АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/4897/2014
інстанції: Шереметьєва Л.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Соколової В.В.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Волинь" про розірвання
договору, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 14 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що їй на праві власності належить
машиномісце НОМЕР_1 у підземному
паркінгу, розташоване у житловому
комплексі за адресою: АДРЕСА_1,
балансоутримувачем якого є відповідач.
15 квітня 2010 року між нею та об'єднанням
співвласників багатоквартирного
будинку "Волинь" (далі - ОСББ "Волинь")
був укладений договір № П.П. 30/25 щодо
надання послуг з забезпечення
експлуатації підземного паркінгу,
відповідно до якого управитель
безпосередньо чи шляхом залучення
фізичних або юридичних осіб забезпечує
надання власнику машиномісця послуг
(відповідно до п. 5 договору) необхідних
для функціонування (експлуатації)
паркінгу, в якому розташоване
машиномісце власника, а власник
своєчасно та в повному обсязі оплачує
витрати управителя, пов'язані з
наданням послуг, у строки та на умовах,
передбачених договором. За умовами
договору сторони мають право на
підставі двосторонньої угоди
розірвати даний договір відповідно до
вимог чинного законодавства, а в разі,
якщо обидві сторони не підписали такої
угоди, дія договору автоматично
продовжується на наступний
календарний рік. Оскільки вона
неодноразово зверталася до
відповідача з метою укладення
відповідної угоди про розіривання
договору, однак внаслідок недосягнення
між ними згоди, відповідач відмовив їй
в укладенні такої угоди, просила суд на
підставі ч. 2 ст. 651, ст. 907 ЦК України
розірвати договір про надання послуг
від 15 квітня 2010 року.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 14 лютого 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_1, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді
апеляційної інстанції підтримав
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

Представник ОСББ "Волинь" - Кокоровець
О.В. заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, вважав, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення в цій
частині, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є
власником машиномісця НОМЕР_1 у
підземному паркінгу, розташованому у
житловому комплексі за адресою:
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на право
власності № 3424 від 6 листопада 2008 року.

Відповідно до акту Державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта та у відповідності до акту
прийому-передачі об'єкта закінченого
будівництвом підземний паркінг є
складовою частиною житлового
комплексу за адресою: АДРЕСА_1 і
знаходиться на балансі ОСББ "Волинь",
який виконує функції управителя щодо
експлуатації житлового комплексу.

15 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСББ
"Волинь" був укладений договір № П.П. 30/25
щодо надання послуг з забезпечення
експлуатації підземного паркінгу,
відповідно до якого управитель
безпосередньо чи шляхом залучення
фізичних або юридичних осіб забезпечує
надання власнику машиномісця послуг
(відповідно до п. 5 договору) необхідних
для функціонування (експлуатації)
паркінгу, в якому розташоване
машиномісце власника, а власник
своєчасно та в повному обсязі оплачує
витрати управителя, пов'язані з
наданням послуг, у строки та на умовах,
передбачених договором.

Згідно п. 8.1 договору сторони обумовили,
що даний договір діє з 1 квітня 2010 року і
діє до 31 грудня 2010 року.

Відповідно до п. 8.2 договору сторони
мають право на підставі двосторонньої
угоди розірвати даний договір
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Дія даного договору автоматично
продовжується на наступний
календарний рік, якщо обидві сторони не
підписали двосторонню угоду про
розірвання даного договору (п. 8.3
договору).

10 грудня 2013 року позивачка звернулася
до відповідача із заявою про
розірвання укладеного між ними
договору про надання послуг від 15
квітня 2010 року.

У відповідь на вказану заяву, 18 січня 2014
року ОСББ "Волинь" повідомило позивача
про відсутність їх згоди на розірвання
договору № П.П. 30/25 щодо надання послуг
з забезпечення експлуатації
підземного паркінгу від 15 квітня 2010
року, оскільки наявність такого
договору у даних правовідносинах прямо
передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Право визначати предмет і правові
підстави позову законом надано
виключно позивачеві.

Звертаючись до суду та обґрунтовуючи
свої вимоги, ОСОБА_1 посилалася на
недосягнення між сторонами згоди щодо
розірвання договору про надання послуг
від 15 квітня 2010 року.

Одним із основоположних принципів
приватноправового регулювання є
закріплений в статті 3 та статті 627 ЦК
України принцип свободи договору, яка
полягає у визнанні за суб'єктом
цивільного права можливості укладати
договори (або утриматись від укладення
договорів) і визначати їх зміст на свій
розсуд відповідно Керуючись ст. ст. 303,
307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія
суддів,

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 717
ЦК України).

Статтею 907 ЦК України передбачено, що
договір про надання послуг може бути
розірваний, у тому числі шляхом
односторонньої відмови від договору, в
порядку та на підставах, встановлених
цим Кодексом, іншим законом або
домовленістю сторін. Порядок і
наслідки розірвання договору про
надання послуг визначаються
домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору (ч. 2 ст. 651 ЦК
України).

Таким чином, за відсутності згоди
(домовленості) сторін про розірвання
договору він може бути розірваний на
вимогу однієї із сторін лише за
рішенням суду за наявності певних
підстав, передбачених договором або
законом. Однією із таких підстав
вважається істотне порушення договору
другою стороною. Істотним вважається
таке порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору, тобто йдеться про
таке порушення договору однією із
сторін, яке тягне для другої сторони
неможливість досягнення нею цілей
договору. При цьому сторона, яка
ставить питання про розірвання чи
зміну договору, має довести наявність
істотного порушення договору та
наявність шкоди, завданої цим
порушенням другою стороною. Така шкода
може бути виражена як у вигляді
реальних збитків та (або) упущеної
вигоди, так і моральної немайнової
шкоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

Оскільки пунктом 8.2 договору про
надання послуг від 15 квітня 2010 року
чітко передбачено порядок його
розірвання шляхом укладення між
сторонами відповідної двосторонньої
угоди відповідно до вимог чинного
законодавства, а позивачем не доведено
наявність перелічених умов для
розірвання договору на підставі ч. 2 ст.
651 ЦК України в судовому порядку, то суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що підстави
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1
та розірвання договору відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, з
урахуванням вище наведеного, не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість ухвалення рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом
обставини, рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 14 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
О.В. Шахова

В.В.Соколова