Справа № 180/3449/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 р.

Марганецький міський суд
Дніпропетровської області у складі

головуючого: судді Янжули О.С.

при секретарі: Гащук І.І.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Марганець цивільну
справу за позовом Державної
організації «Київський воєнізований
гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін»
Міністерства надзвичайних ситуацій
України до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальних витрат,-

ВСТАНОВИВ:

Державна організація «Київський
воєнізований гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін»
Міністерства надзвичайних ситуацій
України звернулася до Марганецького
міського суду з позовом до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальних витрат.

Позивач в позовній заяві посилалися
на те, що 20 квітня 2012 року командир
Київського ВГРЗ видав наказ № 56 «Про
проведення розслідування». У цьому
наказі зазначається, що ОСОБА_2 залишив
своє робоче місце без відома командира
загону 17 квітня 2012 року з 13.45 до 18.00, 18
квітня 2012 року з 15.00 до 18.00 та 19 квітня 2012
року з 11.00 до 18.00 і з метою розслідування
причин відсутності створено комісію.
Але відповідно до табелю робочого часу
за квітень 2012 року командир Київського
ВГРЗ ОСОБА_1 знаходився на вихідному
дні.

23 квітня 2012 року Командир Київського
ВГРЗ наказом № 59 звільняє ОСОБА_2 з
посади заступника командира
Київського ВГРЗ за пунктом 1 статті 41
КЗпП України (одноразове грубе
порушення трудових обов'язків).
Підставою для звільнення слугував акт
проведення розслідування комісії, який
ґрунтувався на поясненнях самих членів
комісії та командира Київського ВГРЗ. В
подальшому командир Київського ВГРЗ
видав наказ від 16 серпня 2012 року № 145
яким було змінено дату звільнення на 30
квітня 2012 року, підставою для цього
слугував той факт, що ОСОБА_2 надав
лікарняний, відповідно до якого
з'ясувалось, що ОСОБА_2 23 квітня 2012 року
знаходився на лікарняному.

Окремо зауважують, що 17, 18 та 19 квітня 2012
року ОСОБА_2 проводив учбові тривоги з
особовим складом загону, цей факт не
взяли до уваги ні комісія по
розслідування ні сам командир
Київського ВГРЗ ОСОБА_1 Також не було
взято до уваги командиром загону той
факт, що начальник відділу кадрів та
спецобліку Чайка Н.І. та командир
Оперативного взводу Київського ВГРЗ
Дучинський Ю.О. стверджували, що бачили
ОСОБА_2 в той період який йому
приписують як прогул.

26 березня 2013 року Апеляційним судом
міста Києва було винесено рішення по
цивільній справі за апеляційною
скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 12.02.2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до Державної
організації «Київський воєнізований
гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін»
Міністерства надзвичайних ситуацій
України, третя особа: ОСОБА_1 про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, визнання незаконним наказів
та про зобов'язання вчинити певні дії.

Вказаним рішенням було поновлено
ОСОБА_2 на посаді заступника командира
Київського ВГРЗ з 30 квітня 2012 року та
виплачено йому середній заробіток за
час вимушеного прогулу в сумі 69071 грн. 54
коп.

Як вбачається з рішення
Апеляційного суду міста Києва від 26
березня 2013 року та вищевикладеного
ОСОБА_2 був звільнений з посади
заступника командира Київського ВГРЗ
незаконно. Наказ про звільнення ОСОБА_2
№ 59 від 23 квітня 2012 року та наказ № 145
від 16 серпня 2012 року було незаконно
видано з ініціативи та за підписом
командира Київського ВГРЗ ОСОБА_1, який
не зважив на об'єктивні підстави, які
свідчили про присутність ОСОБА_2 на
робочому місці.

Командир Київського ВГРЗ ОСОБА_1
видавши незаконні накази про
звільнення ОСОБА_2 спричинив
матеріальні витрати Київського ВГРЗ в
сумі 69071 грн. 54 коп. (шістдесят дев'ять
тисяч сімдесят одну грн. п'ятдесят
чотири коп.) середнього заробітку
виплаченого ОСОБА_2 та 690 грн. 72 коп.
(шістсот дев'яносто грн. сімдесят дві
коп.) судового збору, які позивач
сплатив, що підтверджується платіжними
дорученнями та має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на
користь Державної організації
«Київський воєнізований
гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін»
Міністерства надзвичайних ситуацій
України кошти виплачені ОСОБА_2 за час
вимушеного прогулу у розмірі 69071 гривню
54 копійки. Стягнути з ОСОБА_1 (НОМЕР_1) на
користь Державної організації
«Київський воєнізований
гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін»
Міністерства надзвичайних ситуацій
України сплачений судовий збір за
розгляд справи в апеляційному суді м.
Києва у розмірі 690 гривень 72 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 (НОМЕР_1) на користь
Державної організації «Київський
воєнізований гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін»
Міністерства надзвичайних ситуацій
України сплачений судовий збір у
розмірі 697 гривень 63 копійки.

Представник позивача надав суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності, просив позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, просив в
задоволенні позову відмовити, оскільки
наказ про звільнення ОСОБА_2 з посади
було винесено ним на законних
підставах.

Суд вислухавши відповідача,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлені, що 20 квітня 2012
року командир Київського ВГРЗ видав
наказ № 56 «Про проведення
розслідування». У наказі зазначається,
що ОСОБА_2 залишив своє робоче місце без
відома командира загону 17 квітня 2012
року з 13.45 до 18.00, 18 квітня 2012 року з 15.00
до 18.00 та 19 квітня 2012 року з 11.00 до 18.00 і з
метою розслідування причин
відсутності створено комісію.

23 квітня 2012 року Командир Київського
ВГРЗ наказом № 59 звільняє ОСОБА_2 з
посади заступника командира
Київського ВГРЗ за пунктом 1 статті 41
КЗпП України (одноразове грубе
порушення трудових обов'язків).

16 серпня 2012 року командир Київського
ВГРЗ видав наказ від № 145 яким було
змінено дату звільнення на 30 квітня 2012
року, підставою для цього слугував той
факт, що ОСОБА_2 надав лікарняний,
відповідно до якого з'ясувалось, що
ОСОБА_2 23 квітня 2012 року знаходився на
лікарняному.

26 березня 2013 року Апеляційним судом
міста Києва було винесено рішення по
цивільній справі за апеляційною
скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 12.02.2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до Державної
організації «Київський воєнізований
гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін»
Міністерства надзвичайних ситуацій
України, третя особа: ОСОБА_1 про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, визнання незаконним наказів
та про зобов'язання вчинити певні дії.

Вказаним рішенням було поновлено
ОСОБА_2 на посаді заступника командира
Київського ВГРЗ з 30 квітня 2012 року та
виплачено йому середній заробіток за
час вимушеного прогулу в сумі 69071 грн. 54
коп.

Як вбачається з рішення
Апеляційного суду міста Києва від 26
березня 2013 року та вищевикладеного
ОСОБА_2 був звільнений з посади
заступника командира Київського ВГРЗ
незаконно. Наказ про звільнення ОСОБА_2
№ 59 від 23 квітня 2012 року та наказ № 145
від 16 серпня 2012 року було незаконно
видано з ініціативи та за підписом
командира Київського ВГРЗ ОСОБА_1, який
не зважив на об'єктивні підстави, які
свідчили про присутність ОСОБА_2 на
робочому місці.

Командир Київського ВГРЗ ОСОБА_1
видавши вищевказані накази про
звільнення ОСОБА_2 спричинив
матеріальні витрати Київського ВГРЗ в
сумі 69071 грн. 54 коп. (шістдесят дев'ять
тисяч сімдесят одну грн. п'ятдесят
чотири коп.) середнього заробітку
виплаченого ОСОБА_2 та 690 грн. 72 коп.
(шістсот дев'яносто грн. сімдесят дві
коп.) судового збору. які позивач
сплатив, що підтверджується платіжними
дорученнями (а.с.25-29).

У відповідності зі ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
чи юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 4.1. контракту № 67
від 27 жовтня 2009 року, укладеного між МНС
та ОСОБА_1 (із змінами): Керівник несе
особисту відповідальність за
діяльність Загону.

Згідно пункту 8 статті 134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли: службова особа, винна в
незаконному звільненні або
переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до статті 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування.

Оскільки Командир Київського ВГРЗ
ОСОБА_1 видав накази відповідно до яких
було незаконно звільнено ОСОБА_2, що
встановлено рішенням апеляційного
суду м. Києва, незаконне звільнення
потягло за собою поновлення ОСОБА_2 на
роботі, виплату позивачем середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
ОСОБА_2 в сумі 69071 гривню 54 копійки та
судового збору у розмірі 690 гривень 72
копійки, що спричинило матеріальні
витрати Київського ВГРЗ, які позивач
сплатив, що підтверджується платіжними
дорученнями то позивач має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування.

Посилання відповідача на те, що
наказ про звільнення ОСОБА_2 з посади
було винесено ним на законних
підставах, суд не може брати до уваги,
оскільки вони спростовуються рішенням
апеляційного суду м. Києва від 26
березня 2013 року, відповідно до якого
ОСОБА_2 поновлено на роботі,
задовольняючи позовні вимоги про
поновлення його на роботі, суд зробив
висновок про незаконність проведеного
звільнення, а тобто і наказів, якими
таке звільнення оформлювалось а
відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає за необхідне позовну заяву
задовольнити у повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України із
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача судовий збір.

Керуючись ст. 1191 ЦК України, ст. 134
КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 73, 209, 212, 214-215, 218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Державної організації
«Київський воєнізований
гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін»
Міністерства надзвичайних ситуацій
України до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальних витрат задовольнити в
повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (НОМЕР_1) на користь
Державної організації «Київський
воєнізований гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін»
Міністерства надзвичайних ситуацій
України кошти виплачені ОСОБА_2 за час
вимушеного прогулу у розмірі 69071 гривню
54 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 (НОМЕР_1) на користь
Державної організації «Київський
воєнізований гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін»
Міністерства надзвичайних ситуацій
України сплачений судовий збір за
розгляд справи в апеляційному суді м.
Києва у розмірі 690 гривень 72 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 (НОМЕР_1) на користь
Державної організації «Київський
воєнізований гірничорятувальний
(аварійно-рятувальний) загін»
Міністерства надзвичайних ситуацій
України сплачений судовий збір у
розмірі 697 гривень 63 копійки.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
О. С. Янжула