Справа № 466/9334/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 квітня 2014 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді
Глинської Д.Б.

при секретарі
Цімурі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

в с т а
н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог
покликається на те, що 11.10.2012р. між ним
та ОСОБА_2 було укладено договір позики
грошових коштів, згідно якого ОСОБА_2
взяла у нього в борг 35000 грн., та
зобов`язувалась повернути вказані
кошти до 23.10.2012р. Факт передачі грошових
коштів підтверджується розпискою від
11.10.2012 року, яку власноручно підписав
відповідач ОСОБА_2

Після спливу строку повернення кредиту
відповідач, на пропозицію про
добровільну сплату боргу, борг не
повертає. В звґязку з цим він, позивач,
змушений звернутися до суду. Просить
позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, давши пояснення
аналогічні тим, що викладені у поданому
до суду позові. Просив стягнути з
відповідача основну суму боргу з
врахуванням індексу інфляції в розмірі
35175 грн., три відсотки річних від
простроченої суми заборгованості в
розмірі 632,88 грн. та суму судового збору
в розмірі 358,08 грн., що був сплачений ним
при подачі позову до суду.

В судовому засіданні відповідач проти
задоволення позову не заперечив.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
з`ясувавши дійсні обставини справи,
права та обов`язки сторін, дослідивши
зібрані по справі докази, суд приходить
до висновку, що позов є підставним та
його слід задовольнити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позивальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики
вважається укладеним з моменту
передання грошей.

Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

У відповідності до ч. 1 ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Крім цього ч. 2 цієї
ж статті передбачає, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як вбачається з розписки від 11 жовтня
2011 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 гроші в
сумі 35000 грн., та зобов`язувався
повернути вказані кошти до 23.10.2012р.

Після спливу строку повернення позики,
позивач неодноразово звертався до
відповідача з вимогою повернути борг,
однак відповідач ОСОБА_2 суми боргу не
повернув.

Станом на день ухвалення рішення
відповідач не повернув позивачу суму
коштів, чим прострочив виконання свого
грошового зобов'язання.

Таким чином, зважаючи на неповернення
відповідачем позивачеві суми позики,
суд вважає, що позов слід задовольнити
в повному обсязі та стягнути з
відповідача в користь позивача 35000 грн.
та 175 грн. суми інфляційного збільшення
боргу.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України
передбачено право позикодавця на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, у разі відсутності
домовленості сторін - проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Таким чином з відповідача підлягають
стягненню три відсотки річних від
простроченої суми заборгованості в
розмірі 632,88 грн.

Крім цього з відповідача слід стягнути
в користь позивача судовий збір в сумі
358,08 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 31, 60, 88, 169, 209, 214-215,
224 Цивільного процесуального кодексу
України ст.ст. 207, 525, 526, 530, 536, 629, 1046 - 1050
Цивільного кодексу України, суд -

в и р і
ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) 35175
(тридцять п'ять тисяч сто сімдесят
п'ять) грн. основного боргу та 632
(шістсот тридцять дві) грн. 88 коп.
відсотків за користування коштами.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) 358 (триста
п'ятдесят вісім) грн. 08 коп. судового
збору.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя: Д. Б. Глинська