Справа № 750/5266/14
Провадження № 2/750/1805/14
У Х В А Л А

10 червня 2014 року
м. Чернігів

Деснянський районний суд міста
Чернігова в складі:

головуючого - судді Коверзнева В. О.,

при секретарі - Дорошенко О. В.,

з участю: позивача, його представника -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за позовом ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Шанхай»
про дострокове розірвання договору та
стягнення авансового внеску,

в с т а н о в
и в:

26.05.2014 року позивач звернувся до суду в
порядку цивільного судочинства з
позовом про дострокове розірвання
укладеного з відповідачем 01.04.2013 року
договору оренди нежитлового
приміщення НОМЕР_1, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, та стягнення з
відповідача авансового внеску за
орендоване приміщення в розмірі 31050
грн.

В обґрунтування позову зазначив, що в
порушення умов договору відповідач до
цього часу не передав йому в оренду
нежитлове приміщення, що є підставою
для його розірвання.

У судовому засіданні позивач заявлені
вимоги підтримав і наполягав на їх
задоволенні. Представник відповідача
не з'явився без поважної причини.

Судом встановлено такі факти і
відповідні їм правовідносини.

01.04.2013 року сторони уклали Договір
оренди нежитлового приміщення НОМЕР_1,
за яким відповідач зобов'язався
передати позивачу в оренду нежитлове
приміщення загальною площею 20.7 м2, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
строком до 30.06.2016 року (далі - Договір).
14.10.2013 року сторони уклали Додаткову
угоду до Договору за якою позивач
погодився сплатити відповідчу аванс в
розмірі 31050 грн за передачу в
майбутньому в оренду нежитлового
приміщення.

Відповідач підписав Договір як фізична
особа, без додавання словосполучення
"ФОП", проте як убачається з пункту 1.1
Договору, спірне приміщення підлягає
передачі саме для здійснення ним
господарської діяльності.

В судовому засіданні позивач
підтвердив, що орієнтовно з 1998 року він
має статус фізичної особи-підприємця, а
тому мав намір здійснювати в
орендованому у відповідача
нежитловому приміщенні підприємницьку
діяльність з продажу товарів
промислової групи, зокрема, жіночого
одягу.

Відповідно до частини першої статті 3
Господарського кодексу України
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність є господарською.

Виходячи зі змісту пункту 1, укладений
сторонами Договір за своєю правовою
природою є господарським, оскільки
встановлює для сторін
господарсько-майнові зобов'язання і
спрямований на досягнення ними
господарського результату. Так,
укладаючи Договір відповідач реалізує
намір отримання прибутку від передачі
в оренду належного йому на праві
власності нежитлового приміщення, а
позивач - намір використовувати
вказане приміщення в якості майнової
основи здійснення господарської
діяльності.

Та обставина, що позивач підписав
Договір як фізична особа, а не як
фізична особа-підприємець, не змінює
його правової природи, оскільки мета
використання орендованого майна при
цьому не змінюється.

Відмінність обсягу правосуб'єктності
фізичної особи і особи, що має статус
фізичної особи-підприємця полягає лише
в тому, що за останньою держава визнає
додатковий обсяг повноважень, який
полягає в здатності бути суб'єктом
господарської компетенції (носієм
спеціальних прав та обов'язків),
відповідати за її належне виконання та
мати можливість захищати ці права від
можливих порушень. При цьому надання
фізичній особі статусу фізичної
особи-підприємця не тягне за собою її
трансформації.

В силу положень частини першої статті 15
Цивільного процесуального кодексу
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо:

1) захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод, чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;

3) інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ провадиться
за правилами іншого судочинства,

Пунктом 1 статті 12 Господарського
процесуального кодексу України справи
у спорах, що виникають при укладанні,
зміні, розірванні і виконанні
господарських договорів, у тому числі
щодо приватизації майна, віднесено до
виключної підвідомчості господарських
судів.

Таким чином, розмежування юрисдикції
(підвідомчості) загальних і
господарських судів здійснюється
насамперед за предметним критерієм;
суб'єктний критерій в цьому випадку
може мати лише допоміжне значення, а
тому не є вирішальним при визначенні
юрисдикції суду.

Виходячи з наведеного, суд доходить до
висновку, що розгляд цієї справи
належить до юрисдикції господарського
суду.

Згідно пункту 1 частини першої статті 205
ЦПК України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо вона не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Керуючись статтями 205, 208 - 210, 293 ЦПК
України, суд

у х в а л
и в:

провадження в цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Шанхай»
про дострокове розірвання договору та
стягнення авансового внеску закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Апеляційного суду Чернігівської
області протягом 5 днів з дня її
проголошення, в порядку, встановленому
статтею 294 ЦПК України.

Суддя
В. О. Коверзнев