Справа № 107/9025/13-ц
Провадження 2/107/77/14
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2014 р.
м.
Керч

Керченський міський суд Автономної
Республіки у складі:

головуючого судді - Захарової К.П.

при секретарі - Дружиніної К.С., Дробот
К.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні позов Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Кримтеплопостачання» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору між сторонами - Обслуговуючий
житлово-будівельний кооператив
«Пролів», про стягнення
заборгованості за спожиту послугу з
теплопостачання, 3% річних та
інфляційних витрат

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом,
зазначивши, що ухвалою Керченського
міського суду від 05 серпня 2013 року
було скасовано судовий наказ від
08.07.2013 року про стягнення
заборгованості за отриману теплову
енергію за період з 01.10.2012 року через
наявність між сторонами спору про
право. Позовні вимоги мотивовані тим,
що відповідачі зареєстровані за
адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами
теплової енергії, однак своєчасно не
сплачують грошові кошти за спожиту
послугу, через що за період з 01.10.2012 по
01.07.2013 року утворилася заборгованість
у сумі 2 377 грн. 85 коп. Також позивач
просив суд стягнути з відповідачів 3 %
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання на суму 33 грн. 69
коп. та інфляційні витрати на суму 90
грн. 08 коп. У подальшому представником
позивача позовні вимоги були зменшені
до 2 099 грн. 88 коп., розмір інфляційних
витрат був відповідно зменшений до 14
грн. 15 коп., 3% річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання до - 62
грн. 64 коп.

Ухвалою судового засідання до участі у
справі у якості третьої особи було
залучено - Обслуговуючий
житлово-будівельний кооператив
«Пролів» (далі ОК «ЖБК Пролів»)

У судовому засіданні представник
позивача за довіреністю - Просолкова
І.А. (а.с. 87), зменшені позовні вимоги
підтримала в повному обсязі, надала
пояснення аналогічні викладеним у
позові.

Відповідач ОСОБА_1, яка відповідно до
довіреностей (а.с. 86, 104) представляла у
судовому засіданні інтереси
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, проти
задоволення позову заперечувала у
повному обсязі, зазначаючи, що
радіатори опалення квартирі, що
належить їй на праві приватної
власності, відсутні з 2008 року.
Відповідач повідомила суду, що вказані
прилади були демонтовані за її
проханням робочими , що здійснювали
ремонт у сусідньої квартирі, оскільки
батареї проіржавіли та текли. Акту про
аварію за участю працівників
Житлово-будівельного кооперативу
«Пролів» вона не складала. Наведені
докази, на думку позивача
підтверджують той факт, що вона та інші
відповідачі позбавлені можливості
споживати послуги з теплопостачання,
через що просила суд, постановити
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору між сторонами
Житлово-будівельний кооператив
«Пролів», голова правління - за посадою
Клещев В.О. у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечував,
зазначаючи, що ОСОБА_1 демонтувала
радіатори опалення ще у 2008 році
оскільки вони проіржавіли. Зробила
вона це не за допомогою працівників ЖБК
«Пролів», а власними силами. У
подальшому вона повідомила кооператив
про цей факт. 13.07.2009 року був складений
акт № 1 за його підписом про демонтаж
опалювальних батарей у квартирі
ОСОБА_1 Також представник повідомив
суду про те, що послуга з
централізованого опалення надається
до будинку АДРЕСА_1 на підставі
договору, укладеному між кооперативом
та Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Кримтеплопостачання», за умовами
якого кінцем споживачі (власники
квартир) сплачують за спожите тепло
безпосередньо виробнику. Для обліку
поставленого тепла у будинку
встановлений лічильник, показання
якого шляхом поділу на розмір
загальної опалювальної площи надають
можливість вирахувати тариф на один
квадратний метр опалювальної площі у
квартирі споживачів.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду та дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступних висновків.

Ухвалою Керченського міського суду від
05 серпня 2013 року був скасований судовий
наказ про стягнення з відповідачів
заборгованості за період 01.10.2012 року по
01.07.2013 року через наявність між
сторонами спору про право (а.с. 09) .

Матеріалами справи
підтверджено, що позивач відповідно до
ліцензії міністерства з питань
Житлово-комунального господарства
України № 368514 від 20.05.2009 року та
ліцензії Національної комісії
регулювання електроенергетики України
№ 2276 від 28.11.2011 року є постачальником
теплової енергії. (а.с. 61-62).

Оплата за послугу, що надається
позивачем, передбачена тарифом,
затвердженим органом місцевого
самоврядування (а.с. 64 - 68, 109)

Зі змісту статуту Обслуговуючого
житлово-будівельного кооперативу
«Пролів» вбачаться, що він є юридичною
особою та обладає повною цивільною
дієздатністю. Організаційна форма
визначена як - обслуговуючий
кооператив. Метою створення вказаної
юридичної особи відповідно до
реєстраційних документів є -
комплексне обслуговування об'єктів.
(а.с. 92 - 97).

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
підставі договору міни № 849 від 25.11.1997
року - є власниками квартири АДРЕСА_1,
(а.с. 102).

З відповідей адресно-довідкового
підрозділу ГУ МВС УДМС України у м.
Керчі вбачається, що відповідачі мають
офіційну реєстрацію за адресою АДРЕСА_1
(а.с. 13 - 15).

З уточненого розрахунку, наданого
позивачем вбачається що у період з
жовтня 2012 року по липень 2013 року
відповідачам була нарахована
заборгованість за послуги
теплопостачання на суму 2 099 грн. 88 коп.
(а.с. 42)

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1
не заперечувала того факту, що нею та
іншими відповідачами не вносилася
плата за послуги теплопостачання у
спірний період.

Вирішуючи спір між сторонами суд
зазначає наступне.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки, регулюються Законом України
"Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи
виконавчої влади, місцевого
cамоврядування, виробники, виконавці та
споживачі житлово-комунальних послуг,
а також власники приміщень або
будинків та балансоутримувачі, які
залежно від цивільно-правових угод
можуть бути споживачем, виконавцем або
виробником послуг (стаття 1, частина
друга статті 3, стаття 19 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до частини першої статті 1
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" балансоутримувач будинку,
споруди, житлового комплексу або
комплексу будинків і споруд (далі -
балансоутримувач) - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Разом із тим законодавче визначення
терміну "балансоутримувач", дане в
статті 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", допускає
можливість існування різних ситуацій,
у тому числі таких, коли
багатоквартирний будинок існує, а
особи, що має права та несе обов'язки
балансоутримувача, немає (власники
квартир балансоутримувачами бути не
можуть за визначенням, а договір з
будь-якою юридичною особою не
укладався). За відсутності вирішення в
цьому Законі питання про те, хто саме
має ці права й обов'язки, застосуванню
підлягає частина перша статті 11 Закону
України "Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку", зі змісту
якої випливає, що функції
балансоутримувача до приватизації
квартир виконував попередній власник
будинку. Він повинен на вимогу
об'єднання власників
багатоквартирного будинку передати
житловий комплекс на баланс об'єднання.
Якщо ж немає особи, якій будинок може
бути переданий на баланс, попередній
власник (територіальна громада та
уповноважені нею юридичні особи)
змушені продовжувати виконувати
функції балансоутримувача.

Передача майна з балансу на баланс
відбувається відповідно до Порядку
передачі житлового комплексу або його
частини з балансу на баланс,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11 жовтня 2002 року
№ 1521. Цей Порядок регулює процедуру
передачі житлового комплексу на баланс
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, а також
житлового комплексу або його частини
на баланс іншої юридичної особи, статут
якої передбачає можливість
провадження такої діяльності, з
балансу колишнього балансоутримувача.

Так, згідно з пунктами 2.1-2.3 статуту ОК
«ЖБК «Пролів», затвердженого
протоколом загальних зборів № 17 від
16.12.2004 року, зареєстрованого Державним
реєстратором 14.11.2005 року, указана
юридична особа створена з метою
забезпечення експлуатаційними
послугами членів кооперативу
(власників будинку), здійснює ремонт,
реконструкцію житлового будинку і
змісту прибудинкової території за
засоби членів ЖБК і за рахунок доходів
від господарської діяльності,
отриманих і використаних ЖБК
відповідно до мети його діяльності.
Задачами кооперативу є: підтримка
належного стану на відведеній
території кооперативу, облаштування
місць загального користування, ремонт
пішохідних шляхів, належна
експлуатація ліній електропередач,
водопроводів та каналізації, своєчасна
оплата комунальних платежів

Отже, на думку суду, третя особа у цій
справі - є належним балансоутримувачем
житлового будинку № 15 по вул.. Блюхера
у м. Керчі, а тому він має права,
передбачені частиною першою статті 24
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги".

Ураховуючи той факт, що між
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Кримтеплопостачання» та ОК
«Житлово-будівельний кооператив № 34»
був укладений договір на постачання
теплової енергії у вигляді гарячої
води № 1/13 від 06.09.2013 року предметом
якого є - поставка теплової енергії у
вигляді гарячої води у необхідної ОК
ЖБК «Пролів» кількості з метою її
подальшого розподілення по
внутрібудинковим мережам споживачам,
суд приходить до висновку, що ОК «ЖБК
«Пролів» навіть за відсутності
відповідного рішення виконавчого
комітету Керченської міської ради
надає послуги з управління будинком,
передбачені пунктом 4 частини першої
статті 13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги".

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 24 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» (далі - Закон)
балансоутримувач зобов'язаний
забезпечити належні експлуатацію та
утримання майна, що перебуває на його
балансі.

Згідно ч. 2 п. 7 ст. 21 Закону виконавець
зобов'язаний утримувати в належному
технічному стані, здійснювати технічне
обслуговування та ремонт внутрішньо
будинкових мереж, вживати заходів щодо
ліквідації аварійних ситуацій,
усунення порушень якості послуг у
терміни, встановлені договором та/або
законодавством.

Підпунктами 10, 12 пункту 32 Правил на
виконавця послуг із централізованого
опалення також покладається обов'язок
щодо утримання внутрішньобудинкових
мереж у належному технічному стані,
здійснення їх технічного
обслуговування та ремонту; усунення
аварій та інших порушень порядку
надання послуг, а також виконання
заявок споживачів у строк,
установлений законодавством та
договором.

Відповідно до п. 3 ч. 3, ч. 4 ст. 16 Закону
комунальні послуги надаються
споживачам безперебійно, виключно за
винятком часу перерви на ліквідацію
наслідків аварій або дії обставин
непереборної сили. Перерва у наданні
комунальних послуг, яка виникла
внаслідок аварії або дії обставин
непереборної сили, має бути
ліквідована у найкоротші терміни, що
визначаються нормативними
документами. Якщо ліквідація наслідків
аварії або дії обставин непереборної
сили потребує більше однієї доби,
виконавець/виробник спільно з
органами місцевого самоврядування
здійснює заходи щодо зменшення її
негативного впливу на споживачів. У
разі застосування перерви в наданні
послуг виконавець/виробник
зобов'язаний повідомити через засоби
масової інформації про таку перерву
споживача не пізніш як за 10 днів (за
винятком перерви, що виникла
внаслідок аварії або дії обставин
непереборної сили). У повідомленні
необхідно зазначити причину та строк
перерви в наданні відповідних послуг.
Виконавець/виробник зобов'язаний
проводити перерахунок розміру плати за
житлово-комунальні послуги у разі
перерви в їх наданні, ненаданні або
наданні не в повному обсязі у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

На підставі п. 4 ч. 3 ст. 20 Закону
відповідачі зобов'язані ремонтувати
та міняти санітарно-технічні
прилади і пристрої, обладнання за
власний рахунок лише у тому випадку,
якщо прилади, пристрої чи обладнання
вийшли з ладу з їх (відповідачів) вини.

Відповідачем з метою спростування
доводів позивача, булі надані: акт №
1481 від 23.09.2011 року (а.с. 27, 45), акт №447 від
13.10.2009 року (а.с. 57)., акт № 1 від 13.07.2009
року (а.с. 59), а також заяви ОСОБА_1 до
посадових осіб із проханням звільнити
її від оплати за опалення через
відсутність радіаторів у квартирі (а.с.
24, 30, 47-48, 58,).

При цьому, суд констатує той факт, що
відповідачем у судовому засіданні не
оспрювався факт здійснення демонтажу
радіаторів опалення власними силами
без складання акту аварійного
відключення, через що, суд на підставі
вимог ст.. 61 ЦПК України вважає його
встановленим.

З наведеного, та приймаючі до уваги
відсутність звернень ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до балансоутримувача будинку з
повідомленням про аварію радіаторів
опалення, суд приходить до висновку, що
вказані прилади були демонтовані,
оскільки вийшли з ладу з вини
відповідачів.

Також суд не може погодитися із
доводами відповідача про те, що
відключення нею було зроблене
правомірно, оскільки питання
відключення від системи
централізованого опалення регулюються
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630, згідно до яких
споживачі можуть відмовитися від
отримання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води. За
п. 26 Правил відключення споживачів від
мережі централізованого опалення
здійснюється у разі, коли технічна
можливість такого відключення
передбачена затвердженою органом
місцевого самоврядування відповідно
до Закону України «Про
теплопостачання» схемою
теплопостачання за умови забезпечення
безперебійної роботи інженерного
обладнання будинку і вжиття заходів
щодо дотримання в суміжних приміщеннях
вимог будівельних норм і правил з
питань проектування житлових будинків
, опалення , вентиляції, будівельної
теплотехніки ; державних будівельних
норм з питань складу, порядку
розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва , а також норм
проектування реконструкції та
капітального ремонту в частині
опалення. Самовільне відключення від
мереж центрального опалення та
постачання гарячої води забороняється.
Згідно з п. 25 Правил відключення
споживачів від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
здійснюється у порядку, що
затверджується центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Порядок відключення окремих житлових
будинків від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
при відмові споживачів від
централізованого теплопостачання
затверджений наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 22 листопада 2005 року № 4,
яким встановлено, що для вирішення
питання відключення від мережі
центрального опалення споживач
повинен звернутися до міжвідомчої
комісії для розгляду питань щодо
відключення споживачів від мережі з
відповідною письмовою заявою, яка
приймає відповідне рішення, яке
оформляється протоколом. З
урахуванням змін, внесених до Порядку
06.11.2007р., можливість відключення
окремих квартир від системи
централізованого опалення відсутня.

Однак, відповідачем суду не надано
жодного доказу, який би свідчив про те,
що відмова від отримання послуги з
централізованого опалення нею
оформлена в установленому законом
порядку.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" залежно
від функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на: 1) комунальні послуги
(централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення, газо - та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо); 3) послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); 4)
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд (заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).

Так, згідно з вимог ст. 162 ЖК УРСР плата
за комунальні послуги в квартирі, яка
належить громадянинові на праві
приватної власності, береться крім
квартирної плати за затвердженими в
установленому порядку тарифами.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом. Обов'язок споживача теплової
енергії щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію
визначений статтею 19 Закону України
«Про теплопостачання» .

Також вимогами ст. 526 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутністю таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо
кожна із сторін у зобов`язанні має
одночасно і права і обов`язки, вона
вважається боржником у тому, що вона
зобов`язана вчинити на користь другої
сторони, і одночасно кредитором у тому,
що вона має право вимагати від неї.

Пунктом 1 частини першої статті 20
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачене право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений пунктом 5 частини третьої
статті 20 цього Закону обов'язок
споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними
нормами закону споживачі зобов'язані
оплатити житлово-комунальні послуги,
якщо вони фактично користувалися ними.
Відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

З наведеного суд не погоджується з
доводами відповідача ОСОБА_1 стосовно
того, що вона позбавляться оплати за
послуги, надані позивачем через не
укладання з нею відповідного договору.

Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10,
189, 190 ЖК Української РСР дає підстави
для висновку про те, що правовідносини,
пов'язані з несвоєчасною оплатою
житлово-комунальних послуг, за своєю
правовою природою не є житловими.
Питання оплати житлово-комунальних
послуг, у т.ч. і щодо належного
виконання відповідних зобов'язань,
житловим законодавством не
регулюється.

Натомість, відповідно до частини
першої статті 1 ЦК України особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників, регулюються цивільним
законодавством.

Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Кримтеплопостачання» було заявлено
позов про захист свого цивільного
права.

Пунктом 10 частини третьої статті 20
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" встановлена відповідальність
за несвоєчасне здійснення платежів за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені.

Як вбачається з Преамбули Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», цей Закон визначає лише
основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки.

За визначенням, наданим у ст. 1 Закону,
житлово-комунальні послуги - це
результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є
правовідносини, що виникають між
виробниками, виконавцями, споживачами
у процесі створення, надання та
споживання житлово-комунальних послуг.
Суб'єктами цього Закону є органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, власники, виробники,
виконавці та споживачі
житлово-комунальних послуг (ст. 3).

Відповідно до частини першої статті 4
зазначеного Закону законодавство
України у сфері житлово-комунальних
послуг базується на послуг Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства,
цього Закону та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦК
України основним актом цивільного
законодавства України є Цивільний
кодекс України. Актами цивільного
законодавства є також інші закони
України, які приймаються відповідно до
Конституції України та цього Кодексу.
Якщо суб'єкт права законодавчої
ініціативи подав до Верховної Ради
України проект закону, який регулює
цивільні відносини інакше, ніж цей
Кодекс, він зобов'язаний одночасно
подати проект закону про внесення змін
до Цивільного кодексу України. Поданий
законопроект розглядається Верховною
Радою України одночасно з відповідним
проектом закону про внесення змін до
Цивільного кодексу України.

З огляду на те, що в процесі прийняття
спеціального закону - Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» -
зміни до ЦК України Верховною Радою
України не розглядалися та не
приймалися, стосовно спірних
правовідносин норми спеціального
закону не можуть конкурувати з нормами
основного акту цивільного
законодавства.

Разом із тим відповідно до загальних
умов виконання зобов'язання,
установлених статтею 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.
Недотримання таких вимог призводить до
порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901,
частини першої статті 903 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму на користь кредитора
відповідно до цивільно-правового
договору або з інших підстав,
визначених законом, є грошовим
зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому
замовник зобов'язаний оплатити надану
послугу в грошах, а виконавець має
право вимагати від замовника
відповідної оплати, тобто в якому
передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти
висновку про те, що правовідносини, які
склалися між сторонами, є грошовим
зобов'язанням, в якому, серед інших прав
і обов'язків сторін, на боржників
покладено виключно певний
цивільно-правовий обов'язок з оплати
отриманих житлово-комунальних послуг,
якому кореспондує право вимоги
кредитора (частина перша статті 509 ЦК
України) - вимагати сплату грошей за
надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи
правовідносин сторін як грошових
зобов'язань на них поширюється дія
частини другої статті 625 ЦК України як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої
статті 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" правова
норма щодо відповідальності боржника
за несвоєчасне здійснення оплати за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені не виключає застосування правових
норм, установлених у частині другій
статті 625 ЦК України. Інфляційне
нарахування на суму боргу за порушення
боржником грошового зобов'язання,
вираженого в національній валюті та
трьох відсотків річних від
простроченої суми полягає у
відшкодуванні матеріальних витрат
кредитора від знецінення грошових
коштів у наслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, тому
ці кошти нараховуються незалежно від
сплати ним неустойки (пені) за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних
відносин, але у разі існування
прострочення виконання грошового
зобов'язання зі сплати отриманих
житлово-комунальних послуг
покладається на боржника
відповідальність, передбачена
частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень
частини другої статті 625 ЦК України до
спірних правовідносин також
кореспондується із закріпленими в
пункті З частини першої статті 96 ЦПК
України нормами, відповідно до яких
однією з вимог, за якими може бути
видано судовий наказ, є вимога про
стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних, нарахованих на суму
заборгованості. (вказана позиція
наведена у постанові Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 20 червня 2012 року справа № 6
-68 цс12)

Оскільки представником відповідача не
було надано заперечень щодо
правильності проведення підрахунків
позивачем, а також не було надано
власного розрахунку, не заявлено
клопотань про його перевірку суми
позову шляхом проведення експертизи,
залучення спеціаліста для цього, тощо,
суд погоджується з розрахунком
заборгованості, наданим позивачем.

Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Також суд приймає до
уваги, відповідно до вимог Закону
України «Про судовий збір»
відповідачі ОСОБА_1, яка є інвалідом 1
групи, та ОСОБА_2, яка є інвалідом 2
групи, від сплати судового збору
звільнені, через що він стягненню з цих
відповідачів не підлягає, а
відноситься на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Кримтеплопостачання» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору між сторонами - Обслуговуючий
житлово-будівельний кооператив
«Пролів», про стягнення
заборгованості за спожиту послугу з
теплопостачання, 3% річних та
інфляційних витрат - задовольнити у
повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кримтеплопостачання» заборгованість
з оплати послуг теплопостачання за
період з 01.10.2012 року по 01.07.2013 року у
розмірі 2099 (дві тисячі дев'яносто
дев'ять) грн. 88 коп. , 3 % річних від
простроченої суми у розмірі 62
(шістдесят дві) грн. 64 коп. та суму
інфляції у розмірі 14 (чотирнадцять)
грн. 15 коп., а усього 2 176 (дві тисячі сто
сімдесят шість) грн. 67 коп. .

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Кримтеплопостачання» 38 (тридцять
вісім) грн. 23 коп. судового збору.

Решту судових витрат віднести на
рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається в Апеляційний суд АР Крим
через Керченський міський суд протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особи, які брали участь у справі, але
не були присутні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складений 12
лютого 2014 року

Суддя /підпис/ Захарова К.П.