УХВАЛА

іменем України

« 07» лютого 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі заявника - ОСОБА_1,

за участі державного виконавця

Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби

Дніпропетровського міського
управління юстиції - Краснощокова Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на
дії державного виконавця Краснощокова
Леоніда Валерійовича про визнання
дій неправомірними та про скасування
постанови,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із даною
скаргою, в її обґрунтування
посилаючись на те, що 19.12.2013 р. він
отримав постанову державного
виконавця Амур-Нижньодніпровського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції - Краснощокова Л.В.
від 02.12.2013 р. про відкриття виконавчого
провадження, якою боржнику (заявнику в
цій справі) було запропоновано
виконати вимоги виконавчого документа
- допустити працівників КП «ДМБТІ» до
будинку АДРЕСА_1. На переконання
заявника в діях державного виконавця
вбачаються ознаки бездіяльності,
оскільки винесена постанова визначає
вимоги, які виконати неможливо (строк
виконання зазначений до 09.12.2013 р.), при
цьому відповідно до відмітки поштового
штемпелю дана постанова була
відправлена 13.12.2013 р., тобто з пропуском
дати добровільного виконання на
чотири дні. Разом з тим, постанова від
02.12.2013 р. приховує відомості того, що
раніше державним виконавцем була
винесена постанова від 05.12.2012 р., яка
була виконана та боржником здійснено
допуск відповідних осіб для
проведення поточної інвентаризації у
будинку АДРЕСА_1, вказані дії були
виконані 06.08.2013 р.

Предмет скарги становить вимога
про визнання дій державного виконавця
Амур-Нижньодніпровського відділу
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції
Краснощокова Леоніда Валерійовича
неправомірними, які знайшли вираз
зовні у винесенні 02.12.2013 р. повторної
постанови про відкриття виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа, виданого 10.10.2012 р. №2-2669/2011, та про
скасування постанови від 02.12.2013 р.

У судовому засіданні заявник
вимоги скарги підтримав повністю,
надав пояснення, аналогічні викладеним
в скарзі, просив суд її задовольнити.

Державний виконавець скаргу не
визнав та просив суд відмовити в її
задоволенні, посилався на те, що
виконавче провадження з виконання
поданого 11.10.2012 р. виконавчого листа
не було закрито, а виконавчий документ
був повернутий стягувачу на підставі
п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки без
участі боржника неможливо виконати
рішення суду. Постанова від 02.12.2013 р.
була винесена через те, що державний
виконавець не був обізнаний про
виконання боржником рішення суду.
Таким чином, оскільки ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачає, що повернення виконавчого
документа стягувачу з підстав,
передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону, й
була винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження від 02.12.2013 р.

27.12.2013 р. представник стягувача
ОСОБА_3 надала заяву до ВДВС про
прийняття виконавчого листа до
виконання повторно, тому й була
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження, утім, 27.12.213 р.
ОСОБА_3 прийшла та повідомила про
фактичне виконання рішення суду,
відмовившись від надання документів на
підтвердження цього виконання, тому й
була винесена постанова про
закінчення виконавчого провадження з
передбаченої п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
підстави.

Заслухав пояснення заявника та
заінтересованої особи, та дослідив
докази, суд дійшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
скарги, виходячи з наступного.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; водночас основи
організації та діяльності державної
виконавчої служби, її завдання,
правовий статус працівників органів
державної виконавчої служби та умови і
порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законами України
«Про державну виконавчу службу» та
«Про виконавче провадження»
відповідно.

Що стосується вимог скарги з
приводу неправомірних дій
державного виконавця
Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Краснощокова
Леоніда Валерійовича, то суд не
погоджується із доводами заявника;
державний виконавець надав доказів на
підтвердження вчинення ним усіх
передбачених ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» заходів
примусового виконання рішення та в
повному обсязі вчинення ним
виконавчих дій, тому скарга в частині
оскаржуваних заявником дій державного
виконавця не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 11.10.2012 р. до
АНД ВДВС ДМУЮ надійшов виконавчий лист
№2-2669/1192/401/673/12 від ОСОБА_4 для
виконання, оскільки ОСОБА_1 перешкоджає
виконанню рішення суду та проведенні
інвентаризації домоволодіння АДРЕСА_1;
постановою державного виконавця від
17.07.2013 р. виконавчий документ був
повернутий, оскільки без боржника
неможливо виконати рішення суду (п. 5 ч.
1 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Дії державного виконавця,
пов'язані із винесенням цієї
постанови, оскаржені не були.

Разом з тим, відповідно до
матеріалів виконавчого провадження
№1013/5 (ЄДРПВ 41038451) за виконавчим листом,
виданим Амур-Нижньодніпровським
районним судом м. Дніпропетровська,
02.12.2013 р. до АНД ВДВС ДМУЮ надійшов до
виконання виконавчий лист №2-266/11 від
22.03.2012 р. від ОСОБА_4 повторно;
постановою від 02.12.2013 р. було відкрито
виконавче провадження з виконання
цього виконавчого листа.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Постановою від 27.12.2013 р. виконавче
провадження було закрито на підставі
п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 зазначеного вище
закону; відповідно до встановлених
постановою державного виконавця
обставин рішення суду виконано.,
співробітник БТІ провів поточну
інвентаризацію та стягувачем
отриманий технічний паспорт на
будинок.

Разом з тим, винесенню цієї
постанови відповідно до акту
державного виконавця від 27.12.2013 р.
передувало звернення представника
стягувача ОСОБА_3, яка надала для огляду
новий технічний паспорт на
домоволодіння АДРЕСА_1, та розповіла, що
рішення суду виконано, інвентаризація
проведена, надати технічний паспорт
для зняття з нього ксерокопій
відмовилася.

Дії державного виконавця,
пов'язані із винесенням цієї постанови
(від 27.12.2013 р.) та акту від 27.12.2013 р.
оскаржені учасниками виконавчого
провадження не були.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 387 ЦПК
України у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Таким чином, оскільки державним
виконавцем дії, оскаржувані ОСОБА_1 в
цій скарзі, були прийняті відповідно
до закону, в межах повноважень
державного виконавця і права чи
свободи заявника не було порушено
(заявник був обізнаний про відкриття
виконавчого провадження постановою
від 11.10.2012 р. та не повідомив
державного виконавця про виконання
рішення суду та проведення
працівником БТІ інвентаризації
спірного домоволодіння), через що
необізнаність державного виконавця
щодо виконання судового рішення від
22.03.2012 р. не може бути підставою для
визнання його дій з приводу винесення
постанови за повторно поданим
стягувачем виконавчим листом
неправомірними.

Водночас щодо посилання заявника
у скарзі на ознаки бездіяльності
державного виконавця (оскільки
винесена постанова визначає вимоги,
які виконати неможливо (строк
виконання зазначений до 09.12.2013 р.), при
цьому відповідно до відмітки поштового
штемпелю дана постанова була
відправлена 13.12.2013 р., тобто з пропуском
дати добровільного виконання на
чотири дні, то це не є підставою для
визнання постанови про відкриття
виконавчого провадження незаконною та
цим не спростовуються зазначені вище
висновки суду в частині оскаржуваних
заявко дій державного виконавця.

Керуючись ст. 8, п. 1 ч. 1 ст. 208, ст.ст.
210, 386 - 387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії
державного виконавця
Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Краснощокова
Леоніда Валерійовича про визнання
дій неправомірними та про скасування
постанови відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська. Апеляційна скарга
на ухвалу суду першої інстанції
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя