Номер провадження: 22-ц/785/4516/14
Номер справи місцевого суду: 503/2618/13-ц
Головуючий у першій інстанції Гура А.І.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової
А.М.,

суддів - Троїцької Л.Л.,
Таварткіладзе О.М.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальних збитків,
заподіяних внаслідок користування
самовільно зайнятою земельною
ділянкою, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Кодимського
районного суду Одеської області від 06
березня 2014 року, -

встановила:

16 грудня 2013р. ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальних збитків в
розмірі 850 грн., спричинених внаслідок
користування самовільно зайнятою
земельною ділянкою.

В обґрунтування своїх
позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на
те, що в с. Загнітків, Кодимського
району Одеської області їй виділена у
користування земельна ділянка
розміром 0,35 га за межами села, як
присадибна. Сусідня земельна ділянка
обробляється відповідачем. Відповідач
самовільно знищив межові знаки і на
протязі останніх років використовує
земельну ділянку для своїх потреб. Хоча
відповідач ОСОБА_3 є її рідним братом,
але між ними склалися ворожі стосунки.
В 2013 році відповідач ОСОБА_3 самовільно
зібрав урожай ячменю, посіяний нею, але
на це вона своєї згоди не надавала.

Тим самим відповідач ОСОБА_3
спричинив їй матеріальні збитки, що
складаються з витрат, які вона понесла
в зв'язку з культивацією ґрунту та
посіву у розмірі 400 грн., придбання 100
кг ячменю на суму 250 грн., придбання 50
кг мінерального добрива «Селітра» на
суму 200 грн., а всього на суму 850 грн.

Крім того вона мала намір
зібрати 1500 кг ячменю з 0,35 га, що
дорівнює 2000 грн.

Просила постановити рішення, яким
стягнути з відповідача 850 грн., а також
зобов'язати відповідача повернути їй
1500 кг ячменю в натурі та стягнути
судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 позов не
визнав, посилаючись на те, що спірна
земельна ділянка належала їхньому
батькові, який перед смертю
розпорядився щоб земельна ділянка
належала саме йому, а тому він
обробляє земельну ділянку вже майже
двадцять років. У 2013 році позивачка
ОСОБА_2 самовільно обробила земельну
ділянку, яку він вже засіяв.

Рішенням Кодимського районного суду
Одеської області від 06 березня 2014р. в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення Кодимського районного суду
Одеської області від 06 березня 2014р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позов ОСОБА_2 задовольнити, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. При цьому
посилалася на те, що відповідач ОСОБА_3
самовільно зайняв її земельну ділянку,
користується нею, чим відповідно до ст.
156 ЗК України спричинив їй збитки, а
тому вона просила стягнути з
відповідача грошові кошти в сумі 850
грн. та зобов'язати відповідача
повернути їй 1500 кг ячменю в натурі.

В судовому засіданні апеляційного
суду Одеської області ОСОБА_2
підтримала апеляційну скаргу та
просила її задовольнити, надала
письмові пояснення до апеляційної
скарги.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не прибув,
про час та місце розгляду справи був
сповіщений належним чином, про що у
справі є докази(а.с.79).

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів визнала неявку
сторін такою, що не перешкоджає
апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, мотиви і
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення ОСОБА_2, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні
позову, суд першої інстанції на
підставі ст.1166 ЦК України посилався на
те, що позивачем не доведено належними
та допустимими доказами, що
підтверджують обставини заявлених
позовних вимог про відшкодування
матеріальних збитків, заподіяних
внаслідок користування самовільно
зайнятою земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду, оскільки вони
відповідають фактичним обставинам
справи, зібраним доказам, яким дана
належна правова оцінка та вказаним
вище нормам матеріального і
процесуального права.

Судом встановлено, що згідно
рішення Загнітківської сільської ради
Кодимського району Одеської області №
203 -У1 від 23 листопада 2012р. розглянута
заява ОСОБА_2, та вирішено виділити
земельну ділянку власникам(а.с.6).

Доводи ОСОБА_2 про те, що вона є
власником земельної ділянки 0,35 га в
урочищі «Лопата» на підставі рішення
Загнітківської сільської ради
Кодимського району Одеської області №
203 -У1 від 23 листопада 2012р. є
необґрунтованими з наступних підстав.

Із змісту цього рішення від 23
листопада 2012р. не вбачається, яка саме
земельна ділянка надана власникам або
власнику за прізвищем, в якому розмірі,
де знаходиться виділена земельна
ділянка, та що вона була виділена саме
ОСОБА_2 за її заявою.

Доказів того, що ОСОБА_2 рішенням
Загнітківської сільської ради
Кодимського району Одеської області №
203 -У1 від 23 листопада 2012р. виділена
земельна ділянка 0,35 га в урочищі
«Лопата» до суду не надано. В рішенні
від 23 листопада 2013р. не зазначено, що
земельна ділянка 0,35 га в урочищі
«Лопата» виділена саме ОСОБА_2

Однак, ОСОБА_2 не позбавлена права
звернутися до Загнітківської
сільської ради для уточнення місця
розташування земельної ділянки, її
розміру, категорії земель до якої вона
відноситься, а також з зазначенням, що
саме ОСОБА_2 виділена земельна ділянка
0,35 га в урочищі «Лопата» за рішенням
від 23 листопада 2012р.

Крім того, з акту від 18 квітня
2013р., який складено головою
Загнітківської сільської ради,
землевпорядником, дільничним
інспектором, в присутності ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, зазначено, що ОСОБА_3
самовільно обробляє город, який
надано в користування згідно рішення
від 23 листопада 2012р. ОСОБА_2 та ОСОБА_4
Також вказано, що земельна ділянка
належала їх батькові ОСОБА_5 за
приватизацією у 1993р.(а.с.8).

Згідно довідки Загнітківської
сільської ради від 29 липня 2013р. за
господарською книгою , за ОСОБА_2
значиться земельна ділянка розміром
0,125 га для будівництва та
обслуговування будинку за адресою:
АДРЕСА_1 та 0,175 га з земель ОСГ в
урочищі «Лопата». Фактично в
користуванні знаходиться 0,125 га, оплата
здійснюється за 0,475 га, а ОСОБА_3
користується земельною ділянкою 0,35 га
самовільно з 2006р. по 2012р.(а.с.7).

Згідно довідки Загнітківської
сільської ради від 21 лютого 2014р.-
земельна ділянка площею 0,35 га в
урочищі «Лопата» значиться за ОСОБА_2 З
2006р. по 2012р. земельною ділянкою
користується ОСОБА_3(а.с.36).

Згідно довідки Загнітківської
сільської ради від 24 лютого 2014р. ОСОБА_3
з 1993р. по 2014р. обробляє земельну
ділянку площею 0,35 га в урочищі
«Лопата», за яку сплачує земельний
податок(а.с.38).

Таким чином, доводи ОСОБА_2 щодо
права користування земельною ділянкою
з посиланням на вищевказані довідки
Загнітківської сільської ради до уваги
колегією суддів не приймаються,
оскільки земельна ділянка надається
фізичним особам відповідно до вимог
ст. 12, ч.1ст.116, ст. 126 ЗК України на
підставі рішення органів місцевого
самоврядування, а не на підставі
довідок Загнітківської сільської ради.

Крім того, вказані довідки,
виданні Загнітківською сільською
радою є суперечними.
Правовстановлюючих документів на
спірну земельну ділянку ОСОБА_2 не було
оформлено в установленому законом
порядку. До суду не надано рішення
Загнітківської сільської ради про те,
що саме ОСОБА_2 є користувачем
земельної ділянки площею 0,35 га в
урочищі «Лопата».

Доводи апелянта про те, що нею доведено
розмір збитків, які спричинені
відповідачем є необґрунтованими з
наступних підстав.

В позові ОСОБА_2 заявлено вимоги про
відшкодування збитків в розмірі 850
грн. та повернення в натурі 1500 кг ячменю
за наслідком самовільного
використання ОСОБА_3 спірної
земельної ділянки.

Підставами відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам,
згідно статті 156 ЗК України, зокрема, є
встановлення обмежень щодо
використання земельних ділянок,
погіршення якості ґрунтового покриву
та інших корисних властивостей
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників і неодержання
доходів за час тимчасового
невикористання земельної ділянки.

Відповідно до статті 157 цього
Кодексу відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам
здійснюють органи виконавчої влади,
органи місцевого самоврядування,
громадяни та юридичні особи, які
використовують земельні ділянки, а
також органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування, громадяни та
юридичні особи, діяльність яких
обмежує права власників і
землекористувачів або погіршує якість
земель, розташованих у зоні їх впливу, в
тому числі внаслідок хімічного і
радіоактивного забруднення території,
засмічення промисловими, побутовими та
іншими відходами і стічними водами.
Порядок визначення та відшкодування
збитків власникам землі і
землекористувачам встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Верховний Суд України в
пунктах 12 і 16 постанови Пленуму від
16.04.2004 р. № 7 "Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ" роз'яснив, що
у випадках самовільного зайняття
земельних ділянок шкода (збитки)
відшкодовуються відповідно до ст. ст. 22,
1166, 1192 Цивільного кодексу України,
статті 156 Земельного кодексу України у
повному обсязі особами, що її
заподіяли.

Стаття 1166 Цивільного кодексу
України, якою встановлені загальні
підстави відповідальності за завдану
майнову шкоду, передбачає презумпцію
вини правопорушника.

В силу ч. 2 ст. 157 Земельного
кодексу України порядок визначення та
відшкодування збитків власникам землі
і землекористувачам встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ж до п. 1 та п. 2
постанови Кабінету Міністрів України
від 19. 04. 1993р. № 284 «Про порядок
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам»
(зі змінами від 26 жовтня 2011р.), власникам
землі та землекористувачам
відшкодовуються збитки, заподіяні
вилученням (викупом) та тимчасовим
зайняттям земельних ділянок,
встановленням обмежень щодо їх
використання, погіршенням якості
ґрунтового покриву та інших корисних
властивостей земельних ділянок або
приведенням їх у непридатний для
використання стан та неодержанням
доходів у зв'язку тимчасовим
невикористанням земельних ділянок.

Розміри збитків визначаються
комісіями, створеними Київською та
Севастопольською міськими, районними
державними адміністраціями,
виконавчими комітетами міських (міст
обласного значення) рад.

До складу комісій включаються
представники Київської,
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, виконавчих
комітетів міських (міст обласного
значення) рад (голови комісій), власники
землі або землекористувачі (орендарі),
яким заподіяні збитки, представники
підприємств, установ, організацій та
громадяни, які будуть їх
відшкодовувати, представники
державних органів земельних ресурсів і
фінансових органів, органів у справах
містобудування і архітектури та
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських (міст районного
значення) рад, на території яких
знаходяться земельні ділянки.

Згідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 25 липня 2007р. № 963
«Про затвердження Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу»
(з подальшими змінами) передбачено
порядок нарахування розміру майнової
шкоди.

Так, згідно із п.4 цієї Методики
розмір шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки визначається для всіх
категорій земель ( крім земель житлової
та громадської забудови) за такою
формулою: Шс= Пс х Нп х Кф х Кі, де Шс
-розмір шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки, гривень; Пс -площа самовільно
зайнятої земельної ділянки, гектарів;
Нп -середньорічний дохід, який можна
отримати від використання земель за
цільовим призначенням, визначений у
додатку 1, з урахуванням переліків,
наведених у додатках 2 і 3; Кф -
коефіцієнт функціонального
використання земель, визначений у
додатку 4; Кі -коефіцієнт індексації
нормативної грошової оцінки земель,
який дорівнює добутку коефіцієнтів
індексації нормативної грошової
оцінки земель за 2007 та наступні роки, що
визначаються відповідно до Порядку
проведення індексації грошової оцінки
земель, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 12.05.2000р.

Згідно з п.7 цієї Методики яка діяла
на час виникнення спірних
правовідносин, в редакції, розрахунок
розміру шкоди, заподіяної юридичним та
фізичним особам, здійснюється
територіальними органами
Держземінспекції на підставі
матеріалів обстежень земельних
ділянок, проведених відповідно до
Порядку виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 1 листопада 2000 р. N
1619.

Як вбачається з матеріалів справи,
розрахунок шкоди на який посилається
позивачка не був здійсненний
відповідно до вимог вищевказаної
Методики, розмір шкоди невизначено
відповідною комісією. В матеріалах
справи відсутній висновок комісії, яка
уповноважена визначати розмір збитків
заподіяних позивачу відповідно до
Порядку визначення та відшкодування
збитків власникам землі та
землекористувачам (затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 квітня 1993 р. № 284).

Позивачкою ОСОБА_2 також не
надано доказів того, що вона придбала
100 кг ячменю для посіву на земельній
ділянці на суму 250 грн. та придбала 50
кг мінерального добрива «Селітра» на
суму 200 грн.

Докази надані позивачем, якими
вона обґрунтовує розмір заподіяних їй
збитків не є належними доказами,
оскільки для визначення розміру
збитків заподіяних позивачу діє
спеціальна норма, а саме Порядок
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам
(затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 19 квітня 1993 р. №
284).

Оскільки позивач в установленому
законом порядку не довела розмір
заподіяних їй діями відповідача
збитків, у суду першої інстанції були
відсутні підстави для задоволення її
позову.

Посилання ОСОБА_2 на акт, складений 18
квітня 2013р. до уваги не приймається,
оскільки в цьому акті зазначено, що
власником спірної земельної ділянки
був батько сторін - ОСОБА_5 за
приватизацією у 1993р., а на теперішній
час користувачами земельної ділянки
є ОСОБА_2 та ОСОБА_4, але
правовстановлюючих документів з
цього приводу матеріали справи не
містять(а.с.8).

В матеріалах справи відсутні
данні щодо приватизації земельної
ділянки померлим ОСОБА_5 у 1993р. та хто
отримав свідоцтво про право на
спадщину після смерті ОСОБА_5 на
земельну ділянку. Також в цьому акті
зазначено про те, що користувачами
земельної ділянки є ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
яка не залучена до участі у справі.

Таким чином, в порушення вимог
зазначених вище норм процесуального
права, ОСОБА_2 не надано доказів як
факту спричинення відповідачем
внаслідок самовільного використання
зазначених вище земельних ділянок
такої шкоди в розумінні ст. 22 ЦК
України, так і доказів розміру такої
шкоди, в розумінні вимог ч.2 ст. 157 ЗК
України та п.2 Постанови Кабінету
Міністрів України від 19.04.1993 року № 284
«Про порядок визначення та
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам». Наявність
шкоди, яку вимагає відшкодувати
позивачка та її розмір, повинна бути
підтверджена лише певними доказами.

Доводи, викладені ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі вказаний висновок
суду не спростовують та не дають
підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

Інші доводи апелянта не
спростовують висновків суду першої
інстанції, тому мають бути відхилені.

Доводи ОСОБА_3 щодо правомірного
користування земельної ділянки не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Документи, що надають ОСОБА_3
право використання земельної ділянки,
врегульовані ст. 126 Земельного кодексу
України, у відповідача відсутні, а тому
останній зобов'язаний звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку,
але таких вимог позивачем не заявлено
до суду.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів, розглянувши скаргу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209,303,307 ч.1п.1,308,314,315,317,319
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Кодимського районного
суду Одеської області від 06 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

Л.Л. Троїцька

О.М. Таварткіладзе