АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Галичанського А. Д.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Собчук І.Ю.

за участю: ОСОБА_1 - представника
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору
позики недійсним, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого за
довіреністю діє ОСОБА_1, на рішення
Шевченківського районного суду
м.Чернівці від 15 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
договору позики недійсним.

Посилався на те, що 01.03.2009 року між ним
та відповідачем укладено договір
позики грошей, за яким він позичив у
відповідача 25 300 доларів США. Гроші за
цим договором були передані йому
ОСОБА_3 у повній сумі в день підписання
договору. Сторони договору усно
домовилися, що за користування коштами
позивач сплатить відповідачу відсотки
з розрахунку 3% від суми позики за один
місяць. Оскільки він не в змозі був
повернути суму позики відповідачу
станом на 01.12.2009 року за підрахунками
ОСОБА_3 його борг склав 30 600 доларів США
(тіло позики та відсотки за
користування грошима за період з
травня по листопад 2009 року включно,
тобто за 7 місяців).

У результаті щоденних наполягань і
психічного тиску з боку відповідача на
нього 01.12.2009 р. він підписав новий
договір позики грошей, за яким нібито
позичив у ОСОБА_3 30 600 доларів США, хоча
реально гроші за цим договором не
передавалися, а фактично це була
фіксація його боргу перед
відповідачем.

________________________________________________________________________
____________________

№ 22-ц/794/894/14 р.
Головуючий у 1-й
інстанції Чебан В.М.

категорія 19/27
Доповідач
Галичанський А.Д.

08.03.2011 року в результаті психічного
тиску з боку відповідача він змушений
був підписати новий договір позики
грошей, у якому з невідомих йому
мотивів та причин проставлена дата -
12.05.2007 р. та зазначено, що він - ОСОБА_2
позичив у ОСОБА_3 50000 доларів США. За
вказаним договором гроші реально не
передавалися, фактично це була нова
фіксація його боргу перед відповідачем
за підрахунками ОСОБА_3 станом на
березень 2011 року, який складався з тіла
нової позики в сумі 30600 доларів США та
відсотків за користування грошима.

Вважав, що відповідач, складаючи
власноручно і одноосібно оспорюваний
договір позики від 12.05.2007 року бажав
зафіксувати борг, який виник у нього на
підставі реального договору позики від
01.03.2009 р. з врахуванням процентів,
розмір та суму яких відповідач
визначив самостійно. Фактично ніяких
грошей від відповідача за договором
позики грошей від 12.05.2007 року він не
отримував, а тому вказаний договір є
фіктивним та внаслідок порушення
сторонами договору позики
законодавства, яким регламентується
порядок використання іноземної валюти
при здійсненні розрахунків на
території України, а також того, що він
був підписаний під психологічним
тиском та загрозою застосування
фізичного насильства щодо його дітей
та онуків, є недійсним.

Просив визнати недійсним договір
позики грошей від 12.05.2007 року.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 15 квітня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання договору позики недійсним
відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати вищезазначене рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що рішення суду першої
інстанції є необґрунтованим та таким,
що підлягає скасуванню в зв'язку з
неповним з'ясуванням судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи,
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, ухвалене з
порушенням і неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
між сторонами по справі був укладений
договір позики грошових коштів від
12.05.2007 р. за умовами якого ОСОБА_2
позичив у ОСОБА_3 50 000 доларів США, з
терміном сплати боргу 05.03.2011 року.

Встановлено, що договори позики грошей
від 01.03.2009 року та 01.12.2009 року не містять
умов про сплату відсотків за
користування коштами, отриманими
позивачем в борг.

З розписок про отримання відповідачем
грошових коштів на суму 5617 доларів США
від 30.04.2011 р. та на суму 4000 доларів США
від 13.07.2011 року в рахунок погашення
боргу за оспорюваним договором позики
від 12.05.2007 р. встановлено, що позивач
приступив до виконання взятих на себе
зобов'язань за вказаним договором.

Судом встановлено, що позивач та його
родичі не зверталися до правоохоронних
органів з заявами про вчинення щодо них
неправомірних дій з боку відповідача.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції вважає, що скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Вищезазначені обставини, встановлені
судом першої інстанції повно, на
підставі належних та допустимих
доказів, яким дана правильна юридична
оцінка і до спірних правовідносин
правильно застосовані норми
матеріального права, що їх регулюють.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що позивач в силу вимог ст.60 ЦПК
України не довів належними та
допустимими доказами, що оспорюваний
договір позики він змушений був
підписати під впливом погроз та
психологічного тиску з боку
відповідача, а також, що вказаний
договір є фіктивним, тобто вчинений без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції відкинув покази
свідків, мотивуючи тим, що вони є
родичами позивача, не дослідивши їх та
не оцінивши показання свідків у
сукупності з іншими доказами є
безпідставними та спростовуються
мотивувальною частиною оскаржуваного
рішення з якої вбачається, що суд
дослідив показання свідків ОСОБА_4.
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та дав їм
оцінку у сукупності з іншими доказами.
Зокрема, суд зазначив, що всупереч
положенням ст.ст.59-60 ЦПК України
зазначені покази свідків не доводять
факту вчинення договору позивачем під
впливом насильства, оскільки такий
вплив, на думку суду, повинен бути
реальним, чого позивач та його
представник не довели.

Відсутність реальних погроз та
психологічного тиску підтверджує і та
обставина, що позивач та його родичі не
зверталися до правоохоронних органів з
відповідними заявами. Тому помилковими
є доводи апелянта, що неподання заяви
до правоохоронних органів не має
вирішального значення для
встановлення факту насильства під час
вчинення правочину, оскільки доказове
значення мали б не тільки обставини,
встановлені вироком суду чи постановою
у справі про адміністративне
правопорушення, а і сам факт звернення
до правоохоронних органів.

Посилання в апеляційній скарзі про
необхідність визнання судом факту для
з'ясування якого була призначена
експертиза в даній справі відповідно
до ч.1 ст.146 ЦПК України, оскільки
відповідач ухилився від подання
експертам порівняльних зразків
документів, що необхідні для
проведення експертизи є
необґрунтованим. Твердження апелянта
про те, що у ОСОБА_3 могли знайтися
записи, що написані ним власноручно у
період, про який просили експерти є
лише припущенням і не може свідчити про
ухилення відповідача від участі в
експертизі.

Не постановлення судом першої
інстанції ухвали про привід свідка
ОСОБА_8 не є порушенням норм
процесуального права, оскільки згідно
ст.94 ЦПК України піддати приводу свідка
через органи внутрішніх справ є право,
а не обов'язок суду.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах
якого за довіреністю діє ОСОБА_1,
відхилити.

Рішення Шевченквського районного суду
м.Чернівці від 15 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: