Ухвала іменем україни 16 квітня 2014 року

м. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:
головуючого: Макарчука М.А.,
суддів:
Леванчука А.О., Мазур
Л.М.,Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29 травня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12
листопада 2013 року, в с т а н о в и л а:
У квітні 2013 року позивач звернулася
до суду із зазначеним позовом. Вказав,
що 13 вересня 2012 року о 19-00 год. ОСОБА_4
поставив на стоянку належний йому
автомобіль «ВАЗ-21063» д/н НОМЕР_3 та
відлучився. 14 вересня 2012
року о 11-30 год. зателефонував
відповідач та повідомив, що спилюючи
дерево, що росло біля зазначеної
стоянки, впала тяжка гілка, яким
пошкодила вказаний автомобіль.
Вартість відновлювального ремонту
вказаного автомобіля складає 31 647,10 грн.
До моменту пошкодження автомобіля його
ринкова вартість складала 16 417,62 грн, та
відповідно до звіту, встановлено факт
неможливості та економічної
недоцільності відновлення автомобіля
«ВАЗ-21063» державний номерний знак
НОМЕР_3. За послуги оцінювача він
сплатив 500 грн. Також, діями відповідача
йому спричинена моральна шкода, яку він
оцінює у розмірі 6000 грн. З цих
підстав просив суд стягнути з
відповідача на користь позивача в
рахунок відшкодування майнової шкоди 16
917,62 грн, в рахунок відшкодування
моральної шкоди 6000 грн, судові витрати
по справі. Рішенням
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 29 травня
2013 року залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 листопада 2013 року позовні
вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в
рахунок відшкодування майнової шкоди 16
640 грн 59 коп.; в рахунок відшкодування
моральної шкоди 500 грн; вирішено
питання щодо судових витрат. У
касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 листопада 2013 року
скасувати, і ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення цим
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.
Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги
місцевий суд вважав, а апеляційний суд
погодився з таким висновком, що
відповідач має нести відповідальність
відповідно до правил, встановлених ч. 1
ст. 1188 ЦК України та у розмірі повної
вартості автомобіля на момент
пошкодження. Проте
повністю погодитися з такими
висновками не можна.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.
Згідно зі ст. 1167 цього ж Кодексу
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки; 2) якщо шкоди завдано
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт; 3) в інших випадках,
встановлених законом. Відповідно до ч.
ч. 1, 2 ст. 1172 ЦК України юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків. Замовник
відшкодовує шкоду, завдану іншій особі
підрядником, якщо він діяв за завданням
замовника. Місцевим судом встановлено,
що 13 вересня 2012 року приблизно о 19
годині на автостоянці по вул. Новій у м.
Павлограді упавшою гілкою дерева був
пошкоджений автомобіль ВАЗ-21063,
реєстраційний номер НОМЕР_3,
який належить позивачу. Судом також
встановлено, що відповідач у цей день
здійснював обрізку дерев і внаслідок
його необережності зрізана ним гілка
впала на припаркований автомобіль
позивача. Заперечуючи проти позову
відповідач посилався на те, автомобіль
знаходився на території колишнього
дитячого садочка, а він за дорученням
власника цього приміщення здійснював
обрізку дерев. Зазначеним обставинам
місцевий суд не дав правової оцінки з
огляду на приписи ч. 2 ст. 1172 ЦК України,
і не з'ясував, чи не перебував
відповідач із власником колишнього
дитячого садочка у договірних
правовідносинах, і зокрема на підставі
договору підряду по обрізці дерев на
території закладу, і не вирішив питання
про залучення власника нерухомого
майна до участі у розгляді справи. Крім
того місцевим судом належним чином не
перевірені і заперечення відповідача
щодо розміру завданої шкоди. Так
місцевим судом встановлено, що
вартість відновлювального ремонту
автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номер
НОМЕР_3 становить 16140,59 грн. і що саме ця
сума підлягає стягненню з відповідача.
Між тим із звіту №1610 про визначення
доцільності відновлювального ремонту
автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номер
НОМЕР_3, який покладений судом в основу
свого рішення, вбачається, що ринкова
вартість вказаного автомобіля на
момент оцінки без урахування
пошкоджень становила 16417,62 грн.
Вартість відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту зносу
складових 16140,59 грн. Судом також
встановлено, що станом на день розгляду
справи автомобіль відновлений
позивачем. Встановивши такі обставини,
місцевий суд мав врахувати, що
відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі. Отже, якщо вартість
відновлювального ремонту рівна
вартості автомобіля до його
пошкодження, то на вимогу власника
пошкодженого майна відповідач має
сплатити повну вартість пошкодженого
майна, а власник автомобіля передати
пошкоджений транспортний засіб
відповідачу, як такий, що фізично
знищений. У випадку, якщо власник
пошкодженого автомобіля заперечує
проти передачі відповідачу визнаного
фізично знищеним автомобіля, то
відшкодуванню підлягає різниця між
вартістю автомобіля до пошкодження та
його рештками після пошкодження. Як
вбачається із змісту рішення, місцевий
суд безпідставно застосував ч. 1 ст. 1188
ЦК України, оскільки зазначена норма
регулює правовідносини що склалися
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки і не підлягала
застосуванню у цій справі. При цьому
суд не керувався правилами,
встановленими ст. ст. 1166 та 1167 ЦК
України і внаслідок цього не
визначився із способом відшкодування
завданої позивачу шкоди, оскільки не
врахував заперечення власника
пошкодженого майна на передачу
знищеного автомобіля відповідачу, а
ухваливши рішення про стягнення шкоди
у розмірі вартості знищеного
автомобіля не вирішив питання про
передачу фізично знищеного
транспортного засобу відповідачу
Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду, апеляційний суд не звернув уваги
на неповне з'ясування місцевим судом
всіх обставин у справі і на неправильне
застосування місцевим судом ч. 1 ст. 1188
ЦК України і сам припустився цих же
помилок. З цих підстав ухвалені у
справі судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справу х в а л и л а: Касаційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 29 травня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12
листопада 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.
Ухвала оскарженню не
підлягає.Головуючий:
Макарчук М.А.
Судді:
Леванчук А.О.

Мазур
Л.М.
Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.