Справа № 462/226/11
Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/2333/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.

за секретаря
Данилик І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Залізничного районного суду
м. Львова від 31 грудня 2013 року у справі
за поданням державного виконавця
Залізничного ВДВС Львівського МУЮ про
тимчасове обмеження у праві на виїзд за
кордон ОСОБА_2,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Львова від 31 грудня 2013 року
вищезазначене подання державного
виконавця задоволено.

Суд встановив тимчасове обмеження
громадянину України ОСОБА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_1,
проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 у
праві на виїзд за межі України до
виконання ним своїх зобов'язань за
виконавчим листом №2-226/11, виданим 17.02.2012
року Залізничним районним судом м.
Львова.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що ухвала суду постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд в ухвалі про
задоволення подання посилається на ст.
6 Закону України «Про порядок виїзду з
України», однак, цією статтею не
передбачено здійснення таких дій, як
встановлення тимчасового обмеження
права виїзду за межі України.

Апелянт стверджує, що державним
виконавцем не було подано жодного
доказу, який би підтверджував факт його
ухилення від виконання зобов'язання.

Апелянт зазначає, що суд не врахував ту
обставину, що державним виконавцем не
обґрунтовано необхідність
застосування додаткового заходу
впливу з метою забезпечення належного
виконання боржником рішення суду у
вигляді тимчасового обмеження права
виїзду боржника за межі України.

Апелянт просить ухвалу суду першої
інстанції скасувати та постановити
нову ухвалу, якою відмовити у
задоволенні подання державного
виконавця.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча належним чином були
повідомлені про день та час судового
засідання, що підтверджується
повідомленням сторін про вручення
рекомендованих листів з повісткою про
розгляд справи (а.с.6-7 т.2), про причини
неявки суд не повідомили та з
клопотанням про відкладення розгляду
справи не звертались, тому розгляд
справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України здійснюється колегією суддів
за відсутності осіб, які беруть участь
у справі та без здійснення фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
відхилити з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Залізничного
районного суду м.Львова від 01 липня 2011
року, яке набрало законної сили,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 14541
грн. матеріальної шкоди, 1000 грн.
моральної шкоди, судовий збір, а всього
15727 грн. 07 коп. Зазначене рішення
звернено до виконання і постановою
державного виконавця Залізничного
ВДВС Львівського МУЮ від 20.03.2012 року
відкрито виконавче провадження.
Постановою державного виконавця від
11.09.2012 року накладено арешт на майно
боржника і така постанова прийнята до
виконання, що підтверджується листом
директора ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 08.10.2012
року.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
поданням державного виконавця,
погодженим з начальником відділу
державної виконавчої служби.

Згідно з п.18 ч.2 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

Задовольняючи подання державного
виконавця про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у виїзді за межі України до
виконання ним своїх зобов'язань за
виконавчим листом, виданим Залізничним
районним судом м.Львова 17.02.2012 року, суд
виходив з того, що з часу відкриття
виконавчого провадження і до дня
звернення державного виконавця з цим
поданням, заборгованість ОСОБА_2 не
погашена, майна, яке б підлягало опису
та арешту в рахунок погашення
заборгованості не виявлено, відтак,
наявні правові підстави для
встановлення обмеження останнього у
виїзді за межі України до виконання
ним зобов'язань щодо сплати
заборгованості.

Проте, з висновком суду не можна
погодитись, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах закону.

Відповідно до положень ст.33
Конституції України, кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Відповідно до ст.2 протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому
протоколі до неї та ст.17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», заходи щодо обмеження
свободи пересування повинні бути
достатньо виправдані суспільними
інтересами в демократичному
суспільстві.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в'їзд в
Україну громадян України»,
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
закордонного паспорта або тимчасово
обмежено у праві виїзду за кордон у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду - до виконання
зобов'язань.

Виходячи з наведеного, при вирішенні
питання про тимчасове обмеження
конституційного права, державний
виконавець зобов'язаний довести суду з
наданням відповідних матеріалів
виконавчого провадження, необхідність
обмеження конституційного права
боржника у виконавчому провадженні.

В поданні державного виконавця про
встановлення ОСОБА_2 тимчасового
обмеження у праві виїзду його за межі
України відсутні докази ухилення
боржника від виконання зобов'язань та
достатня аргументація необхідності
застосування такого обмеження. Крім
того, в матеріалах справи також
відсутні докази на підтвердження
направлення боржнику повідомлення про
добровільне виконання судового
рішення у визначені виконавцем строки,
вжиття державним виконавцем усіх
необхідних процесуальних дій щодо
виконання рішення суду, зокрема,
наявності у боржника коштів на
рахунках у банках та інше.

Ураховуючи, що ухвала суду про
задоволення подання державного
виконавця щодо встановлення
тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України до виконання ним
зобов'язань за виконавчим листом не
відповідає матеріалам справи, доказам
та вимогам матеріального і
процесуального права, відтак,
оскаржену ухвалу необхідно скасувати
та постановити нову ухвалу про відмову
у задоволення подання.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст. 312,
п.6 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.
Львова від 31 грудня 2013 року скасувати
та постановити нову, якою в задоволенні
подання поданням державного виконавця
Залізничного ВДВС Львівського МУЮ про
тимчасове обмеження у праві на виїзд за
кордон ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:

Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.