Номер провадження: 22-ц/785/4848/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2014 року

м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

ОСОБА_2

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Магнолія Лан»,
відділу держземагенства в
Ананьївському районі Одеської області
про визнання угоди про внесення змін до
договору оренди недійсною, стягненню
матеріальних збитків та моральної
шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Ананьївського районного суду
Одеської області від 14 березня 2014 року,

встановила:

18 вересня 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовною заявою до ТОВ
«Магнолія Лан», відділу
держземагенства в Ананьївському
районі Одеської області про визнання
угоди про внесення змін до договору
оренди недійсною, стягненню
матеріальних збитків та моральної
шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 послався
на те, що є власником земельної ділянки
№ 218, площею 3,00 га на території
Гандрабурівської сільської ради
Ананьївського району Одеської області,
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№ 286773, виданого Ананьївською районною
державною адміністрацією Одеської
області 07 вересня 2006 року. Між
позивачем та фермерським
господарством «Солон» в особі ОСОБА_4 24
липня 2006 року був укладений договір
оренди належної йому земельної ділянки
терміном на п'ять років, при цьому
договір був укладений у трьох
примірниках, один з яких 04 вересня 2007
року був зареєстрований в Одеській
регіональній філії «Центр ДЗК», другий
надано позивачу, а третій залишився у
орендаря.

Позивач зазначив, що оскільки договір
було укладено 24 липня 2006 року, він за
місяць до закінчення терміну його дії
звернувся до орендаря щодо повернення
належної йому земельної ділянки, однак
йому пояснили, що термін дії договору
відраховується з моменту його
державної реєстрації, тобто, з 04
вересня 2007 року, а тому моментом
припинення дії договору є сплив п'яти
років, а саме, 04 вересня 2012 року. На
підставі викладеного 02 серпня 2012 року
він звернувся до відповідача щодо
небажання продовжувати договір оренди
земельної ділянки після закінчення
строку його дії, однак відповідач не
прийняв його заяву, посилаючись на те,
що ФГ «Солон» на даний час не існує. На
його неодноразові заяви та звернення
відповідач не реагував, земельну
ділянку не повернув та в період з 04
вересня 2012 року по теперішній час
продовжує нею користуватися. В жовтні
2012 року належну йому земельну ділянку
відповідач засіяв озимою пшеницею.

26 квітня 2013 року він знову звернувся до
відповідача з вимогою про повернення
йому земельної ділянки, однак знову
одержав формальну відповідь та
посилання на додаткову угоду про
продовження строку оренди земельної
ділянки до десяти років.

Площа його земельної ділянки складає
3,00 га, середня врожайність озимої
пшениці по господарству відповідача в
2013 році складає 42,0 ц. Середня ціна
однієї тони пшениці по Україні станом
на 01 вересня 2013 року складає 1450 гривень,
отже, неправомірними діями
відповідача, які виразилися у
неповерненні йому земельної ділянки,
йому завдано матеріальні збитки в сумі
18270 гривень, які складаються із
вартості неодержаного врожаю пшениці,
обчисленні за ринковими цінами,
виходячи з середньої врожайності у
господарстві відповідача 42,0 ц х 3,0 га =
126,0 ц - 12,6 х 1450 грн. = 18270.

Крім того, внаслідок неправомірних дій
відповідача йому було заподіяно
моральну шкоду, яку вій оцінює в 20000
гривень.

Також, протягом липня-серпня 2013 року
відповідач тричі звертався до нього з
листами-пропозиціями про розірвання
договору оренди та повернення
земельної ділянки, але додаткову угоду
позивач не укладав, тому вважає такий
договір (угоду про внесення змін)
недійсним з моменту його державної
реєстрації, а саме, 23 серпня 2012 року.

Позивач вважає протиправними дії
відповідача - відділу держземагенства
в Ананьївському районі Одеської
області, що стосується держаної
реєстрації угоди про внесення змін до
договору оренди у зв’язку з її
невідповідністю вимогам чинного
законодавства та відсутністю згоди
другої сторони, тобто позивача, про що
свідчить відсутність його підпису у
вказаній угоді.

На підставі викладеного, позивач
просив стягнути з TOB «Магнолія Лан»
понесені ним матеріальні збитки в сумі
18270 гривень та моральну шкоду в розмірі
20000 гривень, зобов'язати відділ
держземагенства в Ананьївському
районі Одеської області визнати
недійсною угоду про внесення змін до
договору оренди землі від 24 липня 2006
року та скасувати її, стягнути з TOB
«Магнолія Лан» судові витрати по
справі.

В судовому засіданні:

- позивач та його представник не
з'явилися, однак позивач надав на
адресу суду заяву, відповідно до якої
просив справу розглянути у його
відсутність та у відсутність його
представника, на позовних вимогах
наполягав та просив їх задовольнити в
повному обсязі (а.с. 63).

- відповідач позовні вимоги не визнав
та пояснив, що 24 липня 2006 року між ФГ
«Солон» та ОСОБА_3 було укладено
договір оренди земельної ділянки (ФГ
«Солон» було перейменоване на TOB
Агрофірма «Селянка», а надалі
правонаступником стала TOB «Магнолія
Лан»).

В 2012 році було укладено додаткову угоду
про внесення змін до договору оренди,
яка була у встановленому порядку
зареєстрована.

На початку березня 2013 року ОСОБА_3
звернувся до нього про повернення йому
змеленої ділянки. У 2013 році позивач не
отримував оренду плату, тому що не
приходив та не приходить її отримувати.
Офіційно в натурі межі земельної
ділянки позивача не встановлені, але
вони видні на карті. На сьогоднішній
день земельна ділянка позивача не
обробляється.

- представник відповідача, TOB «Магнолія
Лан» (в особі ОСОБА_4А.), позовні вимоги
не визнав та пояснив, що вважає позов
безпідставним та необґрунтованим, так
як позивач три роки отримував орендну
плату, про що свідчать відомості.

- представник відповідача, відділ
держземагенства в Ананьївського
району Одеської області, пояснив, що 24
липня 2006 року позивач уклав з
відповідачем договір оренди земельної
ділянки, який був зареєстрований у
відділі держземагенства в
Ананьївському районі Одеської області.

23 серпня 2012 року була зареєстрована
додаткова угода відповідача з
позивачем, підставою для укладання
якої було закінчення терміну дії
договору оренди земельної ділянки.
Додаткова угода відповідала вимогам,
тому він її зареєстрував. На
сьогоднішній день відповідач на
законних підставах обробляє землю
позивача.

Рішенням Ананьївського районного
суду Одеської області від 14 березня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з’явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об’єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з’ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз’яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов’язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні
вищевказаного позову суд першої
інстанції обґрунтовано, на підставі
ст.ст. 407, 628, 638, 792 ЦК України, ст.ст. 124-126
ЗК України, Закону України «Про оренду
землі», Постанови Кабінету міністрів
України № 284 від 19 квітня 1993 року «Про
порядок визначення та відшкодування
збитків власникам землі та
землекористувачам», виходив з
наступного.

ОСОБА_3 на праві власності має земельну
ділянку, площе 3,00 га, розташовану на
території Гандрабурівської сільської
ради Ананьївського району Одеської
області для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
(а.с. 05).

З договору оренди земельної ділянки №
1291 від 24 липня 2006 року вбачається, що 24
липня 2006 року між ФГ «Солон» та ОСОБА_3,
який є власником земельної ділянки,
площею 3,00 га, на підставі державного
акта серії ЯА № 286773, укладено договір
оренди земельної ділянки, відповідно
до якого ФГ «Солон» приймає в оренду у
ОСОБА_3 вказану земельну ділянку та
сплачує останньому щорічно орендну
плату.

Даний договір зареєстрований у книзі
записів реєстрації договорів оренди в
Ананьївському відділі реєстрації
Одеської регіональної філії центру ДЗК
04 вересня 2007 року за № 365 (а.с. 06-07).

З угоди про внесення змін до договору
оренди земельної ділянки вбачається,
що між ОСОБА_3 та TOB Агрофірма «Селянка»
укладено угоду про укладення договору
оренди на 10 років (а.с. 08).

З відомостей на видачу орендної плати,
наданих TOB «Магнолія Лан» вбачається,
що товариство протягом 2010-2012 років
проводило розрахунок з ОСОБА_3 за
оренду земельного паю (а.с. 64-72).

Відповідно до нової редакції статуту
товариства з обмеженою
відповідальністю «Магнолія Лан», TOB
«Магнолія Лан», попередня назва -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма Селянка»
(далі - «Товариство»), створене шляхом
реорганізації та є повним
правонаступником всіх прав та
обов'язків фермерського господарства
«Солон», зареєстрованого у
Ананьївській районні державній
адміністрації, реєстровий номер
0000023 від 25 квітня 2004 року (а.с. 45-56).

ОСОБА_3 на протязі 2010-2012 років отримував
орендну плату, про що свідчать
відомості про видачу
сільгосппродукції в рахунок орендної
плати, надані відповідачем.

На підставі вищевикладеного,
матеріалів даної справи, суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку про необґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_3

При цьому судова зазначає, що в
порушення п. 8.3 вищевказаного договору
оренди земельної ділянки, позивач за 2
роки до розірвання договору, не
попередив орендатора про бажання вийти
зі своєю ділянкою (а.с. 07), а уклав з
відповідачем угоду, яка була
зареєстрована у відділі держкомзему в
Ананьївському районі Одеської області
23 серпня 2012 року, про внесення змін до
договору оренди щодо укладення
договору на 10 років (а.с. 08).

Згідно роз’яснень даних у п.п. 4, 5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року ( з
наступними змінами ) ”Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди”, у
позовній заяві має бути зазначено, в
чому полягає для позивача моральна
шкода, якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно, з яких
міркувань він виходив, визнаючи розмір
шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

При вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди
обов’язковому з’ясуванню підлягають:
наявність самої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв’язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останньої в її заподіянні, а також
інші обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Зазначене вище позивачем не доведено.

Більш того, згідно з чинним
законодавством, особа несе
відповідальність за заподіяну
моральну шкоду у випадках, коли право
на її відшкодування безпосередньо
передбачене нормами Конституції
України або у випадках, передбачених
нормами ЦК України, а також іншими
нормами законодавства, які
встановлюють відповідальність за
заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов’язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, договір оренди земельної
ділянки, додаткова угода до нього,
укладені між позивачем та відповідачем
не передбачають можливості стягнення
моральної шкоди (а.с. 07-08).

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60
ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не
довів ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог
щодо вищевказаного позову, що є
обов’язком сторін згідно з засадами
змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ананьївського районного суду
Одеської області від 14 березня 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Магнолія Лан»,
відділу держземагенства в
Ананьївському районі Одеської області
про визнання угоди про внесення змін до
договору оренди недійсною, стягненню
матеріальних збитків та моральної
шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

ОСОБА_5

ОСОБА_2