Справа №?2/489/314/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 р. Ленінський районний суд
м. Миколаєва в складі: головуючого -
судді Губницького Д.Г., при секретарі
Наумкіній І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що
втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 р. ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, яким просив визнати
відповідачку такою, що втратила право
користуванням належним йому житлом -
22/40 частинами житлового будинку по
АДРЕСА_1, посилаючись на недотримання
відповідачкою своєї обіцянки знятися з
реєстрації до кінця жовтня 2012 р. і не
проживання її понад один рік без
поважних причин через проживання за
іншою адресою, втрату зв'язку з
квартирою та статусу члена сім'ї.

В судовому засіданні позивач з
представником позовні вимоги
підтримали. Позивач пояснив, що
загалом, з врахуванням набуття від
ОСОБА_3 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1, йому належить фактично, а не за
правовстановлюючими документами, дві
ізольовані квартири НОМЕР_1 і НОМЕР_2 за
даною адресою, друга з яких знаходиться
в непридатному для цільового
використання стані, а в першій житловій
двокімнатній квартирі, він проживає у
прохідній кімнаті, а суміжну
ізольовану здає в найом квартирантам.
Наполягав, що з донькою, одночасно з
досягненням домовленості з її матір'ю
ОСОБА_3 про мирову угоду, ним була
досягнута домовленість про її виїзд з
матір'ю до нового житла зі зняттям з
реєстрації.

Відповідачка проти позову
заперечувала. Зазначала, що вона дійсно
домовилася з батьком про те, що виїде з
матір'ю до придбаної квартири по
АДРЕСА_2, але з метою проживання ближче
до місця навчання - національний
університет ім. В.О. Сухомлинського, де
навчається і зараз. Домовленості про
зняття з реєстрації не було, вона бажає
повернутися до місця реєстрації для
проживання разом з батьком, але в
житловій частині батьківського
будинку проживають сторонні люди.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
допитавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, дослідивши письмові докази у
справі, встановив наступні обставини.

Між позивачем та його колишньої
дружиною ОСОБА_3 ухвалою Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 30
серпня 2012 р. була затверджена мирова
угода, відповідно до умов якої ОСОБА_3
передає йому у власність належні їй 11/40
житлового будинку з відповідною
частиною господарських будівель та
споруд по АДРЕСА_1 в обмін на надання
ОСОБА_1 грошових коштів на придбання
житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с.4-6).

Позивачу належить також ще 11/40 частин
житлового будинку по АДРЕСА_1 на
підставі рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 27 січня
2009 р. (а.с.4).

В порядку реалізації мирової угоди, 16
жовтня 2012 р. на ім'я ОСОБА_3 був
придбаний житловий будинок по АДРЕСА_2,
житловою площею 38,6 кв.м. і загальною
площею 61,4 кв.м., що не заперечується
позивачем та допитаним свідком ОСОБА_3

Відповідачка - донька позивача виїхала
добровільно з матір'ю ОСОБА_3 з
належними їм речами із будинку по
АДРЕСА_1 19 жовтня 2012, що підтверджується
показаннями свідка ОСОБА_3 та складеним
актом від 22 жовтня 2012 р. (а.с.8) і з того
часу за даною адресою не проживає.
ОСОБА_3 зареєстрована за новим місцем
проживання з 23 жовтня 2012 р. (а.с.66).
ОСОБА_2 зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 23). При цьому, поділу на
квартири НОМЕР_1 і НОМЕР_2, відповідно до
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 27 січня 2009 р. у справі
№?2-36/2009 р., будинок, що належав колишній
родині ОСОБА_2 немає (а.с.4).

Відповідно до матеріалів Ленінського
РВ ММУ УМВС України в Миколаївській
області №7891 перевірки заяви ОСОБА_2
від 18 грудня 2013 р., ОСОБА_1 передав в
найом ОСОБА_7 за договором від 21
березня 2013 р двокімнатну квартиру по
АДРЕСА_1 строком на 6 місяців.

Відповідно до письмового пояснення
ОСОБА_1 від 29 грудня 2013 р., його донька не
проживає у квартирі НОМЕР_1 і в даній
квартирі мешкають інші особи.

Сторонами не заперечується, що частина
житлового будинку по АДРЕСА_1 - квартира
НОМЕР_2, яка є власністю ОСОБА_1, не
використовується в якості житлового
приміщення і знаходиться в
незадовільному технічному стані.

Свідок ОСОБА_6 співвласник спірного
будинку, суду показала, що після виїзду
відповідачки разом з матір'ю, вона її
жодного разу не бачила, про намагання
повернутися проживати не знає.
Підтвердила, що частина будинку ОСОБА_1
поділені на житлову двокімнатну
квартиру та частину, де зберігаються
автомобільні запчастини. В житловій
квартирі ОСОБА_1 здає в оренду одну
кімнату.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що ОСОБА_2,
висловлювала при ній про бажання
повернутися проживати до будинку по
АДРЕСА_1, так як батьком там не проживає,
але в квартирі проживають квартиранти.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Між сторонами відбулася домовленість
про виїзд відповідачки на інше ніж
місце реєстрації місце проживання.
Однак достатніх та допустимих доказів
на домовленість з відповідачкою
знятися з реєстрації позивачем суду не
надано, хоча на нього покладається
обов'язок доказування. Доводів
відповідачки про проживання її з
матір'ю задля полегшення відвідувань
вищого навчального закладу не
спростував, такі ж мотиви проживання в
матір'ю нгею зазначені в поясненні
органам міліції від 18 грудня 2013 р..

Крім того, з березня 2013 р. в житлових
приміщеннях спірного будинку, що
належить позивачу з дозволу та за
договором з позивачем проживають
сторонні особи, тобто протягом строку
неповажність не проживання
відповідачки він намагається довести.
Отже наявні об'єктивні перешкоди для
відсутності відповідачки за місцем
реєстрації.

Дані обставини, на думку суду, є
поважними для факту відсутності
відповідачки з 19 жовтня 2012 р. в будинку
по АДРЕСА_1 і дотепер, а тому позов є
недоведеним і у його задоволенні слід
відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати
позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в тому
ж порядку і в той самий строк, який
обраховується з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Д.Г. Губницький