Справа №522/1756/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
Приморський
районний суд м.Одеси

у складі:
головуючого судді –
Науменко А.В.,

при секретарі – Шіяновській
Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Департамент міського
господарства Одеської міської ради, КП
«БТІ» Одеської міської ради про
усунення перешкод у здійсненні права
власності та користування приміщення
загального користування,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, Департамент міського
господарства Одеської міської ради, КП
«БТІ» Одеської міської ради про
усунення перешкод в здійснені права
власності та користуванням
приміщенням яке зазначено під №7,
розміром 4,3 кв.м у технічному паспорту
від 16.11.2000 року в кв.№14, будинку №99 по
вул..Велика Арнаутська в м.Одесі.

В подальшому позивач згідно заяви від
24.04.2014 року про зменшення позовних
вимог виключив вимоги до Департаменту
міського господарства та КП «БТІ»
Одеської міської ради, а вимоги до
ОСОБА_2 виклав у наступній редакції, а
саме забовязати відповідача надати
позивачу вільний доступ до приміщення
загального користування пл. 4,2 кв.м
зазначеного під літером 6 технічного
паспарту від 30.10.2008 року.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
ОСОБА_1 на підставі договору дарування
від 24.11.2000 року є власником 338/1000 частки
спільної з відповідачем квартири
АДРЕСА_1.

На протязі тривалого часу відповідач
ОСОБА_2 перешкоджає позивачу
користуватися вказаним приміщенням,
що підтверджується наданими до суду
відповідями з КП «ЖСК Фонтанський» та
Приморського РВ Одеського міського
Управління ГУМВС України в Одеської
області.

Таким чином, ОСОБА_2 який є власником
1324/3000 частин вказаної квартири
фактично захопив приміщення
загального користування – коридор
площею 4.2 кв.м., замкнувши на замок
вхідні двері до приміщення, а сам
користується спірним приміщенням
через двері з належної йому кімнати. На
неодноразові прохання ОСОБА_1
відновити вхід, їй було відмовлено. У
зв’язку з чим остання змушена
звернутися до суду за захистом своїх
прав та інтересів з відповідним
позовом.

Представник позивача у судове
засідання з` явився, та надав заяву
щодо визнання неявку у судове
засідання представника ОСОБА_2
належним чином повідомленим про час та
місце слухання справи, без поважних
причин, та розглянути справу на
підставі наявності матеріалів у
справі.

Представник відповідача сповіщеній
належним чином в судове засідання не
з’явився, заяв, клопотань не подавав. В
минулих судових засіданнях
заперечував задоволенню позову,
досліджував отримані по справі доказі,
надавав пояснення щодо помилки в
інвентаризаційній справі по квартирі
при приватизації.

Представники Департаменту міського
господарства та КП «БТІ» Одеської
міської ради належним чином були судом
повідомлені, про час та місце слухання
справи але у судове засідання не
з`явились , причин неявки суд не
повідомили.

Суд, вивчивши і дослідивши матеріали
справи, приходить до висновку, що заява
обґрунтована і підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_1 є власницею 338/1000 квартири
АДРЕСА_2 у місці ОСОБА_3, яка в цілому
складається з чотирьох житлових
кімнат, жилою площею – 74,6 кв.м,
загальною площею – 97,4 кв.м, в той же час
ОСОБА_2 є власником 1324/3000 вказаної
квартири.

Право власності на 338/1000 вказаної
квартири ОСОБА_1 набула на підставі
договору дарування частини квартири
від 24.11.2000 року, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу. ОСОБА_3, та
зареєстрованого у реєстрі за №7027.

Право власності на 1324/3000 вказаної
квартири ОСОБА_2 набув на підставі
договору дарування від 26.11.2008 року,
посвідченого державним нотаріусом
Другої Одеської державної
нотаріальної контори, та
зареєстрованого у реєстрі за №1-5581.

Таким чином судом встановлено, що
позивач і відповідач є співвласниками
кв.№14, будинку №99, по вул..Велика
Арнаутська у місці ОСОБА_3.

Згідно наданих до суду приватизаційних
документів, технічних паспортів,
інвентарних справ на вказану квартиру
вбачається , що розрахунок часток між
співвласниками квартир відповідає
дійсності переданих часток у
власність згідно договорів дарування
ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Згідно ст.15 Цивільного кодексу України
кожна сторона має право на захист свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Отже, з положень даних статей
вбачається, що захисту підлягають лише
існуючі права інтереси, таким чином суд
приходить до висновку, що у задоволені
зменшених позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні приміщенням загального
користування, зокрема надати вільний
доступ до приміщення загального
користування пл.. 4.2 кв.м., суд вважає
задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно,
що є у власності двох або більше
осіб(співвласників), належить їм на
праві спільної власності(спільне
майно). Майно може належати особам на
праві спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України, власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Ч. 1 ст.368 ЦК України передбачено, що
спільна власність двох або більше осіб
без визначенні часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Ст..369 ЦК України встановлено, що
співвласники майна, що є спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Відповідно до ч.1 ст.379 ЦК України,
житлом фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
призначені та придатні для постійного
проживання в них.

Згідно ст. 382 ЦК України, квартирою є
ізольоване помешкання в житловому
будинку, призначене та придатне для
постійного у ньому проживання.
Власникам квартири у двох –або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Ст. 386 ЦК України встановлено, що
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб`єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Рішенням Конституйного Суду України
від 02.03.2004 року передбачено, що
допоміжні приміщення(підвали, сараї,
кладовки, горища, колясочні і т. Ін)
передаються безоплатно у спільну
власність громадян одночасно з
приватизацією ними квартир(кімнат у
квартирах) багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема
створення об`єднання співласників
багатоквартирного будинку, вступу до
нього.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_2 не надає вільного
доступу до приміщення пл.4.2 кв.м. Згідно
технічної документації вказане
приміщення є коридором і відноситься
до приміщення загального користування,
тобто не є особистою власністю
відповідача ОСОБА_2

Згідно технічного паспорту
інвентарізації від 30.10.2008 року
оформленного в КП «МБТІ та РОН» та без
дати оформленого в агенції з
приватизації житла зазначене, що
приміщення № 6 площею 4.2 кв. м.
відноситься до загального
користування (а.с. 33-36, 51-52).

З єксилікації внутрішних площадей до
плану житлового приміщення (а.с.54) та
пояснень наданих представником
Департаменту міського господарства
слідує, що підчас приватизації
відповідачами частини квартири, спірне
приміщення коридору № 6 площею 4,2 кв. м.
було віднесене до загального
користування.

Також з архівних матеріалів
приватизації 01.11.1994 року на частину
338/100, яка на цей час належить позивачу,
зазначене приміщення помилково не було
включене до приміщень загального
користування у квартирі , але останньою
по хронології приватизацією ця помилка
була виправлена (а.с. 61-62).

Представник Департаменту підтвердила,
що документами відповідача по
приватизації у 2005 році спірний коридор
правомірно врахований, як загального
користування та у відповідній частині
включений до загального розрахунку
площі яка знаходиться в користуванні
останніх. Це підтверджується
розрахунком площі та часток,
складеному в Агенції по приватизації
житла, де зазначена загальна площа
приміщень загального користування 22,2
кв. м. до яких входить площа 4.2 кв. м.
спірного коридору (а.с. 77).

Таким чином, суд враховуючи, що позивач
набула та володіє 338/1000 частиною
квартири АДРЕСА_2 у місці ОСОБА_3 на
підставах і у порядку, передбаченому
законом, то остання має право
користуватися спірним коридором
загального користування між
власниками та звертатися за захистом у
разі порушення її права.

Враховуючи вищевикладане, розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення
сторін, суд приходить до висновку, що
зменшені позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 316, 319, 321, 358-368, 379, 382 ЦК
України, 10,11,60,61,201,209,212-215,218,224-226 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у здійснені права
власності – задовольнити.

Зобов’язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1
вільний доступ до приміщення
загального користування пл. 4.2 кв.,
зазначеного під літерою № 6 у
технічному паспарті від 30.10.2008 року на
квартиру АДРЕСА_3 та не перешкоджати її
у праві користуванні вказаним
приміщенням.

Рішення суду може бути оскаржене
позивачем шляхом подачі апеляційної
скарги через Приморський районний суд
м. Одеси до Одеської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя

А.В. Науменко

13.05.2014