У Х В А Л А

14 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Мазур Л.М.,
Олійник А.С.,

Попович О.В., Ступак О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення безпідставно набутих
грошових коштів,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним
позовом, просив стягнути з відповідача
на його користь 60 000 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що
перерахував зазначену суму грошових
коштів на банківський рахунок
відповідача, який представився йому
ріелтером з продажу нерухомості, як
гарантію придбання конкретно
визначеного нерухомого майна вартістю
30 000 доларів США. Після цього відповідач
йому повідомив, що квартиру, з приводу
якої вони домовлялись, продано, але
кошти не повернув.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 31 липня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 24 жовтня 2013
року, позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 безпідставно
набуті 60 000 грн, вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 листопада 2013
року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження у справі на
підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У лютому 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали суду касаційної
інстанції від 19 листопада 2013 року з
підстав неоднакового застосування
судами касаційних інстанцій одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, а саме: ст. 1212
ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційних інстанціїй одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
постанови Вищого господарського суду
України від 21 червня 2011 року, 14 березня
2012 року, 22 січня 2014 року.

Відповідно до п. 1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

За змістом п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 від 30 вересня 2011 року «Про
практику застосування статей 353-360
Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, може бути подана за
сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин. Під
судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалюючи постанову від 21 червня 2011
року, яку надано заявником як приклад
неоднакового застосування судами
касаційних інстанцій норм
матеріального права, Вищий
господарський суд України погодився із
висновками апеляційного
господарського суду про відсутність
підстав для стягнення грошових коштів
на користь позивача відповідно до ст.
1212 ЦК України, оскільки кошти було
сплачено на виконання господарського
зобов'язання з попередньої оплати
рахунку відповідача для продажу
обладнання позивачу.

Ухвалюючи постанову від 14 березня 2012
року, Вищий господарський суд України
погодився із висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
відсутність підстав для стягнення
грошових коштів з відповідача на
користь позивача, оскільки добровільне
оформлення позивачем видаткових
ордерів на передачу пального
відповідачу свідчить про вчинення між
сторонами правочину та виключає
застосування до цих правовідносин ст.
1212 ЦК України.

Ухвалюючи постанову від 22 січня 2014
року, Вищий господарський суд України
погодився із висновками апеляційного
господарського суду про відсутність
підстав для стягнення грошових коштів
із відповідача на користь позивача
відповідно до ст. 1212 ЦК України з огляду
на наявність чинного договору підряду.

Постановляючи ухвалу від 19 листопада
2013 року, яку просить переглянути
заявник, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ погодився із
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про те, що перераховані
позивачем кошти набуто відповідачем
без достатньої правової підстави,
оскільки останній не був наділений
правом реалізації нерухомого майна,
яке мав намір придбати позивач, та не
довів підстав для отримання таких
коштів.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 листопада 2013
року, а також постанови Вищого
господарського суду України від 21
червня 2011 року, 14 березня 2012 року, 22
січня 2014 року ухвалені у справах за
подібних правовідносин, але за різних
установлених судами фактичних
обставин, із них не вбачається
неоднакового застосування судами
касаційних інстанцій ст. 1212 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
безпідставно набутих грошових коштів,
за заявою ОСОБА_3 про перегляд
Верховним судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 листопада 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

С.П. Штелик

Судді:

Л.М. Мазур

А.С. Олійник

О.В. Попович

О.В. Ступак