АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7535/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1214/14
Головуючий у 1-й інстанції Лободенко О.
Доповідач Омельченко Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Дорош А.І, Бондаревської
С.М.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю представника позивача ОСОБА_2

Відповідача ОСОБА_3

Представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 лютого 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про стягнення боргу за договором
позики.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача
апеляційного суду Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 29 серпня 1998 року
він за усною угодою позики передав
відповідачу 10 800 грн. 00коп. В той же день
на підтвердження отриманих у борг
грошових коштів відповідачем ОСОБА_3
була написана розписка. За даною
розпискою останній зобов»язувався
повернути борг у строк до 01 січня 1999
року.

Посилаючись на те, що до цього часу свої
зобов»язання за договором позики
ОСОБА_3 не виконав, позивач просив суд
стягнути на його користь 10 800 грн.00 коп.
боргу, три проценти річних від
простроченої суми у розмірі 4536 грн.00
коп. та судові витрати.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 лютого 2014 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 борг в сумі 10 800 грн.00
коп. та три проценти річних у розмірі 4536
грн.00 коп., а всього 15336 грн.00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
понесені судові витати на суму 229 грн.40
коп.

В апеляційному порядку рішення суду
оскаржив ОСОБА_3

Апелянт у поданій скарзі просить
рішення місцевого суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_3 зазначає, що позивач звернувся
до суду з пропуском строку позовної
давності, і, хоча він звертався до суду
із заявою про застосування вимог ст. ч. 4
ст. 267 ЦК України, місцевий суд на цей
факт уваги не звернув.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог,
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню.

За змістом п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є, зокрема,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
суд виходив з положень ст. 526-530 ЦК
України та на підставі ч.5 ст. 267 ЦК
України прийшов до висновку про
можливість поновлення строку позовної
давності для звернення до суду із
зазначеним позовом як пропущений з
поважних причин.

Однак, з таким висновком колегія суддів
не може погодитися, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст.5 п.4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України, цей
Кодекс застосовується до цивільних
правовідносин, що виникли після
набрання ним чинності. Щодо цивільних
правовідносин, які виникли до набрання
чинності ЦК України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов»язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 29 серпня 1998 року між
сторонами у справі був укладений
договір позики, згідно умов якого
позивач ОСОБА_5 передав у борг
відповідачу ОСОБА_3 10 800 грн. 00 коп. В той
же день на підтвердження зазначеного,
ОСОБА_3 написав розписку про отримання
грошей, які зобов»язувався повернути у
строк до 01 січня 1999 року, що
підтверджується розпискою (а.с.4).

Оскільки спірні правовідносини щодо
укладення договору позики і повернення
грошей виникли до 1 січня 2004 року, їх
регулювання здійснюється на підставі
норм Цивільного кодексу УРСР від 18
липня 1963 року, а не на підставі
Цивільного кодексу України, який
набрав чинності 1 січня 2004 року.

Проте при вирішенні спору суд першої
інстанції не звернув належну увагу на
вищевказані обставини та невірно
застосував норми ЦК України.

Згідно ст.374 ЦК УРСР 1963 року, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає другій стороні
(позичальнику) у власність (оперативне
управління) гроші або речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей або
рівну кількість речей того ж роду і
якості.

Відповідно до ст.214 ЦК УРСР 1963 року,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов»язання, на вимогу
кредитора зобов»язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_3
не було надано суду першої інстанції
належних та допустимих доказів
повернення суми позики ОСОБА_5, тому
місцевий суд дійшов вірного висновку
про порушення відповідачем договору
позики і обґрунтованості вимог
позивача про стягнення 10800 грн.00 коп.
основного боргу та трьох процентів
річних.

Відповідно до ст.ст.71, 75 ЦК УРСР,
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в
три роки. Позовна давність
застосовується судом, арбітражем або
третейським судом незалежно від заяви
сторін.

Згідно ст. 80 ЦК УРСР, закінчення строку
позовної давності до пред»явлення
позову є підставою для відмови в
позові. Якщо суд, арбітраж або
третейський суд визнає поважною
причину пропуску строку позовної
давності, порушене право підлягає
захистові.

Матеріали справи свідчать, що строк дії
договору позики, укладеного між
сторонами сплинув 1 січня 1999 року.

Таким чином, право на позов внаслідок
невиконання або неналежного виконання
відповідачем зобов»язання з
повернення суми позики та сплати
процентів за користування нею у
позикодавця виникло з 1.01.1999 року. З
урахуванням положень ст.71 ЦК УРСР,
строк позовної давності на звернення
до суду з відповідним позовом сплинув у
січні 2002 року.

З позовними вимогами про стягнення
позичених грошових коштів ОСОБА_5
звернувся в суд до ОСОБА_3 лише у серпні
2013 року, тобто після закінчення строку
позовної давності. При зверненні з
позовом до суду він не заявляв вимог
щодо визнання поважними причин
пропуску ним даного строку.

17 жовтня 2013 року ОСОБА_3 подав до суду
заяву про застосування наслідків
спливу позовної давності (а.с. 21).

Оскільки у матеріалах справи відсутні
належні та допустимі докази того, що
позивач ОСОБА_5 з поважних причин
пропустив строк на звернення до суду з
позовом для захисту своїх порушених
прав, тому у задоволенні його вимог
слід було відмовити за пропуском
строку позовної давності.

Проте, місцевий суд дав невірну оцінку
доводам ОСОБА_5 та дійшов помилкового
висновку про наявність поважних причин
для поновлення йому строку звернення в
суд з даними позовними вимогами.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення, яким у
позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2,309
ч. 1 п.п.3, 4, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 лютого 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про стягнення боргу за договором
позики відмовити за пропуском строку
позовної давності.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий : суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно: