АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

Іменем України

3 квітня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.

при секретарі -
Клінчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на повторне заочне рішення
Печерського районного суду міста Києва
від 16 жовтня 2013 року по справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рамірент Україна»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за договором оренди обладнання №С17/02/10-
10-Д від 17 лютого 2010 року,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/1971/2013Головуючий у суді першої
інстанції: Соколов О.М. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ТОВ «Рамірент Україна»
звернувся з позовом до ОСОБА_2, в якому
просить стягнути з останнього
заборгованість за договором оренди
обладнання № ОС17/02/10-10-Д від 17 лютого 2010
року за період несплати з 17 лютого 2010
року по 31 травня 2012 року в розмірі 35 933
грн. 07 коп., а також витрати з оплати
судового збору в розмірі 359 грн. 33 коп., в
обґрунтування позову зазначає, що на
підставі вищевказаного договору
ОСОБА_2 користується обладнанням
позивача, проте в період часу з 17 лютого
2010 року по 31 травня 2012 року не сплачував
останньому орендну плату, в зв'язку з
чим і виникла заборгованість.

Повторним заочним рішенням
Печерського районного суду міста Києва
від 16 жовтня 2013 року позов товариства з
обмеженою відповідальністю «Рамірент
Україна» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором оренди
обладнання № ОС 17/02/10- 10-Д від 17 лютого
2010 року задоволено, стягнуто з ОСОБА_2
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Рамірент Україна» 35
933 грн. 07 коп. заборгованості за
договором оренди обладнання №
ОС17/02/10-10-Д від 17 лютого 2010 року та 359 грн.
33 коп. витрат з оплати судового збору.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1
в інтересах ОСОБА_2 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати повторне заочне рішення та
постановити нове, яким відмовити ТОВ
«Рамірент Україна» у задоволенні
позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що
надані позивачем виписки, що враховані
судом як належні докази та покладені в
основу оскаржуваного рішення, не є
банківськими виписками, а є лише
внутрішнім документом підприємства.
Апелянт стверджує, що сума
заборгованості у виписках не
відповідає дійсності, відповідачами не
підтверджені, при цьому апелянт
заявляє про неправильність
односторонньо обрахованої
заборгованості.

Сторони в судове засідання не
з'явились, повідомлені належним чином,
причини своєї неявки суду не
повідомили, тому в силу ч.2 ст.305 ЦПК
України, колегія суддів вважає за
можливе розглядати справу у їх
відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, виходячи з
правильно встановлених обставин
справи.

Так, 17 лютого 2010 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
оренди обладнання № ОС17/02/10-10-Д, за
умовами якого позивач передав
відповідачу в тимчасове оплатне
користування будівельне обладнання, а
останній в свою чергу, зобов'язався
використовувати обладнання за його
технічним призначенням визначеним
виробником та своєчасно вносити
орендну плату за весь строк
користування орендованим обладнанням.

В зв'язку із невиконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за
вищевказаним договором та несплатою
орендної плати в період з 17 лютого 2010
року по 31 травня 2012 року виникла
заборгованість, яка згідно акту звірки
взаєморозрахунків складає 35 933 грн. 07
коп.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Як вбачається з ч. 1 ст. 762 ЦК України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язань
або одностороння зміна його умов не
допускається, при чому зобов'язання має
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
договору.

При цьому, колегія суддів не вважає
обґрунтованими посилання апелянта на
неправильність односторонньо
обрахованої заборгованості, виходячи з
наступного.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, які мають значення
для вирішення справи. Відповідно до ч.2
ст. 58 ЦПК України сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Положеннями ст. 10 ЦПК України
визначено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що наданий позивачем акт
звірки взаєморозрахунків суд першої
інстанції визнав належним та
допустимим доказом на підтвердження
заборгованості відповідача у розмірі 35
933 грн. 07 коп., при цьому доказів на
підтвердження сплати позивачу
орендної плати, або відсутності
заборгованості з орендної плати
відповідач також не надав суду
апеляційної інстанції при перегляді
повторного заочного рішення.

Суд першої інстанції в повному обсязі
дослідив, проаналізував та дав належну
оцінку, поданим сторонами доказам, що
мають значення в конкретній справі,
доводять існування відповідних
юридичних обставин, застосував норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,
та дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позову ТОВ «Рамірент
Україна».

Інші доводи апеляційної скарги
законності рішення суду першої
інстанції не спростовують, рішення
суду першої інстанції ухвалене без
порушення норм матеріального та
процесуального права, правові підстави
для скасування рішення, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на повторне заочне рішення
Печерського районного суду міста Києва
від 16 жовтня 2013 року відхилити.

Повторне заочне рішення Печерського
районного суду міста Києва від 16 жовтня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: