№ апеляційного
провадження:22-ц/796/5938/2014Головуючий у
суді першої інстанції:Пилаєва М.К.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Лапчевська О.Ф.АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

Головуючого - судді Лапчевської О.Ф.

Суддів Корчевного Г.В.,
Слободянюк С.В.

при секретарі Лужецькій І.С.

за участю:

Представника позивача - ОСОБА_2

Представників відповідачів - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Акціонерного товариства «Реверта» на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 17 січня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
Акціонерного товариства «Реверта», за
участі третьої особи на стороні
відповідача без самостійних вимог щодо
предмету спору ОСОБА_9 про визнання
недійсним договору іпотеки та
вилучення з реєстру запису про
обтяження майна,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 17 січня 2014 року позов
задоволено./а.с.222-226 /

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ
«Реверта» подало апеляційну скаргу на
вказане рішення суду, посилаючись на
його незаконність та
необґрунтованість. Вважають, що судом
першої інстанції не було враховано, що
спірні нежитлові приміщення придбані
ОСОБА_8 після укладення шлюбного
договору зі ОСОБА_7 та згідно з його
умовами, станом на дату передачі їх в
іпотеку АТ «Парекс Банка» до спільної
сумісної власності подружжя не
належали, а тому висновок суду першої
інстанції щодо невідповідності
Договору іпотеки щодо спірних
приміщень положенням ст. 369 ЦК України
та ст. 6 ЗУ «Про іпотеку» не відповідає
фактичним обставинам справи. Крім того,
зазначали, що шлюбний договір було
визнано недійсним рішенням
Тетіївського районного суду Київської
області від 06.09.2012 р., а Договір іпотеки,
укладений 23.08.2007 року не суперечив
вимогам законодавства, і вказана
обставина не може бути підставою для
визнання його недійсності, оскільки
ОСОБА_8 укладаючи вказаний договір
іпотеки діяв правомірно. Крім того,
оскільки Договір іпотеки був укладений
23.08.2007 року, кінцевий строк позовної
давності, в межах якої ОСОБА_7 могла
звернутись з вимогами про визнання
його недійним сплив 23.08.2010 року.
Просили рішення суду скасувати, та
постановити нове, яким у задоволенні
позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, які з'явились у
судове засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження, вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.05.1995 року між
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був укладений шлюб.
/а.с.49-58, т.1/

За час перебування в шлюбі ОСОБА_8 було
придбано нежитлове приміщення
загальною площею 1 032,30 кв. м., яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та
складає 13/100 від всього домоволодіння.
/а.с.9, т.1/

23.08.2007 року між ОСОБА_8 та іноземним
Акціонерним товариством "Parex banka",
найменування змінено на Акціонерне
товариство "Реверта", юридичною особою
за законодавством Латвійської
Республіки, був укладений договір
іпотеки № 2.1.16.4. - 07/22-ІЕ1, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
реєстраційний номер 2948, 2949, згідно умов
якого ОСОБА_8 передав вказане нежитлове
приміщення в іпотеку, без згоди ОСОБА_7
і на підставі шлюбного договору між
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 28.03.2007 р., згідно
умов якого предмет Іпотеки вважався
особистою власністю ОСОБА_8./а.с.20-36, т.1/

11.06.2012 року в державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
зареєстровано обтяження іпотекою
вказаного нежитлового приміщення на
підставі оспорюваного Договору
іпотеки, запис № 93755 а.с. 38, т. 1

Рішенням Тетіївського районного суду
Київської області від 06.09.2012 року, яке
набрало законної сили та є чинним,
шлюбний договір між ОСОБА_7 та ОСОБА_8
від 28.03.2007 р., на підставі якого предмет
Іпотеки вважався особистою власністю
ОСОБА_8 визнано недійсним./а.с.49-58, т.1/

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з положень ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про іпотеку»
згідно якої майно, що є у спільній
власності, може бути передано в іпотеку
лише за нотаріально посвідченою згодою
усіх співвласників. Враховуючи, що
шлюбний договір, який визначав предмет
іпотеки - спірні нежитлові приміщення
особистою власністю ОСОБА_8, визнано
недійсним, придбане у шлюбі ОСОБА_8
нежитлове приміщення, відповідно до
вимог ст. 60 СК є спільним майном
подружжя , а тому передача ОСОБА_8
вказаного нежитлового приміщення без
згоди дружини ОСОБА_7, позивача по
справі, суперечить положенням ст..ст. 60,
63, 65 СК та ст. 6 Закону України «Про
іпотеку».

Доводи апеляційної скарги, що вказані
нежитлові приміщення є особистою
власністю ОСОБА_8, оскільки були
придбані, а потім передані в іпотеку
без згоди дружини ОСОБА_7, не
заслуговують на увагу, оскільки
будь-які докази, що підтверджували би
факт придбання ОСОБА_8 вказаного
нежитлового приміщення за кошти,
належні йому на праві особистої
приватної власності, відсутні. Крім
того, рішенням Тетіївського районного
суду Київської області від 06 вересня 2012
року, залишеного без змін ухвалою
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ 12 грудня 2012 року шлюбний договір
було визнано недійсним, оскільки він
був укладений з порушенням вимог ч. 4 ст.
93 СК України, та було встановлено, що в
період шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було
придбане майно, в тому числі і одне
нежитлове приміщення. Саме
використовуючи умови шлюбного
договору та характер правовідносин
сторін, відповідач набув право
особистої власності на все майно, яке
було придбано спільно подружжям, а не
за його особисті кошти. Відповідно до
ч. 3 ст. 61 ЦПК обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи, або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Враховуючи вище викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов до
висновку про визнання цього
правочину недійсним на підставі ч.1 ст.
203, ч.1 ст. 215 і ч.4 ст. 369 ЦК України.

Відмовляючи у застосуванні строків
позовної давності, суд першої
інстанції також обґрунтовано
керувався положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК
України, згідно якої початок строку
позовної давності для оспорювання
дійсності Договору іпотеки між
сторонами починається зі спливом
строку його виконання - в даному
випадку строк виконання встановлено
22.08.2014 р., який на час розгляду справи не
настав.

Крім того, ухвалою Подільського
районного суду м. Києва від 16 березня 2012
року, залишеної без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 17 травня
2012 року було відмовлено у задоволенні
клопотання Акціонерного товариства
«Парекс Банк» зараз це Акціонерне
товариство «Реверта» про надання
дозволу на примусове виконання рішення
Ризького Міжнародного третейського
суду від 08.12.2011 року.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та
містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного
товариства «Реверта» - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 17 січня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: