Справа № 466/1639/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

3 квітня 2014року Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі головуючої судді
Білінської Г.Б.

при секретарі Галоян
К.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів,-

установив:

17 березня 2014року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що 15 вересня 2006року ОСОБА_2
надано ОСОБА_1 розписку, у якій він
вказує про одержання ним коштів в сумі
220000,00 гривень на придбання квартири,
які зобов'язувався повернути до 15
вересня 2011року.

Станом на час звернення до суду кошти
відповідачем позивачу не повернуто.
Незважаючи на неодноразові усні
звернення позивача до відповідача
останній ухиляється від повернення
коштів.

В подальшому позивач, не змінюючи
підстала та предмету позову, уточнила
позовні вимоги та просив стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 340000,00гривень
боргу.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримав повністю, давши пояснення
аналогічні тим, що викладені в поданій
до суду позовній заяві. Вказав, що на
час розгляду справи судом відповідач
борг не повернув. Просить позов
задовольнити.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги
визнав, однак пояснив, що через важке
матеріальне становище на даний час
немає можливості повернути кошти.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши дійсні обставини справи,
права та обов'язки сторін, дослідивши
зібрані по справі докази, суд приходить
до висновку, що позов є підставним та
його слід задовольнити з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено
договір позики. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання позикодавцем визначеної
грошової суми або визначеної кількості
речей.

Так, з долучених до матеріалів справи
розписок від 15 вересня 2006року, 15
березня 2014року, 28 березня 2014року
вбачається, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1
грошову суму в розмірі 340000,00гривень,
яку зобов'язувався повернути до 31
березня 2014року.

У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

В судовому засіданні встановлено, що ні
на вказані в розписках строки, ні на час
розгляду справи судом відповідач
вказаних сум грошей позивачу не
повернув.

Відповідно до ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

На підставі вищенаведеного, оскільки в
судовому засіданні встановлено, що
відповідач порушив умови договору
позики, не повернув позивачу гроші на
загальну суму 340000,00гривень, позов
підлягає до задоволення в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 33, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст.525, 526, 625, 1047, 1049 ЦК України,
суд, -

вирішив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 340000
(триста сорок тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 3400 (три тисячі
чотириста) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі протягом десяти днів з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: Г. Б. Білінська