Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух
О.А.

суддів - Кондора
Р.Ю., Леска В.В.

при секретарі - Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 23 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Комплекс
"Закарпаття" про поновлення на роботі,
стягнення компенсації за
невикористані дні щорічної відпустки
та середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 22 березня 2012 року звернувся до
суду з позовом до ТОВ "Комплекс
"Закарпаття" (далі по тексту -
Товариство) та, уточнивши в процесі
розгляду справи позовні вимоги,
остаточно просив суд поновити його на
посаді Генерального директора ТОВ
"Комплекс "Закарпаття", а також стягнути
на його користь з Товариства
компенсацію за невикористані дні
щорічної відпустки в сумі 5 577 гривень
та середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 32 000 гривень.

Позов мотивовано тим, що 12.12.2006
рішенням загальних зборів учасників
ТОВ "Комплекс Закарпаття" він був
призначений генеральним директором
цього товариства. Наказом № 05 від 15.12.2006
він був прийнятий на роботу за
сумісництвом згідно його заяви. Згідно
протоколу засідання Спостережної ради
ВАТ "ГТК Інтурист -Закарпаття" № 01/11 від
14.03.2011 його відкликали з посади
Генерального директора Товариства, з
вказаним протоколом його ознайомили
31.03.2011. Вважає даний протокол засідання
Спостережної ради незаконним,
безпідставним, оскільки його зміст
порушує норми ст.ст. 143,145 ЦК України,
положення статуту ТОВ "Комплекс
Закарпаття" та норми КЗпП України.
Зокрема вказує на те, що створення та
відкликання виконавчого органу
товариства належить до виключної
компетенції загальних зборів
учасників товариства, проте рішення
про відкликання його з посади прийняла
Спостережна рада, на засідання якої
його запрошено не було. Вважає доводи
про незадовільний фінансовий та
технічний стан товариства під час його
управління товариством
необгрунтованими. Вказує на те, що
звільнення генерального директора
може відбуватись виключно в порядку та
на підставах передбачених КЗпП України
- ст. 36 КЗпП України встановлено
підстави припинення трудового
договору, а нормами ст.ст. 40,41 КЗпП
України встановлено виключний перелік
підстав розірвання трудового договору
та звільнення працівника з роботи з
ініціативи власника або
уповноваженого йому органу. Наказ про
звільнення він не отримував і
відповідно не ознайомлений з ним. Крім
того, вказує на те, що за період його
роботи з 15.12.2006 по 31.03.2011 йому не була
нарахована та виплачена компенсація за
невикористані дні щорічної відпустки.
Вважаючи своє звільнення з роботи
безпідставним та таким, що грубо
порушує норми трудового законодавства,
просив позов задовольнити.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 23 грудня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального
права, просив рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, які підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити з наведених у скарзі
підстав, пояснення представників
відповідача, які просили рішення суду
залишити без змін, колегія суддів
приходить до наступного.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, загальними зборами
учасників ТОВ "Комплекс Закарпаття" від
12.12.2006 було прийнято рішення про
призначення генеральним директором
ТОВ "Комплекс Закарпаття" - ОСОБА_1, що
стверджується протоколом № 1 від 12.12.2006
загальних зборів учасників ТОВ
"Комплекс Закарпаття" (а.с. 6). Наказом №
05 від 15.12.2006 ОСОБА_1 прийнятий на роботу
на посаду генерального директора ТОВ
"Комплекс Закарпаття" за сумісництвом
(а.с. 7). Цей наказ було видано ОСОБА_1 як
керівником Товариства В.С. 13 лютого 2007
року з ОСОБА_1 як Генеральним
директором ТОВ "Комплекс Закарпаття"
був укладений контракт (а.с. 167-176).
Керівник Товариства приймається на
роботу за сумісництвом (п. 8.1. Контракту)

Рішенням Спостережної Ради ВАТ ГТК
"Інтурист - Закарпаття" від 14.03.2011 було
відкликано ОСОБА_1 з посади
генерального директора ТОВ "Комплекс
Закарпаття" та призначено на цю посаду
ОСОБА_4, що зафіксовано у протоколі
засідання Спостережної ради ВАТ ГТК
"Інтурист - Закарпаття" (а.с. 9-10). Із
змістом вказаного протоколу ОСОБА_1
ознайомився 31.03.2011, про що свідчить його
підпис (а.с. 10).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 18 лютого 2013 року провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 було закрито -
суд вважав, що має місце спір, який
підлягає розгляду в порядку
господарського судочинства як
корпоративний (т. 1 а.с.194-195). Ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 17 квітня 2013 року зазначену
ухвалу місцевого суду скасовано та
справу направлено до суду першої
інстанції для продовження розгляду,
оскільки пред'явлені ОСОБА_1 на
підставі КЗпП вимоги випливають із
правовідносин, що безпосередньо
стосуються захисту трудових прав
позивача, який не був звільнений у
визначеному законодавством порядку (т.
1 а.с. 220-222).

Як зазначено у протоколі від 14 березня
2011 року, Спостережна Рада ВАТ ГТК
"Інтурист - Закарпаття" була наділена
повноваженнями щодо створення, обрання
та звільнення органів управління
товариства згідно змін, внесених до
статуту Товариства протоколом № 5
загальних зборів акціонерів ВАТ ГТК
"Інтурист - Закарпаття" від 12.11.2004 (а.с.
21-22).

Позивач вказував, що 9 червня 2005 року
було проведено реєстрацію нової
редакції Статуту ТОВ «Комплекс
«Закарпаття», а тому протокол № 5
загальних зборів акціонерів ВАТ ГТК
"Інтурист - Закарпаття" від 12.11.2004
втратив чинність.

Проте ОСОБА_1 не оспорював з цих підстав
рішення Спостережної Ради ВАТ ГТК
"Інтурист - Закарпаття" від 14.03.2011.

В той же час, таке рішення відповідає
новій редакції Статуту ТОВ «Комплекс
«Закарпаття». Засновником Товариства є
Відкрите акціонерне товариство
«Готельно-туристичний комплекс
«Інтурист-Закарпаття» (п. 1.3 Статуту).
Утворення та відкликання виконавчого
органу Товариства, яким, відповідно до
п. 8.1 Статуту є Генеральний директор,
віднесено до компетенції Зборів
учасників товариства (п.п.з п.7.3.
Статуту). Права та обов'язки ВАТ «ГТК
«Інтурист-Закарпаття», як засновника
та Учасника Товариства, від імені
останнього здійснюються Спостережною
Радою ВАТ «ГТК «Інтурист-Закарпття»
(п.1.4. Статуту). Таким чином, Статутом
Товариства передбачено право Зборів
учасників відкликати виконавчий орган,
а Контрактом з Генеральним директором
було передбачено, що рішення про
звільнення керівника оформляється
відповідним протоколом, який
вручається Керівникові під розпис (п.
7.5. Контракту).

Рішення про звільнення було оформлено
протоколом Спостережної Ради ВАТ ГТК
"Інтурист - Закарпаття" від 14.03.2011,
уповноваженої на прийняття такого
рішення Статутом Товариства, і з таким
протоколом позивач був ознайомлений
31.03.2011.

В той же час, звільнення з роботи
передбачає також і видачу наказу про
звільнення працівника, в якому
зазначаються підстави звільнення з
посиланням на норму КЗпП України. Крім
того, наказ про прийняття ОСОБА_1 на
роботу - видавався. Відповідно до норм
ч.2 ст. 47 КЗпП України у разі звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1
відповідачем не видавався, з таким
наказом ОСОБА_1 не ознайомлений і не
підписував.

Представниками відповідача в судовому
засіданні апеляційного суду було
надано копію наказу про звільнення
ОСОБА_1, підписаного ОСОБА_4, проте
оригіналу цього наказу надано не було,
так само як і не було надано книгу
наказів Товариства із реєстрацією
цього наказу. Також представниками
відповідача не було надано доказів
ознайомлення або відмови від
ознайомлення позивача з таким наказом,
або направлення йому копії наказу
поштою. Також представниками
відповідача не було надано пояснень
чому копію наказу про звільнення
ОСОБА_1 не було надано при розгляді
справи судом першої інстанції. Про те,
що він не отримував наказу про
звільнення та не був з ним ознайомлений
позивач зазначав у позовній заяві, яка
була подана до суду ще у березні 2012
року. Тому судовою колегією не було
взято до уваги твердження
представників відповідача про видачу
наказу про звільнення ОСОБА_1

Таким чином, при звільнені ОСОБА_1 не
було в повній мірі дотримано порядок
звільнення працівника, передбачений
КЗпП.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині поновлення на роботі суд
першої інстанції вважав, що звільнення
ОСОБА_1 не відбулось у встановленому
КЗпП України порядку, а отже і відсутні
у суду підстави для поновлення ОСОБА_1
на посаді Генерального директора
Товаритсва, оскільки наказ про
звільнення ОСОБА_1 відповідачем не
видавався.

Проте з такими висновками суду не можна
погодитись.

Як вказано вище, рішенням Спостережної
Ради ВАТ ГТК "Інтурист - Закарпаття" від
14.03.2011 було відкликано ОСОБА_1 з посади
генерального директора ТОВ "Комплекс
Закарпаття" та призначено на цю посаду
ОСОБА_4, із змістом вказаного протоколу
ОСОБА_1 ознайомився 31.03.2011 , про що
свідчить його підпис (т. 1 а.с. 9-10).

ОСОБА_1 зазначав, що після ознайомлення
із протоколом він вважав, що з посади
його відкликано тимчасово - на час
проведення перевірки, оскільки у
протоколі зазначено, що фінансовий
стан Товариства та технічний стан
нерухомості Товариства є
незадовільним, і саме з цим він був не
згідний, про що зазначив після
ознайомлення з протоколом.

Проте у рішенні від 14.03.2011, окрім
зазначення про відкликання позивача з
посади Генерального директора, та цю
посаду було призначено ОСОБА_4 та
зобов'язано останню: - на протязі
календарного місяця після вступу на
посаду подати Спостережній раді
Товариства бюджет розвитку товариства
до кінця 2011 року; - як Генерального
директора Товариства щомісячно, до
двадцятого числа кожного місяця
подавати Спостережній Раді Товариства
внутрішній (оперативний) бюджет
Товариства на наступний місяць, звіт
про порядок та стан виконання бюджету
за попередній місяць. Також рішенням
зобов'язано ОСОБА_1 негайно після
ознайомлення з протоколом передати
ОСОБА_4 оригінали установчих та
реєстраційних документів та печатку
підприємств, та протягом двох робочих
днів - передати всі документи
Товариства згідно акту
прийому-передачі. Реєстраційні
документи та печатку Товариства ОСОБА_1
передав ОСОБА_4 31.03.2011 - в день
ознайомлення з протоколом від 14.03.2011, та
до 14 квітня 2011 року передав інші
документи Товариства, що стверджується
відповідними описами документів (т. 1
а.с. 146-161).

30 березня 2011 року ОСОБА_1 було виплачено
заробітну плату. В подальшому функції
Генерального директора Товариства
позивач не виконував, коштів за роботу
на посаді Генерального директора
Товариства він не отримував.

ОСОБА_1 в судовому засіданні
апеляційного суду вказав, що про те, що
звільнений, він дізнався лише з листа
Територіальної державної інспекції
праці у Закарпатській області від
26.01.2010 № 05-12/03, куди позивач звернувся
12.01.2012 (т. 1 а.с.24), а після ознайомлення з
протоком Спостережної Ради ВАТ ГТК
"Інтурист - Закарпаття" від 14.03.2011
вважав, що на підприємстві буде
проводитись перевірка його діяльності
і на цей час у Товаристві буде два
Генеральних директори. Проте таке
твердження позивача судова колегія до
уваги не бере, оскільки воно
спростовується встановленими у справі
обставинами.

Таким чином, із змісту протоколу
Спостережної Ради ВАТ ГТК "Інтурист -
Закарпаття" від 14.03.2011 та подальших дій
і самого позивача вбачається
однозначний висновок, що ОСОБА_1 було
звільнено з посади Генерального
директора Товариства. Крім того,
відповідно до Контракту із генеральним
директором рішення про звільнення
керівника оформляється відповідним
протоколом (п. 7.5. Контракту).

Зважаючи на викладене судова колегія
суддів вважає, що ОСОБА_1 було звільнено
з посади Генерального директора
Товариства без дотримання в повній
мірі порядку звільнення працівника,
передбаченого КЗпП, проте про
звільнення йому стало відомо ще 31
березня 2011 року, а з даним позовом
ОСОБА_1 звернувся до суду лише 22.03.2012.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України із
заявою про вирішення трудового спору у
справах про звільнення працівник може
звернутись в місячний строк з дня
вручення йому копії наказу про
звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

Запис про роботу ОСОБА_1 на посаді
Генерального директора Товариства до
його трудової книжки не вносився,
оскільки це була роботу за
сумісництвом, а з копією рішення про
звільнення позивач був ознайомлений 31
березня 2011 року.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів", якщо строк звернення до суду
пропущено без поважних причин, у
позові може бути відмовлено з цих
підстав.

Із заявами та клопотаннями про
поновлення строку звернення до суду
позивач не звертався.

Таким чином, у задоволенні позову
ОСОБА_1 про поновлення на роботі слід
відмовити у зв'язку з пропуском ним
строку звернення за вирішенням
трудового спору. А відтак не підлягає
задоволенню і вимога позивача про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Щодо вимоги позивача про стягнення
компенсації за невикористані
відпустки.

Як вбачається з матеріалів справи,
відпустки за роботу на посаді
Генерального директора Товариства за
період з 15 грудня 2006 року по 31 березня
2011 року ОСОБА_1 не використовував.

Судом першої інстанції у задоволенні
цієї вимоги відмовлено, оскільки
позивачем пропущено строк звернення до
суду з даними позовними вимогами.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України із
заявою про вирішення трудового спору
працівник може звернутись в
тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Як уже зазначалось вище, 30 березня 2011
через ПАТ ВТБ-Банк ОСОБА_1 було
виплачено заробітну плату, що
встановлено Територіальною державною
інспекцією праці у Закарпатській
області (т. 1 а.с.24). Більше коштів за
роботу на посаді Генерального
директора Товариства він не отримував,
а отже, розрахунок з позивачем було
проведено 30 березня 2011 року. Оскільки
до часу звернення до суду пройшов майже
рік, судом першої інстанції було
правильно відмовлено у задоволенні
вимоги про стягнення компенсації за
невикористані відпустки у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду.

Висновки суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_1 про поновлення на роботі не
відповідають обставинам справи і
рішення в цій частині ухвалено з
неправильним застосуванням норм
матеріального права. Відповідно до
п.п.3, 4 ст. 309 ЦПК України, рішення суду
першої інстанції в цій частині слід
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1 у зв'язку з пропуском строку
звернення за вирішенням трудового
спору. В решті рішення слід залишити
без змін.

Керуючись ст. 304, п.2 ч.1 ст. 307, 308, п.п. 3, 4
ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 23 грудня 2013 року - в частині
відмови у задоволенні позову ОСОБА_1
про поновлення на роботі - скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ
"Комплекс "Закарпаття" про поновлення
на роботі - відмовити у зв'язку з
пропуском строку звернення за
вирішенням трудового спору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуюча Судді