АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/568/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мороз В.П. Доповідач - Кіктенко Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Дніпропетровськ

15 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді: Кіктенко Л.М.

суддів : Осіяна О.М., Глущенко Н.Г.

при секретарі: Нікуліній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на заочне рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 31 липня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа Управління громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
УМВС України в Дніпропетровській
області про надання дозволу на
неодноразові тимчасові виїзди
неповнолітньої особи за межі України
без згоди батька, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2013
року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Управління громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб УМВС України
в Дніпропетровській області про
надання дозволу на неодноразові
тимчасові виїзди неповнолітньої особи
за межі України без згоди батька.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2,
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального, процесуального
права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 16
березня 2002 року. Від шлюбу мають
неповнолітню дитину - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
23 червня 2009 року шлюб між сторонами
розірвано, про що видано свідоцтво про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 30
листопада 2010 року.

З моменту розірвання шлюбу та по
теперішній час дитина проживає разом з
позивачкою.

В позові позивачка посилалася на те, що
дитина займається танцями, постійно
виїздить з виступами за межі України,
позивачці необхідно дозвіл батька на
виїзд дитини за кордон. Однак такої
згоди не отримала.

Відповідно до частини 1 ст. 157 СК України
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно.

Згідно з ч.2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).
За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 17 Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 31.03.1995 року № 231 відомості про дітей,
які їдуть за кордон разом з батьками
(законними представниками), вписуються
в паспорти батьків чи одного з батьків
(законних представників) на підставі
заяви громадянина, у чий паспорт
вписуються діти.

Відповідно до п. 17 Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 31.03.1995 року № 231 Оформлення паспорта
/ проїзного документа здійснюється на
підставі заяви батьків (законних
представників батьків чи дітей), а у
разі, коли батьки не перебувають у
шлюбі між собою, - того з них, з ким
проживає дитина, справжність підпису
яких засвідчено нотаріально. За
наявності заперечень одного з батьків
документ може бути оформлено на
підставі рішення суду.

Згідно з п. 2-2 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затвердженими Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.01.1995
року № 57 виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
у супроводі одного з батьків або у
супроводі осіб, які уповноважені одним
з батьків за нотаріально посвідченою
згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою
другого з батьків із зазначенням у ній
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі, якщо другий з батьків
відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди
другого з батьків: за рішенням суду про
надання дозволу на виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
16-річного віку, без згоди та супроводу
другого з батьків.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60
ЦПК України кожна сторона зобов*язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відмовляючи позивачці у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
правильно посилався на те, що вона не
надала суду доказів на підтвердження
заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків у
рішенні суду, протирічать вимогам
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, зводяться до
переоцінки доказів по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Позивачка не надала суду і доказів
того, що вона зверталася до відповідача
з проханням надати дозвіл на виїзд
дитини за кордон, а він відмовив їй у
цьому.

Також вимоги позивачки не
конкретизовані, мають широкий характер
, вона прохає надати дозвіл на виїзд
дитини за кордон на майбутнє, не
вказуючи в яку конкретно країну, що
діючим законодавством не передбачено.

Частиною 2 статті 313 ЦК України
визначено, що фізична особа, яка не
досягла чотирнадцяти років, має право
пересуватися по території України лише
за згодою батьків (усиновлювачів),
опікунів та в їхньому супроводі або в
супроводі осіб, які уповноважені ними.

У ст. 141 Сімейного кодексу України
визначена рівність прав і обов'язків
батьків відносно дитини.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що у суду першої інстанції
були відсутні правові підстави для
задоволення позову про надання дозволу
виїзду дитини за кордон без згоди
батька без зазначення конкретної
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі.

Судом першої інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами, тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.,ст. 209,303,307,308,314 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: