РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

24.01.2014 Франківський
районний суд м. Львова, в складі:

головуючої - судді
Дячишин В.Ф.

при секретарі

Довба Ю.І.

з участю позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

В
С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить стягнути з
відповідача грошові кошти в сумі 14153,51
грн. заборгованості, що виникла
внаслідок проведення попередньої
оплати послуг за договором,
відшкодувати завдану моральну шкоду,
яку оцінює у розмірі 5000 грн. та понесені
судові витрати.

Позов мотивує тим, що 11.11.2010 року,
між ним та відповідачем укладено
договір, згідно якого відповідач (як
підрядник) зобов'язався виготовити та
встановити конструкції з профілю ПВХ з
матеріалів і за технологією фірми
згідно проектно-смектної документації,
а позивач (як замовник) оплатити
виконані роботи. Згідно цього ж
договору, позивач протягом трьох днів з
моменту підписання договору
зобов'язався провести авансовий
платіж на користь відповідача, і дана
вимога останнім виконана належним
чином. Відповідач у свою чергу протягом
трьох днів з моменту поступлення
авансового платежу на його рахунок, мав
розпочати виконання робіт та завершити
виконання таких до 23.12.2010 року. Проте,
відповідач порушив умови договору, тим
самим чинне законодавство України,
оскільки станом на момент пред'явлення
позову не розпочав виконання
обумовлених договором робіт,
категорично відмовляється повертати
позивачу сплачену ним попередню оплату
у сумі 11 250,00 грн., хоча надав письмову
розписку про свій обов'язок повернути
вказані грошові кошти до 31.03.2011 року. З
огляду на вказане просить суд стягнути
з відповідача 11250 грн. основної
заборгованості, 24,37,76 грн. процентів
річних, нарахованих відповідно до ч.1
ст. 1048 ЦК України, 465,75 грн. інфляційних
витрат, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК
України. Окрім того, внаслідок
неправомірної поведінки відповідача,
позивач зазнав незручностей у побуті,
оскільки порушився його звичний спосіб
життя, він пережив нервове потрясіння,
на його утриманні була малолітня
дитина, а тому просить стягнути на його
користь завдану моральну шкоду, яку
оцінює у розмірі 5000 грн.
Позивач в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги в повному обсязі та надав суду
пояснення, аналогічні викладеним в
позові. Просить позов задовольнити.
Відповідач
у судове засідання не з'явився, про
місце і час розгляду справи
повідомлений належним чином
відповідно до вимог закону, причини
неявки суду невідомі. А тому, суд
проводить судове засідання без участі
відповідача, у відповідності до вимог
ст. 224 ЦПК України, проти чого не
заперечує позивач, постановляє заочне
рішення.
Суд, встановивши дійсні
обставини справи, перевіривши їх
доказами, вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення, з наступних
підстав.
Ст. 629 ЦК України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Ст. 525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Ст. 526
ЦК України встановлено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до умов та
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.
509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Ч.1 ст. 530 ЦК україни встановлено,
що якщо у зобов'язанні встановлено
строк, його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.
11 листопада 2010
року між сторонами укладений договір
про надання послуг, в якому відповідач
виступає підрядником, а позивач
замовником.
Згідно п.1.1
цього договору, відповідач прийняв
на себе зобовязання виготовити і
встановити конструкцію з профілю ПВХ з
матеріалів і за технологією фірми
згідно проектно-сметної документації,
яка надається позивачем (як
замовником). Позивач у свою чергу
зобов'язаний оплатити дані роботи.

Згідно п. 2.1. цього ж
договору, загальна вартість робіт,
доручених провести відповідачу (як
підряднику) складає 11250,00грн.

Згідно п. 2.4.1 договору,
позивач проводить авансовий платіж у
розмірі 50% від суми договору, протягом
трьох банківських днів з моменту
підписання договору.
Згідно п. 3.1 договору
відповідач мав розпочати виконання
робіт протягом трьох днів після
отримання першого авансу,
передбаченого договором.

Згідно п.4.1 договору відповідач мав
виконати роботи у повному обсязі
протягом 30 робочих днів з моменту
надходження передоплати.
Факт
виконання позивачем зобов'язань за
даним договором підтверджується
товарним чеком від 11.11.2010 року, згідно
якого позивач вчасно та повністю
оплатив вартість робіт на виконання
умов договору у сумі 11250,00 грн.

Відповідач у свою чергу взятих на
себе договірних зобов'язань не виконав,
порушив наведені вище умови договору
щодо строкового виконання зобов'язань.
Судом
встановлено, що позивач звертався до
відповідача із вимогою про повернення
попередньо оплачених коштів за
договором, що стверджується розпискою
відповідача від 05.02.2011 року, з якої
вбачається, що останній зобов'язався у
строк до 31.03.2011 року повернути позивачу
11250,00 грн. за невиконання договірних
робіт. Проте, таке зобов'язання
відповідачем не виконано, що і змусило
позивача звернутися з позовом до суду.

Суд вважає підставними вимоги позивача
про стягнення процентів річних від
простроченої суми боргу та суми
інфляційних витрат, виходячи із
наступного.
Згідно ч.1 ст. 536 ЦК України, за
користування чужими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти, якщо
інше не встановлено договором між
фізичними особами.
Згідно ч.2 ст. 536 ЦК України, розмір
процентів за користування чужими
грошовими коштами встановлюється
договором, законом або іншим актом
цивільного законодавства.
Оскільки розмір процентів за
користування попередньою оплатою не
встановлено сторонами у договорі та не
передбачено положеннями ЦК України,
суд допускає застосування положень ч.1
ст.8 ЦК України та вважає доцільним у
даному випадку нарахування процентів у
розмірі, передбаченому ч.1 ст. 1048 ЦК
України, на рівні облікової ставки НБУ.

Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої
суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання
відповідно до ст. 610 ЦК України є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він або взагалі не
приступив до виконання зобов'язання,
або хоча і приступив, але не виконав
його у встановлений договором чи
законом строк (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов'язання,
згідно ч.1 ст. 614 ЦК України несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа вважається
невинуватою, якщо вона доведе, що вжила
всіх залежних від неї заходів щодо
належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини за приписами ч.2
ст. 614 ЦК України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Вказані обставини та норми дають
суду підстави стягнути з відповідача
на користь позивача заборгованість, у
заявленому в позові розмірі, оскільки
позов є обґрунтованим та заснованим на
законі, в зв'язку з чим підлягає
задоволенню в частині стягнення
майнової шкоди. Така
шкода складається із основної суми
заборгованості (попередньої оплати за
договором) у сумі 11250,00 грн. процентів та
інфляційних втрат.

Згідно розрахунку
заборгованості, долученого позивачем
до матеріалів позовної заяви,
складеного відповідно до облікової
ставки НБУ, проценти річних від
простроченої суми заборгованості
становлять 2437,76 грн., а інфляційні
втрати 465,75 грн.

При розгляді вимоги позивача про
відшкодування моральноъ шкоди, суд
виходив з наступного.

Відповідно до
ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає, зокрема, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв»язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.
Положеннями ст. 1167 ЦК України
передбачені такі підстави для
відшкодування моральної шкоди, як
неправомірність та винність дій особи,
яка її завдала.

Згідно роз"яснень п.п.3,9 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року з подальшими змінами „Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди",
відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема,
у порушенні права власності, інших
цивільних прав.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових витрат (їх тривалості,
можливості відновлення) та з
урахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

З огляду на викладене, суд вважає,
що позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди підлягають до
часткового задоволення, оскільки
повністю доведено вину відповідача у
завданні позивачу майнової шкоди.

Під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Суд приходить до висновку, що
діями відповідача позивачу завдано
моральну шкоду, що виразилась у тому, що
він зазнав незручностей у побуті та
душевних емоційних хвилювань. Однак
суд вважає, що позов в цій частині слід
задоволити частково, стягнувши з
відповідача на користь позивача 1000 грн.

Окрім того, на підставі ст.ст.,88
ЦПК України з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню сплачений
позивачем при подачі позовної заяви
судовий збір в сумі 229,41 грн.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 610, 611, 612, 614, 623,
625 ЦК України, ст. ст. 11, 60, 214-215,224-226 ЦПК
України, -

В И Р
І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 14153,51 грн. матеріальної,
1000,00 моральної шкоди та 229 грн. 41 коп.
сплаченого судового збору, а всього
15382,51 грн.

В решті позову відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

На заочне рішення суду може бути
подано відповідачем заяву про його
перегляд судом, що його ухвалив,
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Дячишин Віра Феодосіївна.