
а якщо не можливо встановити порядок
користування будинком, співвласнику
присуджується грошова компенсація, за
його згодою, а в окремих випадках, якщо
частка у спільній власності на будинок
є незначною й не може бути виділена в
натурі чи за особливими обставинами
сумісне користування ним неможливе, а
власник в будинку не проживає і
забезпечений іншою жилою площею, -
зобов'язати учасників спільної
власності виплатити такому
співвласнику грошову компенсацію за
належну йому часку в спільному майні.

Вказане вище положення постанови
Пленуму Верховного Суду України було
прийняте з метою врегулювання ряду
спорів, ще до того як набув чинності 1
січня 2005 року Цивільний кодекс України,
яким затверджено норму ст. ч.І ст. 365 ЦК
України, яка передбачає припинення
права особи на частку у спільному майні
за рішенням суду на підставі позову
інших співвласників, саме за тих умов,
які зазначені в зазначеній вище
постанові Пленуму Верховного Суду
України, тобто яка на сьогоднішній день
знайшла своє законодавче затвердження
та врегулювання цього роду
суспільно-правових відносин між
співвласниками з приводу припинення
права спільної часткової власності за
умов, що чітко передбачені ч.І ст. 365 ЦК
України.

Позивачем ОСОБА_3 внесено на
депозитний рахунок ТУ ДСА України в
Луганській області вартість 1/3 частики
житлового будинку за адресою:
Луганська область, АДРЕСА_1 в розмірі 14
210 грн. (а.с. 88)

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 183, 365 ЦК України, пункту 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» від 4 жовтня 1991 року (з
подальшими змінами та доповненнями),
ст.ст. 10,11,60, 88, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
припинення прав на частку в житловому
будинку, який належить на праві
спільної часткової власності -
задовольнити повністю.

Припинити право спільної власності
ОСОБА_4 на 1/3 частку житлового будинку
АДРЕСА_1.

Зобов'язати Територіальне Управління
Державної Судової Адміністрації
України в Луганській області виплатити
грошову компенсацію ОСОБА_4 за належну
їй 1/3 частину житлового будинку,
розташованого за адресою: Луганська
область, АДРЕСА_1 у сумі 14210
(чотирнадцять тисяч двісті десять) грн.,
внесену ОСОБА_3 29 квітня 2014 року на
розрахунковий рахунок 0730, код
отримувача 26297948, ГУ ДКСУ у Луганській
області, код банку отримувача: 804013,
отримувач ТУ ДСА в Луганській області.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3
частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку на
апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Луганської області
через Антрацитівський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачi апеляцiйної
скарги.

Суддя Антрацитівського

міськрайонного суду
О. О. Лобарчук