Справа № 127/5803/14-ц
Провадження № 2/127/2796/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

при секретарі Коваленко Д.І.,

за участі прокурора Кащук О.О.,
представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, третіх осіб:
представника Вінницького обласного
спеціалізованого будинку дитини з
ураженням центральної нервової
системи та порушенням психіки ОСОБА_3,
ОСОБА_4, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Вінниці цивільну справу за позовом
Служби у справах дітей Вінницької
міської ради в інтересах малолітніх
дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог, щодо предмета спору,
на стороні позивача: Вінницького
обласного спеціалізованого будинку
дитини з ураженням центральної
нервової системи та порушенням
психіки, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про
позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Служба у справах дітей Вінницької
міської ради звернулася до суду з
позовом в інтересах малолітніх дітей:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, до ОСОБА_2 за участі
третьої особи, які не заявляє
самостійних вимог, щодо предмета спору,
на стороні позивача: Вінницького
обласного спеціалізованого будинку
дитини з ураженням центральної
нервової системи та порушенням
психіки, про позбавлення батьківських
прав ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, та стягнення з неї
аліментів. Позов мотивований тим, що
ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Відомості про батька дітей записані
відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного
кодексу України. Діти були відібрані у
матері без позбавлення батьківських
прав відповідно до рішень Ленінського
районного суду м.Вінниці від 08.12.2011 року
та Вінницького міського суду
Вінницької області від 07.02.2013 року і
влаштовані до Вінницького обласного
спеціалізованого будинку дитини з
ураженням центральної нервової
системи та порушенням психіки на повне
державне утримання. Надалі малолітній
ОСОБА_5 влаштований у прийомну сім'ю. За
час перебування ОСОБА_5 в закладі мати
провідувала дитину лише 6 раз, а з 09.01.2013
року перестала цікавитися його життям,
здоров'ям та розвитком. За час
перебування ОСОБА_6 в даному закладі,
мати не виявила до сина материнської
турботи, жодного разу не відвідала
дитину, не утримує її та не звернулася
до суду з питанням повернення їй дітей.
За таких обставин просить позбавити
відповідачку батьківських прав щодо
малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, та
стягнути з неї аліменти.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 08 квітня 2014 року
(без винесення окремого процесуального
документа) до участі в справі в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача, залучені ОСОБА_4 та
ОСОБА_7, прийомна сім'я.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 18 квітня 2014 року
позовні вимоги в частині стягнення
аліментів залишені без розгляду.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримала з підстав,
викладених у позовній заяві, просила її
задовольнити. При цьому звернула увагу,
що відповідач після відібрання дітей
могла звернутися з позовом про їх
повернення, однак жодних дій не
вчинила, життям дітей не цікавиться, не
виявляє своєї турботи про них, а також
зазначила, що орган опіки та піклування
Вінницької міської ради прийшов до
висновку про доцільність позбавлення
батьківських прав відповідача.

Прокурор, який заявив про свою участь у
справі, підтримав позовні вимоги,
вважає, що є всі підстави для
позбавлення відповідача батьківських
прав щодо малолітніх дітей.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала щодо
задоволення позову. Своє
невідвідування дітей та не
поінформованість про місце
знаходження старшого сина пояснює
супротивом та не бажанням її родичів в
підтриманні нею стосунків з дітьми.

Представник Вінницького обласного
спеціалізованого будинку дитини з
ураженням центральної нервової
системи та порушенням психіки ОСОБА_3, у
судовому засіданні позов підтримала,
просила його задовольнити. При цьому
пояснила, що за час перебування
старшого сина відповідача в закладі,
остання лише 6 раз відвідувала сина,
останній раз - 09.01.2013 рок, з часу
перебуванням меншого, 08.04.2013 року, -
жодного разу не відвідувала дітей, їх
життям не цікавилася.

ОСОБА_4 повідомила, що за час
перебування ОСОБА_5, з 12.11.2013 року, в їх
сім'ї відповідач жодного разу не
відвідувала дитину, не телефонувала, не
цікавилася життям дитини, тільки
прабабуся підтримує з ними зв'язок, яка
вважає, що дитина повинна мати гарну
сім'ю.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали
справи,оцінивши докази в їх сукупності,
вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю
дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвами про народження дітей,
виданими відділом реєстрації актів
цивільного стану Вінницького міського
управління юстиції Вінницької області
відповідно серії НОМЕР_2 від 27.11.2009 року
та серії НОМЕР_3 від 28.02.2012 року (а.с.5, 13).
Відомості про батька малолітніх дітей
записані відповідно до ч.1 ст.135
Сімейного кодексу України, що
підтверджується витягами з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян від 08.04.2010 року №4 та від
27.12.2012 року № 8 (а.с.8,16).

Малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, був
відібраний у матері ОСОБА_2 без
позбавлення її батьківських прав
відповідно до рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 08.12.20011
року та влаштований до Вінницького
обласного спеціалізованого будинку
дитини з ураженням центральної
нервової системи та порушенням
психіки. Дитина до 12.11.2013 року
перебувала в закладі, а з цього часу
малолітній влаштований в прийомну
сім'ю. За час перебування дитини у
зазначеному закладі мати, відповідач
по справі, провідала дитину 6 разів, з
09.01.2013 року не відвідувала сина, не
цікавилась його життям, здоров'ям та
розвитком, не брала та не бере участі у
вихованні та утриманні сина. Питання
щодо повернення дитини не ставила. Не
цікавиться життям дитини і під час
перебування дитини в прийомній сім'ї.

Малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, був
відібраний у матері без позбавлення
батьківських прав відповідно до
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 07.02.2013 року та
також влаштований до Вінницького
обласного спеціалізованого будинку
дитини з ураженням центральної
нервової системи та порушенням
психіки, де знаходиться і зараз.
Малолітній має серйозне захворювання.
За весь час перебування дитини в
закладі відповідач жодного разу не
провідала дитину, ніяким чином не
виявила своє турботи про неї та не
звернулася до суду з питанням про
повернення її сина ОСОБА_6.

За час знаходження сім'ї на соціальному
патронаті ОСОБА_2 пропонувалося
здійснення соціального супроводу, від
якого остання відмовилася. Результати
відвідування її помешкання в рамках
соціального патронажу свідчать проте,
що ОСОБА_2 не змінила свій спосіб життя,
який став підставою для відібрання
дітей (а.с.9-11).

Питання надання висновку про
доцільність чи недоцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
розглядалось органом опіки та
піклування Вінницької міської ради. Як
вбачається з висновку даного органу
від 12.03.2014 року № 01-00-011-10737 є доцільним
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26-27).

Між сторонами виникли правовідносини,
які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150,
151-154, 164-166 СК України, ст.12 Закону
України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про охорону дитинства» батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 150 СК України, батьки
зобов'язані виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей,
любові до своєї сім'ї та родини, свого
народу, своєї Батьківщини, піклуватися
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток,
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя.

Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на
звернення до суду з позовом про
позбавлення батьківських прав мають
один з батьків, опікун, піклувальник,
особа, в сім'ї якої проживає дитина,
заклад охорони здоров'я, навчальний або
інший дитячий заклад, в якому вона
перебуває, орган опіки та піклування,
прокурор, а також сама дитина, яка
досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України,
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року №3 «Про практику застосування
судами законодавств при розгляді справ
про усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав», факт
ухилення батька (матері) від виховання
та утримання дітей може бути
підтверджений письмовими доказами
(актами, листами тощо), а також
показаннями свідків. Відповідно до п. 16
зазначеної постанови, ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що має місце ухилення відповідачки від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дітей, свідоме нехтування
нею, а саме: особа не піклується про
фізичний і духовний розвиток дітей, не
спілкуються з ними, взагалі не відвідує
їх, не виявила бажання повернути дітей
після влаштування їх до закладу. Суд
критично відноситься до пояснень
відповідача, оскільки жодні обставини
не можуть оправдати поведінку матері
про відсутність турботи про дітей.
Навпаки, її поведінка та спосіб життя
свідчить про нехтування нею виконання
свої батьківських обов'язків,
нехтуванням інтересами дітей заради
своїх уподобань та звичок.

За таких обставин суд приходить до
висновку про позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав відносно ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
оскільки це не суперечить інтересам
дітей.

При цьому, суд зазначає, що згідно вимог
ст. 169 СК України мати, батько,
позбавлені батьківських прав, мають
право на звернення до суду з позовом
про поновлення батьківських прав, а
також звертає увагу, що відповідно до
вимог ст. 166 СК України, особа,
позбавлена батьківських прав, не
звільняється від обов'язку щодо
утримання дитини.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь держави судовий
збір в розмірі 243,60 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 19, 150-155, 164-166 СК України, ст.12
Закону України «Про охорону
дитинства», ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
громадянку України, батьківських прав
відносно дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, на
користь держави 243,60 грн. судового
збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
термін з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлений
у встановлений ч. 3 ст.209 ЦПК України
п'ятиденний строк.

Суддя: