АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 4460 /2014
інстанції - НабудовичІ.О.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

за участю осіб:
представника позивача Ткачова О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Публічною
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про стягнення заборгованості за
кредитним договором;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 24 січня2014 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 24.01.2014 року позов ПАТ
«Родовід Банк» задоволено
частково.Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ «Родовід Банк» суму простроченої
заборгованості за кредитом в розмірі 521
160 грн. 15 коп., суму простроченої
заборгованості за процентами по
кредиту в розмірі 344 878 грн. 93 коп., суму
пені в розмірі 521 160 грн. 15 коп. та три
проценти річних у розмірі 48 355, 88 грн.,
судовий збір в розмірі 3441 грн. В решті
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог. Посилається на
незаконність ухваленого рішення,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначає, що 09.09.2009 року настав
строк виконання зобов'язання ним за
кредитним договором, у зв'язку із
зверненням Банку до приватного
нотаріуса КМНО ОСОБА_7 за вчиненням
виконавчого напису та відкриттям 08.09.2009
року державним виконавцем виконавчого
провадження. Отже, Банк скористався
своїм правом дострокового припинення
зобов'язання по поверненню отриманих
кредитних коштів. На думку апелянта,
Банк звернувся до суду з позовом до
нього з пропущенням строку позовної
давності. Крім того, розрахунок
заборгованості за кредитним договором
не відповідає дійсності.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача Ткачов О.Ю.
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення. Відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином. Неявка відповідачів в
судове засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
28.12.2006 року між позивачем ПАТ «Родовід
Банк» та відповідачем ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір №
37.3/МЖ-024.06.1, за умовами якого відповідач
отримав кредит в сумі 70 000 доларів США
зі сплатою 16 % річних (а.с. 9-10).

Додатковою угодою № 1 від 28.12.2006 року до
даного кредитного договору визначено
строк користування кредитними коштами
- з 28 грудня 2006 року по 10 січня 2012 року
(а.с. 12).

28.12.2006 року з метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 37.3/МЖ-024.06., між позивачем
ПАТ «Родовід Банк» та відповідачем
ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №
37.3/МЖ-024.06.1, відповідно до якого
відповідач для забезпечення виконання
в повному обсязі своїх зобов'язань
передав в іпотеку банкуналежний йому
на праві власності будинок з
господарськими будівлями та спорудами
та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1
(а.с. 16-18).

Також, 28.12.2006 року з метою забезпечення
виконання зобов'язань позичальника
ОСОБА_3 по кредитному договору між ПАТ
«Родовід Банк» та ОСОБА_4 укладено
договір поруки № 37.3/МЖ-024.06.1/П, за
умовами якого поручитель
зобов'язувався солідарно відповідати
перед банком у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором (а.с. 29).

28.12.2006 року з метою забезпечення
виконання зобов'язань позичальника
ОСОБА_3 по кредитному договору між ПАТ
«Родовід Банк» та ОСОБА_6 укладено
договір поруки № 37.3/МЖ-024.06.1/П2, за
умовами якого поручитель
зобов'язувався солідарно відповідати
перед банком у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором (а.с. 30).

28.12.2006 року з метою забезпечення
виконання зобов'язань позичальника
ОСОБА_3 по кредитному договору між
банком та ОСОБА_5 укладено договір
поруки № 37.3/МЖ-024.06.1/ПЗ, за умовами якого
поручитель зобов'язувався солідарно
відповідати перед банком у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором (а.с. 31).

Згідно з п. 2.7.2 кредитного договору
відповідач ОСОБА_3 зобов'язувався
повертати кредит та сплачувати
проценти згідно з графіком повернення
кредиту та сплати процентів до
додаткової угоди № 1 від 28.12.2006 року до
кредитного договору (а.с. 11).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх
зобов'язань щодо повернення кредитних
коштів за договором, 01.07.2009 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
було вчинено виконавчий напис, яким
запропоновано звернути стягнення на
належне відповідачу ОСОБА_3 майно,
передане в іпотеку ПАТ «Родовід Банк» в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором у розмірі 2 451 712,68
грн. (а.с. 19-20).

З матеріалів справи вбачається, що
29.01.2010 року виконавче провадження,
відкрите на виконання виконавчого
напису нотаріуса, закінчено у зв'язку з
тим, що рішенням Баришівського
районного суду від 24.12.2009 року
виконавчий напис визнано таким, що не
підлягає виконанню (а.с. 112-119).

Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 взяті на
себе зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконав, а
саме не сплатив заборгованість по
кредиту та відсоткам у встановлений
договором строк, внаслідок чого за
останнім утворилася заборгованість,
яка станом на 05.11.2013 року становить
24108433.46 грн., з яких: сума простроченої
заборгованості за кредитом - 65202,07
доларів США, сума простроченої
заборгованості за процентами по
кредиту - 43147.62 доларів США, сума пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом 14292022.24 грн., сума пені за
несвоєчасне погашення процентів по
кредиту - 9717822.06 грн.. сума трьох
процентів річних від суми
простроченого кредиту 58685,15 грн., сума
трьох процентів річних від суми
прострочених процентів по кредиту -
39904,02 грн. (а.с. 101-111).

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Як вбачається, позивач свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав в повному обсязі, що
підтверджується заявою на видачу
готівки № 188 46 від 28.12.2006 року (а.с.14).
Відповідач, в свою чергу, свої
зобов'язання належним чином не виконав.

Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Таким чином, суд дійшов правомірного
висновку про обгрунтованість та
законність позовних вимог позивача про
стягнення з відповідача ОСОБА_3 суми
простроченої заборгованості за
кредитом в розмірі 521 160, 15 грн. та суми
простроченої заборгованості за
процентами по кредиту в розмірі 344 878, 93
грн.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
три проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір не встановлений
договором або законом.

Оскільки зобов'язання позичальника
зводиться до сплати грошових коштів по
кредиту та відсоткам у встановлений
договором строк, то таке зобов'язання є
грошовим і в разі прострочення його
виконання настає відповідальність,
передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України,
зокрема, стягнення трьох відсотків
річних від простроченої суми.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що вимога позивача про
стягнення трьох відсотків річних від
суми простроченого кредиту у розмірі 58
685,15 грн. та трьох відсотків річних від
суми прострочених процентів по кредиту
в розмірі 39 904,02 грн. підлягає
частковому задоволенню, оскільки
додатковою угодою № 1 від 28.12.2006 року до
кредитного договору № 37.3/МЖ-024.06.1
визначено строк користування
позичальником кредитними коштами до 10
січня 2012 року.

Отже, обов'язок сплати трьох відсотків
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання виникає у
відповідача з моменту прострочення
виконання цього зобов'язання, тобто
після настання строку, встановленого
договором, а саме з 11.01.2012 року.

Таким чином, розмір трьох відсотків
річних від простроченої суми за
кредитним договором за період з 11.01.2012
року по 05.11.2013 року становить 48 355, 88 грн.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Правомірним є висновок суду про те, що
розмір пені, обчислений позивачем,
значно перевищує розмір збитків банку,
а тому суд обґрунтовано зменшив розмір
пені.

Апелянт не надав суду доказів, які б
свідчили про те, що сума його
заборгованості перед банком за
кредитним договором визначена судом
невірно.

Строк виконання основного
зобов'язання, встановлений додатковою
угодою № 1 до кредитного договору №
37.3/МЖ-024.06.1, укладеною між ОСОБА_3 та ПАТ
«Родовід Банк» - до 10 січня 2012 року.
Тобто, позичальник зобов'язаний був
виконати прийняті на себе зобов'язання
перед банком за кредитним договором до
10.01.2012 року, але він цього не зробив.

Даний позов до позичальника подано до
суду03 грудня 2013 року, тобто в межах
позовної давності - три роки (починаючи
з 10.01.2012 року). Та обставина, що банк
звертався до нотаріуса за вчиненням
нотаріального напису про звернення
стягнення заборгованості за кредитним
договором на предмет іпотеки, не
свідчить про те, що саме з цього моменту
починає відраховуватись позовна
давність, оскільки кредитний договір
продовжував свою дію і у банка було
право на звернення до нотаріуса з
заявою про вчинення нотаріального
напису і було право на звернення до
суду з даного питання.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308,
313,314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 24 січня2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: