Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук
Н.М.,

суддів - Григоренка М.П.,
Максимчук З.М.,

секретар судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

з участю відповідача -
ОСОБА_2,

представника позивача - Гіліса
В.В.,

представника позивача -
Лукашина Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Рівненського міського суду від
23 грудня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 23 грудня 2013 року вказаний позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 16 262 грн. 92 коп.. Вирішено питання
про судові витрати.

Вважаючи рішення суду таким, що
ухвалене із порушенням норм
матеріального права, за неповного
з'ясування обставин, які мають значення
для справи, та їх недоведеності, ОСОБА_2
оскаржив його в апеляційному порядку. В
поданій апеляційній скарзі зазначає,
що при оформленні кредитної картки
Банк ознайомив його лише умовами
партнерської програми, а надане суду
«Положення про надання послуг» він не
підписував і навіть не був з ним
ознайомлений. Доводить, що банківське
законодавство передбачає пролонгацію
погашення кредиту не більше ніж на 6
місяців і таке рішення банківської
установи оформляється додатковим
договором, чого в даному випадку
зроблено не було. Пояснює, що після
несплати ним кредитних коштів Банк
збільшив йому кредитний ліміт і жодних
заяв чи повідомлень стосовно
заборгованості не пред'являв.
Посилаючись на порушення
процесуальних норм, які регулюють
застосування строку позовної давності,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, беручи до уваги
пояснення учасників процесу, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що у зв'язку із невиконанням
ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором
кредиту, у Банку виникло право
примусового стягнення суми
заборгованості, відсотків, плати за
обслуговування кредиту та штрафних
санкцій, а також врахував умову
договору щодо його пролонгації, у
зв'язку з чим відмовив у застосуванні
строку позовної давності

Проте з таким висновком місцевого
суду колегія суддів апеляційного суду
погоджується лише частково.

________________________________________________________________________
_______________________________________________

Справа № 569/21289/13-ц
Головуючий у 1
інстанції - Сидорук Є.І.

Провадження № 22-ц 787/324/2014

Доповідач - Ковальчук Н.М.

Судом встановлено, що 26 грудня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2
укладено договір, у відповідності до
якого останній отримав від банку
кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 22,80 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

ОСОБА_2 погодився з Умовами та
правилами надання банківських послуг,
факт

отримання кредиту та використання
кредитної картки відповідачем не
оспорюється, а тому, у відповідності до
ч 1 ст. 61 ЦПК України, вказане не
підлягає доказуванню.

Вказана угода являє собою Заяву,яка
була підписана відповідачем,Тарифи
Приватбанку,Умови і правилами надання
банківських послуг, Пам"ятка клієнта
(а.с. 7, 8-11).

Спірні відносини між сторонами
виникли з приводу невиконання
відповідачем умов кредитного договору
і, як наслідок, утворення
заборгованості в сумі 16262,92 грн., куди
включено 5391,85 грн. заборгованості за
кредитом, 6181,37 грн. заборгованості за
відсотками за користування кредитом,
заборгованість по комісії за
користування кредитом у розмірі 3677,18
грн., штраф в розмірі 1012,52 грн. (а.с. 4-6).

За змістом ст.ст. 1054 і 526 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного судочинства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Враховуючи долучені до матеріалів
справи докази та вимоги закону, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що відповідач
на подав до суду доказів, які
спростовували б наявність у нього
боргу перед позивачем, а тому, позовні
вимоги про стягнення заборгованості є
обґрунтованими.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги
щодо застосування строку позовної
давності колегія суддів вважає
підставними і такими, що підлягають
задоволенню.

За вимогами ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України,
до вимог про стягнення неустойки (пені,
штрафу) застосовується позовна
давність в один рік.

Згідно ч.1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права,
або про особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За Умовами та правилами надання
банківських послуг кредит ОСОБА_2
виданий на строк дії кредитної картки,
яку він отримав 26 грудня 2007 року. Після
закінчення строку дії карти, на вимогу
клієнта клієнту видається нова карта,
якщо від нього не поступала заява про
закриття картрахунку(п.п.3.1.1.,3.1.2., 3.1.3
Умов).

Дія карти ОСОБА_2 закінчилась 08.2009 року
і строк її дії позивачем не
продовжений.

Пунктом 9.12 договору передбачено,
що договір діє протягом 12 місяців з дня
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна зі сторін не повідомила іншу
сторону про припинення дії договору, то
він автоматично лонгується на такий же
строк.

Однак, такі умови не свідчать про
те, що договір не має строку виконання.

За п.9.3 Умов та правил надання
банківських послуг в разі наявності
перевитрат по картці і непогашення
кредиту позичальником на протязі 6
місяців, картка закривається, подальше
відновлення картки можливе тільки
після повного погашення
заборгованості.

Згідно п.п. 9.6, 9.7 Умов у разі
ненадходження грошових коштів на
кредитну карту на погашення
заборгованості протягом 3 місяців з
часу закінчення строку дії карти банк
починає нараховувати комісію за
користування рахунком, а при нульовому
рахунку на картці на неактивному
рахунку картка закривається. Кредитний
рахунок також закривається при
ненадходженні заробітної плати, пенсії
або соціальних виплат на карту
протягом 6 місяців і дія кредитної
картки не продовжується. П. 9.6 договору
передбачає, що при відсутності на
картці грошових коштів у розмірі,
достатньому для оплати послуг банку
для продовження дій карти та при
ненадходженні грошових коштів на
картку протягом 3 місяців з часу спливу
дії карти банк стягує комісію за
обслуговування рахунку за тарифами.

В розділі 4 Умов та правил надання
банківських послуг передбачені
обов"язки банку повідомляти
позичальника про стан картрахунку і
проведених операціях, про наявність у
нього кредитної заборгованості(п.4.9).
Будь-якої інформації Банк клієнту не
надавав.

Колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що п.п. 9.3, 9.4, 9.6,
9.7, 3.1.1.,3.1.2., 3.1.3 Умов та правил надання
банківських послуг свідчать про
встановлення строку дії кредитного
договору та початок перебігу строку, з
якого дія кредитної карти
припиняється, а банк набуває права
вимоги за договором, а також настає
початок строку, з якого у банка виникає
право на звернення до суду з позовом
про стягнення заборгованості .

Оскільки, після спливу строку дії
карти - серпень 2009 року, дія кредитної
картки припинена, то з цього часу у
позивача виникало право на звернення
до суду з позовом про стягнення
заборгованості за кредитом і, на думку
колегії суддів, перебіг строку
позовної давності настав з серпня 2009
року та закінчився в серпні 2012 року.

З огляду на зазначене,
висновок місцевого суду про те, що
взаємовідносини між позивачем і
відповідачем тривають відповідно до п.
9.3 та 9.12 Умов, у зв'язку з чим не можуть
бути застосовані положення закону про
позовну давність, є помилковим.

Відповідач заявив клопотання про
застосування строку позовної давності,
що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
є підставою для відмови у позові.

Крім того, Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові від 30 березня 2012 року
№ 5 "Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
роз'яснив, що з урахуванням п. 7 ч. 13 ст. 11
Закону України "Про захист прав
споживачів", суди мають виходити з того,
що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки строк позовної давності
на вимогу про сплату заборгованості за
кредитним договором сплинув у серпні
2012 року, а з позовом до суду ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся в листопаді
2013 року і вимог про поновлення цих
строків не заявляв, то наявні підстави
для застосування строків позовної
давності і відмови у задоволенні
позову саме з цих підстав. Відповідно
до п. 4 ч. 2 ст. 309 ЦПК України рішення
підлягає скасуванню.

На підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України,
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від
23 грудня 2013 року скасувати.

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» в дохід держави сто
двадцять одну гривню 80 копійок
судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя
Ковальчук Н.М.

Судді:
Григоренко М.П.

Максимчук З.М.