Справа №489/414/14-ц 14.04.2014 14.04.2014 14.04.2014
Провадження №22-ц/784/1156/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/784/1156/14
Головуючий у 1-ї інстанції: Рум'янцева
апеляційній інстанції: Буренкова К.О.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 квітня 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

при секретарі судового засідання:
Богатирьовій В.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2,
представника відповідача - Шаткова В.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 04 березня 2014 року за
її позовом до Відокремленого
підрозділу «Миколаївська філія
Київського національного університету
культури і мистецтв» (далі - ВП
«Миколаївська філія Київського
національного університету культури і
мистецтв» ) про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ВП «Миколаївська
філія Київського національного
університету культури і мистецтв» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що у вересні 2011
року вона була прийнята на посаду
методиста 1 категорії навчального
відділу у ВП «МФ Київського
національного університету культури і
мистецтв» на час декретної відпустки
іншого працівника з 15 квітня 2013 року по
31 серпня 2013 року. На підставі її заяви
термін перебування на роботі
відповідачем було продовжено до 31
серпня 2014 року.

07 листопада 2013 року на пропозицію
адміністрації ВП «МФ Київського
національного університету культури і
мистецтв» вона написала заяву про
звільнення з роботи за згодою сторін.
Наказом відповідача від 07 листопада 2013
року №295-к вона звільнена з роботи на
підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Посилаючись на те, що адміністрація
змусила її написати заяву про
звільнення з роботи за згодою сторін,
ОСОБА_2 просила поновити її посаді
методиста 1 категорії та стягнути на її
користь 6000 грн. середнього заробітку
за час вимушеного прогулу.

Крім цього, позивачка зазначала, що
внаслідок порушення відповідачем її
трудових прав їй спричинена моральна
шкода, компенсацію якої вона оцінила у
10000 грн., і яку просила стягнути на її
користь.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 04 березня 2014 року в
позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи та положенням трудового
законодавства, просить скасувати
оскаржуване рішення та ухвалити нове
рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_2 звернулась із позовом до ВП «МФ
Київського національного університету
культури і мистецтв» про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди.

Згідно п.1.5 Положення про ВП «МФ
Київського національного університету
культури і мистецтв» цей підрозділ не
є юридичною особою.

Між тим, ст. 30 ЦПК України визначено, що
сторонами в цивільному процесі є
позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути
фізичні і юридичні особи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
звернув увагу на положення ст. 30 ЦПК
України і вирішив спір із неналежним
відповідачем ВП «МФ Київського
національного університету культури і
мистецтв», так як відокремлений
підрозділ не є юридичною особою.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалено
з порушенням вимог процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, а апеляційний суд
позбавлений повноважень щодо
залучення до участі у справі належного
відповідача, то відповідно до п.4 ч.1 ст.
309 ЦПК України рішення підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення, яким в позові ОСОБА_2 до ВП «МФ
Київського національного університету
культури і мистецтв» слід відмовити,
так як останній є неналежним
відповідачем.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 04 березня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Відокремленого
підрозділу «Миколаївська філія
Київського національного університету
культури і мистецтв» про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча
Судді