Справа № 161/56/14-ц Провадження
№22-ц/773/595/14 Головуючий у 1 інстанції:
Плахтій І.Б. Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного
провадження

23 квітня 2014 року місто Луцьк
Суддя судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Волинської області Грушицький А.І.,
розглянувши апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_2 на ухвалу судді
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 14 січня 2014 року
в цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 14 січня 2014
року відкрито провадження в даній
справі.

Не погоджуючись з даною ухвалою,
відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій, покликаючись на
порушення норм процесуального права,
просить скасувати оскаржувану ухвалу
та передати справу на новий розгляд до
іншого суду з врахуванням правил
підсудності.

При поданні апеляційної скарги на
ухвалу судді Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 14 січня 2014
року відповідачем ОСОБА_2
пропущено строк апеляційного
оскарження та не сплачено судовий збір
у встановленому законом розмірі.

Зі змісту поданої апеляційної скарги
вбачається, що відповідач оскаржує
ухвалу про відкриття провадження у
справі з підстав недотримання правил
підсудності.

При цьому, в апеляційній скарзі
відповідач зазначає своє місце
проживання - АДРЕСА_1, в зв'язку з чим
вважає, що дана справа підсудна
Ківерцівському районному суду
Волинської області.

Ухвалою судді апеляційного суду
Волинської області від 21 березня 2014
року апеляційна скарга відповідача
ОСОБА_2 на ухвалу судді Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 14 січня 2014 року в даній
справі була залишена без руху і надано
строк для усунення зазначених в ухвалі
недоліків.

Копія ухвали про залишення апеляційної
скарги без руху направлена відповідачу
21 березня 2014 року для виконання за
вказаною ним в апеляційній скарзі
адресою, а також за зареєстрованим у
встановленому порядку місцем
проживання.

Проте копія ухвали апеляційного суду
не була вручена відповідачу, оскільки
конверт, направлений за адресою,
зазначеною ним в апеляційній скарзі,
повернувся у зв'язку з неповною
адресою, а конверт, направлений за
зареєстрованим у встановленому
порядку місцем проживання, повернувся
у зв'язку із закінченням терміну
зберігання.

7 квітня 2014 року відповідачу повторно
направлена копія ухвали про залишення
апеляційної скарги без руху за
адресами: АДРЕСА_1

На адресу апеляційного суду Волинської
області 16 квітня 2014 року повернувся
конверт, направлений за адресою,
зазначеною відповідачем в апеляційній
скарзі у зв'язку з неповною адресою та 22
квітня 2014 року повернувся конверт,
направлений за зареєстрованим у
встановленому порядку місцем
проживання у зв'язку із закінченням
терміну зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані повідомляти суд про зміну
свого місця проживання (перебування,
знаходження) або місцезнаходження під
час провадження справи. У разі
відсутності заяви про зміну місця
проживання або місцезнаходження
судова повістка надсилається на
останню відому судові адресу і
вважається доставленою, навіть якщо
особа за цією адресою більше не
проживає або не знаходиться.

З врахуванням того, що відповідач за
вказаним ним місцем проживання не
отримує копії судових рішень, не
повідомив суд про зміну місця
проживання, приходжу до висновку про
можливість застосування ст. 77 ЦПК
України.

Крім цього, згідно ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23 лютого 2006 року суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод (далі
Конвенція) встановлено, що кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру або
встановить обґрунтованість будь-якого
висунутого проти нього кримінального
обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з
положень цієї Конвенції не може
тлумачитись як таке, що надає будь-якій
державі, групі чи особі право займатися
будь-якою діяльністю або вчиняти
будь-яку дію, спрямовану на скасування
будь-яких прав і свобод, визнаних цією
Конвенцією, або на їх обмеження в
більшому обсязі, ніж це передбачено в
Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію,
Україна взяла на себе зобов'язання
гарантувати кожній особі права та
свободи, закріплені в Конвенції,
включаючи право на справедливий
судовий розгляд протягом розумного
строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников
проти Росії» Європейський суд
зазначив, що розумність тривалості
провадження визначається залежно від
конкретних обставин справи, враховуючи
критерії, визначені у прецедентній
практиці Суду, зокрема, складність
справи, поведінка заявника та
поведінка компетентних органів влади.

У справі «Преда і Дардарі проти Італії»
Суд вказав, що метою норми ст. 17
Конвенції є запобігання використанню
принципів, на яких ґрунтується
Конвенція, щоб здійснювати будь-яку
діяльність, спрямовану на скасування
прав і свобод, визнаних цією
Конвенцією. Крім того, Суд звертає
увагу на те, що зловживанням правом
визнається і така діяльність, яка
фактично не спричинила шкоди, однак
мала своєю метою у майбутньому
використати певне право для порушення
прав інших осіб.

З аналізу зазначених норм Конвенції та
практики Європейського суду
вбачається, що питання про порушення
ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із
основоположних принципів Конвенції -
принцип неприпустимості зловживання
правами, може поставати лише у
сукупності з іншою статтею Конвенції,
положення якої у конкретному випадку
дають підстави для висновку про
зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи викладене, а також те, що
сутність проблеми зловживання правом
полягає у співвідношенні нормативного
i фактичного, вважаю, що в даному
випадку є всі правові підстави
стверджувати про зловживання
відповідачем своїм процесуальним
правом на оскарження судового рішення,
оскільки дії ОСОБА_2, що виразилися у
неотриманні судових рішень та
повісток, є усвідомленими вольовими
систематичними вчинками, що лише
формально ґрунтуються на положеннях
процесуального права і не мають за мету
захист порушених, невизнаних чи
оспорюваних прав, а навпаки - такі
вчинки та діяльність переслідують іншу
мету - затягування розгляду справи, що в
свою чергу порушує передбачене
Конвенцією право позивача на
справедливий розгляд його справи
упродовж розумного строку.

За таких обставин та відповідно до
зазначених норм процесуального права,
а також з метою забезпечити виконання
завдань цивільного судочинства,
дотримання засад і принципів
міжнародного права приходжу до
висновку, що на підставі ст. 297 ЦПК
України у відкритті апеляційного
провадження за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на ухвалу судді
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 14 січня 2014 року
слід відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 297 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
апеляційного провадження за
апеляційною скаргою на ухвалу судді
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 14 січня 2014 року
в справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості.

Копію ухвали про відмову у відкритті
апеляційного провадження разом із
доданими до скарги матеріалами
надіслати ОСОБА_2.

Справу повернути до Луцького
міськрайонного суду Волинської
області.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
постановлення.

Суддя