АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження№22-ц/790/4057/14
Категорія: - трудові
Доповідач -Коровін С.Г.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі :
Суддів : -
розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Завод ім. В.О. Малишева»
на рішення Харківського районного суду
Харківської області від 13 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_5 до
Державного підприємства «Завод ім. В.О.
Малишева» про стягнення
заборгованості з заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
остаточного розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И Л А :
В грудні 2013 року ОСОБА_5 звернувся
до суду з позовом до Державного
підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» і
просив стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі в
сумі 152 грн., середній заробіток за час
затримки остаточного розрахунку при
Позивач посилався на те, що з 24
жовтня 2011 року працював майстром
дільниці. 02 вересня 2013 року звільнився
з підприємства за власним бажанням. При
звільненні з ним не було проведено
остаточний розрахунок, не сплачена
заборгованість по заробітній платі.
Про заборгованість він дізнався лише 01
березня 2014 року з розрахункового листа.
Станом на 01 вересня 2013 року
заборгованість складала 6458 грн.43 коп.
Про розмір виплати його не повідомили,
банківська картка на яку
нараховувалася заробітна плата була у
нього вилучена. На час вилучення на
картці залишалося 7 грн.31 коп.
31 грудня 2013 року відповідач
виплатив йому 6020 грн. Сума невиплаченої
заробітної плати склала 445,64 грн.
Враховуючи, що мала місце переплата
позивачу за 4 дні відпустки в сумі 293
грн. заборгованість підприємства
склала 152 грн. Остаточний розрахунок
проведено не було і позивач просив
стягнути заборгованість з розрахунку
160 грн.64 коп. за кожний день
заборгованості. На 01 березня 2014 року
середня заробітна плата за час
Представники відповідача проти
позову заперечували, вважали, що у
позові необхідно відмовити.
Представники стверджували, що позивач
на час звільнення на підприємстві не
працював і після звільнення за
отримання заробітної плати не
звертався. З посиланням на вимоги ст 116
КЗпП України вини підприємства у
затримці розрахунку немає. Крім того в
грудні 2013 року розрахунок проведено.
Рішенням суду позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з ДП
«Завод ім. В.О. Малишева» на користь
ОСОБА_5 14155 грн. 05 коп.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ДП «Завод ім. В.О.
Малишева» на користь держави судовий
збір в сумі 243 грн.60 коп.

Ухвалою суду від 10 квітня 2014 року
виправлено арифметичну помилку в
резолютивній частині рішення і
зазначено, що стягнуто на користь
позивача 12555 грн. 35 коп.

В апеляційній скарзі поставлено
питання про скасування рішення суду
першої інстанції. Апелянт вважає, що
суд першої інстанції не дав належної
оцінки наданим доказам, В день
звільнення позивач не працював. В
порядку передбаченому ч.1 ст116 КЗпП
України позивач на наступний день
після звільнення вимоги про розрахунок
не пред'явив. При таких обставинах вини
власника у затримці розрахунку немає.
Підстав застосовувати правила ст.117
КЗпП у суду не було. Крім того судом не
враховано матеріальний стан
підприємства.

Заслухавши доповідача,
представників сторін, перевіривши
обставини справи колегія вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_5 працював на Державному
підприємстві «Завод ім. В.О. Малишева» з
24 жовтня 2011 року по 02 вересня 2013 року
майстром дільниці. Позивача звільнено
за власним бажанням на підставі ст.38
КЗпП України 02.09.2013 року.

Згідно до ч.1 ст116 КЗпП України при
звiльненнi працiвника виплата всiх сум,
що належать йому вiд пiдприємства,
установи, органiзацiї, провадиться в
день звiльнення. Якщо працiвник в день
звiльнення не працював, то зазначенi
суми мають бути виплаченi не пiзнiше
наступного дня пiсля пред'явлення
звiльненим працiвником вимоги про
розрахунок.

Судом також встановлено, що на час
звільнення з позивачем не було
проведено остаточний розрахунок.
Відповідач проти цього не заперечував
і підтвердив, що заборгованість на час
звільнення мала місце і виплачена
позивачу 30 грудня 2013 року. Зазначена
сума заборгованості складала 6458 грн.43
коп.

При таких обставинах суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що на час звільнення позивача
перед ним у відповідача мала місце
заборгованість по заробітній платі.

Посилання відповідача на те, що
позивач на чс звільнення не працював і
підприємство не мало можливості
розрахуватися з ним в день звільнення
спростовується тим, що позивач в день
звільнення знаходився на роботі,
отримав трудову книжку, але отримати
остаточний розрахунок йому не
запропонували. Крім того на час
звільнення ін. взагалі не знав яку суму
заробітної плати йому нарахували і яку
суму він мав отримати при звільненні.

У відповідності до вимог ч.1 ст.117
КЗпП України в разi невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звiльненому працiвниковi сум у
строки, зазначенi в статтi 116 цього
Кодексу, при вiдсутностi спору про їх
розмiр пiдприємство, установа,
органiзацiя повиннi виплатити
працiвниковi його середнiй заробiток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що на час
звільнення працівника мала місце
заборгованість і є підстави
застосовувати правила ч.1 ст117 КЗпП
України. Суд першої інстанції
правильно розрахував середню
заробітну плату позивача і час
протягом якого мала місце затримка
остаточного розрахунку. Порядок
обчислення відповідає Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Суд першої інстанції правильно
вирішив питання про розподіл судових
витрат.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.
Відповідачем не доведено відсутності
його вини у затримці остаточного
розрахунку з ОСОБА_5 про його
звільненні. З матеріалів справи
вбачається, що позивач своєчасно не
звернувся з вимогою про проведення
остаточного розрахунку, оскільки з
вини відповідача не мав інформації про
заборгованість по заробітній платі.
Посилання відповідача на те, що
підприємство не є прибутковою
організацією нічим не підтверджується
і взагалі не є підставою для зменшення
суми стягнення за затримку розрахунку
при звільненні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують. Колегія
погоджується з рішенням суду і
відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України судова колегія ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Харківського районного
суду Харківської області від 13 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно, але може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -