ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1922/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2014 р. Петриківський районний
суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Соловйова І.М., при
секретарі судового засідання
Столяренко Н.П., за участю представника
позивача ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в смт. Петриківка цивільну справу
№187/1922/13-ц за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
"ОТП Банк" в особі регіонального
відділення "Дніпропетровської
регіональної дирекції" АТ "ОТП Банк" про
захист прав споживача та визнання
правочину удаваним, -

Встановив:

25.12.2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» в
особі Регіонального відділення
«Дніпропетровська регіональна
дирекція» АТ «ОТП Банк» (далі
відповідач), яким просить:

- визнати удаваним правочином
Додатковий договір № 6 від 04.04.2012 р. до
Кредитного договору № ML-303/097/2007 від 21
вересня 2007 року, що укладений між
ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» щодо
анулювання (прощення) безнадійної
заборгованості в сумі 215 575,98
швейцарських франків та визнати
укладеним 04 квітня 2012 р. між ОСОБА_2 та
ПАТ «ОТП Банк» Додатковий договір №6
від 04.04.2012 р. до Кредитного договору №
ML-303/097/2007 від 21 вересня 2007 року про
припинення кредитного зобов'язання
шляхом передання позичальником
відступного на суму 2 975 574,47 грн.

- визнати неправомірними дії ПАТ «ОТП
Банк» щодо нарахування та списання
ОСОБА_2 як безнадійної кредитної
заборгованості пені за кредитним
договором № ML-303/097/2007 від 21 вересня 2007
року у сумі 1 905 145,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21
вересня 2007 року між ним та Закритим
акціонерним товариством «ОТП Банк» в
особі відділення АТ «ОТП Банк» в м.
Дніпродзержинськ був укладений
Кредитний договір № ML-303/097/2007, за
умовами якого Банк зобов'язався надати
позивачу кредит на споживчі цілі у сумі
485 000 швейцарських франків, що в
еквіваленті по курсу НБУ на день
укладення договору склало 2 087 538,94 грн.,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 5.99 % річних + FIDR за
період користування кредитом строком
до 21.09.2022 року.

Наслідки світової
фінансово-економічної кризи
наприкінці 2008 року призвели сторін до
спору щодо умов та порядку повернення
кредитної заборгованості, в результаті
вирішення якого сторони дійшли згоди
про припинення кредитних зобов'язань
за умови, якщо позивач передасть
Регіональному відділенню
«Дніпропетровська регіональна
дирекція» АТ «ОТП Банк», на
обслуговуванні у якого знаходилась
його кредитна справа, суму 336 700
швейцарських франків, а відповідач
після отримання вказаної суми скасує
неустойку.

На виконання даної домовленості
сторонами був укладений додатковий
договір №6 від 04.04.2012 р. З назви даного
додаткового договору не можна
встановити його дійсну правову
природу, оскільки згідно цим договором
передбачено як внесення Позивачем
одноразового платежу в сумі 336 700
швейцарських франків, так і анулювання
(прощення) безнадійної заборгованості
в сумі 215 575,98 швейцарських франків і
скасування нарахованої пені.

Позивач вважає даний договір удаваним,
оскільки сторони лише удали те, що
вчиняють правочин щодо анулювання
(прощення) безнадійної кредитної
заборгованості Позивача, а насправді
шляхом підписання Додаткового
договору Позивач виконав кредитне
зобов'язання шляхом передачі
відступного у сумі 336 700 швейцарських
франків, а Банк отримав вказане
відступне, що повністю відповідало
внутрішній волі сторін.

Крім того, відповідач на думку позивача
безпідставно переклав на останнього
обов'язок щодо податкових зобов'язань
за анульованою кредитною
заборгованістю в сумі 215 575,98
швейцарських франків та неправомірно
нарахував та списав як безнадійну
кредитну заборгованість пеню у сумі 1 905
145,18 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав просив його
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, пояснень з
приводу позову не надав, пославшись на
необхідність підготовки до справи,
однак в послідуючі судові засідання не
з'явився, про причини своєї неявки не
повідомив.

Суд, вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог у повному
обсязі виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 21
вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП
Банк» укладено Кредитний договір №
ML-303/097/2007.

Згідно умов даного договору Банк
зобов'язується надати Позичальнику
кредит на споживчі цілі у сумі 485 000.00
швейцарських франків, що в еквіваленті
по курсу НБУ на день укладення
вкачаного договору складало 2 087 538.94
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 5.99 %
річних + FIDR за період користування
кредитом строком до 21.09.2022 р. та сплати
платежів по кредиту та нарахованим
відсоткам згідно Графіку погашення
кредиту та відсотків, які оформляються
у вигляді Додатків до Кредитного
договору і є його невід'ємною частиною.

У якості забезпечення виконання
зобов'язань щодо погашення кредиту,
сплати процентів за користування
кредитом і можливих штрафних санкцій
та інших витрат за вказаним Кредитним
договором між Банком та позивачем було
укладено Договір іпотеки від 21.09.2007
року, відповідно до умов якого
Позичальником в іпотеку Банку
передається предмет іпотеки, а саме:
АДРЕСА_1.

З пояснень позивача та матеріалів
справи випливає, що в наслідок світової
фінансово - економічної кризи
наприкінці 2008 року стрімко зріс
обмінний курс долара США, до якого був
прив'язаний кредитний договір, у
зв'язку з чим у сторін виник спір щодо
умов та порядку повернення кредитної
заборгованості.

В наслідок врегулювання даного спору 04
квітня 2012 року між сторонами був
укладений Додатковий договір №6 від
04.04.2012 року. Згідно умов даного договору
сторони домовились, що позивач
(Позичальник) зобов'язаний в день
укладення цього Додаткового договору
здійснити продаж/забезпечити продаж
третіми особами Предмету іпотеки, а
саме: Житлового будинку АДРЕСА_1 за
ціною не нижче 336700,00 Швейцарських
франків та направити кошти від продажу
вищевказаного майна на погашення
Боргових зобов'язань за Кредитним
договором. Незважаючи на інші
положення Кредитного договору, Сторони
домовились, що Позичальник « 04» квітня
2012 р. зобов'язується погасити Боргові
зобов'язання в розмірі 336700,00
Швейцарських франків, що в еквіваленті
по курсу НБУ на день укладення цього
Додаткового договору складає 2 975 574 гри.
47 копійок. За умови належного виконання
Позичальником умов Кредитного
договору та цього Додаткового
договору, Сторони домовились: що Банк
керуючись ст.605 Цивільного кодексу
України, здійснює анулювання (прощення)
боргу в розмірі 215 575,98 Швейцарський
франків, що в еквіваленті по курсу НБУ
на день укладення цього Додаткового
договору складає 1 905 145,18 гривень
(надалі - «Сума прощенного боргу») і
Позичальник буде вважатись таким, що
погасив свої Боргові зобов'язання
перед Банком в повному обсязі; та
здійснює скасування пені, що була
нарахована на момент укладання цього
Додаткового договору.

Також сторони домовилися, що у випадку
виникнення розбіжностей між
положеннями Кредитного договору №
ML-303/097/2007 та цього Додаткового договору,
положення цього Додаткового договору
підлягають пріоритетному
застосуванню, якщо інше не передбачено
умовами цього Додаткового договору.

Окрім іншого, даний договір містить
застереження щодо необхідності сплати
позивачем обов'язкових податкових
платежів із суми 215 575,98 Швейцарський
франків, що в еквіваленті по курсу НБУ
на день укладення цього Додаткового
договору складає 1 905 145,18 гривень.

Суд зазначає, що однією з основних
засад цивільного законодавства
відповідно до ст.3 Цивільного кодексу
України є свобода договору.

Дане положення характеризується
наявністю певних аспектів, до яких,
крім іншого, відноситься те, що особа за
власним волевиявленням приймає
рішення про вступ у договірні
відносини (укладення договору), на свій
розсуд обирає того, з ким вступатиме у
правовідносини, самостійно обирає вид
договору, який укладається та який
найоптимальніше відповідає їхній меті
й прагненням.

При цьому сторони можуть укладати не
тільки договори, що передбачені ЦК та
іншими актами цивільного
законодавства, а й договори, які не
передбачені ними.

Так, згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу
України сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд, якщо це не
суперечить діючому законодавству.

За положеннями ст. 627 Цивільного
кодексу України відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. У
договорах за участю фізичної особи -
споживача враховуються вимоги
законодавства про захист прав
споживачів.

Стаття 628 Цивільного кодексу України
декларує, що зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Сторони
мають право укласти договір, в якому
містяться елементи різних договорів
(змішаний договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

За умовами Додаткового договору №6 від
04.04.2012 року встановлено обов'язок
позивача частково погасити суму
кредитної заборгованості в сумі 336 700
швейцарських франків за рахунок
коштів, отриманих від продажу предмету
іпотеки. В свою чергу відповідач
звільняє позивача від його обов'язку
щодо сплати непогашеної суми кредитної
заборгованості у розмірі 215 575,98
швейцарських франків шляхом прощення
боргу та скасовує пеню, що була
нарахована на момент укладення
Додаткового договору.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що даний договір за своєю
правовою природою є змішаним, оскільки
містить елементи різних правочинів.

Суд зазначає, що відносини, які
виникають між банком та його клієнтами
з питань надання банківських послуг, в
тому числі надання кредитів, є
питаннями цивільно-правових відносин,
а саме питаннями зобов'язального права,
які регулюються актами цивільного
законодавства України в тому числі
нормами Цивільного кодексу України.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтею 605 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання
припиняється внаслідок звільнення
(прощення боргу) кредитором боржника
від його обов'язків, якщо це не порушує
прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Таким чином, суд дійшов висновку про те,
що питання припинення зобов'язань, що
виникають з кредитних договорів, в тому
числі шляхом прощення боргу, повинні
бути врегульовані між сторонами
зобов'язання в рамках договірних
правовідносин, у зв'язку з чим
твердження позивача про
односторонність правочину з прощення
боргу є безпідставними.

Оспорюваний Додатковий договір
укладений у належній формі, сторони із
ним ознайомились та підписали без
зауважень, що підтверджується
матеріалами справи та сторонами не
заперечується. Будь-яких відомостей,
які б свідчили про недодержання
сторонами при вчиненні правочину вимог
закону суду не надано.

Щодо удаваності укладеного
Додаткового договору №6 від 04.04.2012 року
суд зазначає, що відповідно до ст. 235
Цивільного кодексу України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Тобто воля сторін
правочину спрямована на встановлення
між ними цивільно-правових відносин,
але інших у порівнянні з вираженими у
волевиявленні.

Згідно п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" за удаваним
правочином (стаття 235 ЦК ( 435-15 )) сторони
умисно оформляють один правочин, але
між ними насправді встановлюються інші
правовідносини. Зі змісту даного
пункту випливає, що при розгляді справ
про визнання правочину удаваним, суд
повинен встановити, що правочин
вчинено з метою приховати інший
правочин.

Тобто, основною ознакою удаваності
правочину є наявність умислу обох
сторін, направленого на досягнення
конкретної мети - приховати справжній
правочин та його правові наслідки
шляхом оформлення іншого правочину.

Доказів які б свідчили про наявність в
діях сторін при укладанні спірного
Додаткового договору умислу,
направленого на приховання інших
правовідносин ніж тих, що
задекларовані у ньому, судом не
встановлено.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що в задоволенні позовних вимог
щодо визнання удаваним правочином
Додаткового договору № 6 від 04.04.2012 р.
слід відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання
неправомірними дій відповідача щодо
нарахування та списання ОСОБА_2 як
безнадійної кредитної заборгованості
пені за кредитним договором № ML-303/097/2007
від 21 вересня 2007 року у сумі 1 905 145,18 грн.
суд зазначає наступне.

Спосіб захисту порушеного на думку
особи права, обирається стороною
самостійно.

В судовому засіданні позивач пояснив
що дана позовна вимога заявлена ним у
зв'язку з тим, що відповідач, будучи
відповідно до положень Податкового
кодексу України податковим агентом,
включив до складу доходів позивача
суму скасованої пені у розмірі 1 905 145,18
грн., подавши про це відповідну
фінансову звітність, у зв'язку з чим у
позивача виникло податкове
зобов'язання.

Між тим, представником позивача в
порушення статей 11, 60 Цивільного
процесуального кодексу України, не
доведено, яке саме порушено право
позивача як споживача, а отже в даній
частині позову також слід відмовити.

Суд зауважує, що правовідносини
стосовно нарахування податків і
зборів, зокрема й виконання функцій як
податкового агента, що пов'язані з
виконанням Міністерством доходів і
зборів України та його територіальними
органами покладених на них завдань - є
публічно-правовими та відноситься до
юрисдикції адміністративного суду.

Виходячи зі змісту п.7 ч.1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір» та ч.4 ст. 88
ЦПК України, оскільки позивача
звільнено від оплати судових витрат, а
відповідачами не надано доказів
понесення таких витрат, суд не здійснює
розподілу судових витрат між
сторонами.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства "ОТП Банк" в
особі регіонального відділення
"Дніпропетровської регіональної
дирекції" АТ "ОТП Банк" про захист прав
споживача та визнання правочину
удаваним - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено
та підписано 31.03.2014 року.

Суддя(підпис) І. М. Соловйов

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО

Суддя
І.М. Соловйов