Головуючий суду 1 інстанції - Олійник
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 431/2975/13-ц
Провадження № 22ц/782/110/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого судді - Коротенка Є.В.,

суддів - Околота Г.М., Гаврилюка
В.К.,

при секретарі - Вербицькому І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі апеляційного суду
Луганської області в м.Луганську
апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за
довіреністю від імені ОСОБА_3, на
рішення Старобільського районного
суду Луганської області від 26 грудня 2013
року по цивільній справі за позовом
відкритого акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі ТВБВ №10012/041 філії Луганського
обласного управління АТ «Ощадбанк» до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Старобільського районного
суду Луганської області від 26.12.2013 року
позовні вимоги ВАТ «Державний ощадний
банк України» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки
задоволені повністю.

Суд вирішив:

- звернути стягнення на предмет
іпотеки за договором іпотеки № 1196 від
30.05.2008 року посвідченого приватним
нотаріусом Старобільського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстрованим номером 1197 шляхом продажу
з публічних торгів у проце дурі
виконавчого провадження за початковою
ціною визначеною суб'єктом оціночної
діяль ності 130000 грн. на житловий
будинок з прибудовою загальною площею
66,3 кв. м., житловою площею 27,2 кв.м,
розташований за адресою: АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_3 на праві особистої
власності на підставі договору
дарування від 28.12.2007 року, посвідченого
приватним нотаріусом Старобільського
районного нотаріального округу ОСОБА_4
за реєстрованим номером 5519, за рахунок
вартості якого погасити зобов'язання
ОСОБА_6 за кредитним договором № 197 від
29.05.2008 року в розмірі 324 175 грн. 37 коп.

- стягнути з ОСОБА_3, на ко ристь
ПАТ «Державний ощадний банк України» в
особі ТВБВ № 10012/041 філії Луганського
обласного управління АТ «Ощадбанк» у
відшкодуван ня витрат по сплаті
судового збору 3441 гривень.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2, який діє за довіреністю
від імені ОСОБА_3, звернувся з
апеляційною скаргою на нього, вважає
його незаконним, необґрунтованим,
ухваленим із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просив зазначене рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог ВАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі ТВБВ №10012/041 філії Луганського
обласного управління АТ «Ощадбанк»
відмовити за необґрунтованістю.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної
цивільної справи колегія суддів
приймає до уваги положення ч.1 ст.303
Цивільного процесуального кодексу
України, відповідно до якого під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції у
відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК
України були повно і всебічно
дослідженні обставини справи та дана
належна оцінка доказам, на які сторони
посилалися в суді першої інстанції. Суд
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, що 29.05.2008 року між
ВАТ «Державним ощадним банком України»
(правонаступником якого є позивач) та
Іва новою Н.П. було укладено кредитний
договір № 197. На виконання договору ВАТ
«Державний ощадний банк України» надав
останній кредит у сумі 1 500 000 грн. зі
сплатою 23 % на рік за користування
кредитом з кінцевим терміном по
вернення кредиту 28.05.2018 року (а.с. 7-9).

У забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором між банком і ОСОБА_3 30.05.2008
року було укладено іпотечний договір
(а.с. 10-13).

Предметом іпотеки за цим договором є
житловий будинок з прибудовою
загальною площею 66,3 кв.м., житловою
площею 27,2 кв.м, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на праві
приватної власності на підставі
договору дарування від 28.12.2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Старобільського районного
нотаріального округу ОСОБА_4
зареєстрованим в реєстрі за № 5519 (а.с.
14-15).

Рішенням Старобільського районного
суду Луганської області від 01.10.2010 року
за позо вом ВАТ «Державний ощадний банк
України» в особі ТВБВ № 10012/041 філії
Луганського обласного управління АТ
«Ощадбанк» до ОСОБА_6 стяг нуто з ОСОБА_6
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 1491768 грн. 26 коп. (а.с.30-31).

Рі шення набрало законної сили та є
чинним.

Ухвалою Старобільського районного
суду від 19.10.2010 року розстрочено
виконання рішення від 01.10.2010 року
строком на три роки відповідно до
графіку, згідно якого останній платіж
необхідно сплатити до 01.10.2013 року (а.с.
27-28).

Разом із тим, зобов'язання за кредитним
договором № 197 від 29.05.2008 року та за
зазначеними судовими рішеннями
позичальник у повній мірі не виконала,
у зв'язку із чим заборгованість за
кредитом складає 324175 грн. 37 коп. (а.с. 78).

Відповідно до п.п. 3, 4 розділу «терміни
та їх тлумачення» іпотечного договору
зобов'язання відповідача та строки
платежу випливають з кредитного
договору № 197 від 28.05.2008 року (а.с. 10).

Згідно п. 1.3 договору іпотеки, вартість
предмета іпотеки визначена сторонами
шляхом проведення оцінки предмета
іпотеки суб'єктом оціночної діяльності
і згідно висновку про експертну оцінку
становить 130578 грн. При цьому сторони
домовились, що для цілей даного
договору вартість предмета іпотеки
згідно акту перевірки нерухомості, яка
передається в іпотеку, та узгодження її
вартості становить 130000 грн. При цьому
сторони погодились з тим, що вартість
предмету іпотеки (130000 грн.) є приблизною
вартістю предмету іпотеки на момент
передачі його у іпотеку. Реалізація
предмета іпотеки у будь-якому випадку
буде здійснюватись за цінами, що
реально склалися на ринку на момент
його реалізації та є реальними щодо
його відчуження за грошові кошти, в
порядку, передбаченому цим договором
та чинним на момент реалізації
законодавством.

При таких обставинах, приймаючи до
уваги розмір заборгованості за
кредитним договором, що мав місце на
час подання позовної заяви до суду,
посилання апелянта на невірне
зазначення ціни позову - 354175 грн. 37 коп.
є безпідставним.

Також є безпідставним посилання
позивача на той факт, що термін
виконання основного зобов'язання за
кредитним договором № 197 від 29.05.2008
року ще не настав, оскільки у
відповідності до п.4.2 іпотечного
договору від 30.05.2008 року у випадку
невиконання чи неналежного виконання
позичальником зобов'язання за
кредитним договором в цілому чи тієї
або іншої її частини, а також у інших
випадках, передбачених цим договором,
іпотекодержатель реалізує своє право
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки (а.с.11).

Крім того, п.п.2.2 кредитного договору №
197 від 29.05.2008 року чітко встановлено, що
банк має право вимагати від
позичальника дострокового повернення
суми кредиту в цілому, або у визначеній
банком частині, сплати процентів за
його користування та інших платежів, що
належать до сплати за цим договором , у
випадку невиконання або неналежного
виконання позичальником будь-яких
зобов'язань за цим договором або за
договором застави (іпотеки) (а.с.8-звор.).

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що в разі
порушення основно го зобов'язання та
(або) умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення пору шення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Аналогічні положення містяться й в п. п.
6.1, 6.2 іпотечного договору від 30.05.2008
року, укладеного сторонами (а.с. 11).

Позивачем було дотримано ці правила -
направлені відповідні вимоги боржнику
та іпотекодавцю (а.с. 22,24).

Таким чином, місцевий суд дійшов
правильного висновку, задовольнивши
позовні вимоги ВАТ «Державний ощадний
банк України» , оскільки згідно
положень ч.1 ст. 35 Закону України «Про
іпотеку», не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
зверну тися у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду у
встановленому законом порядку та не
перешкоджає іпотекодержателю
здійснювати свої права, визначені ст. 12
цього Закону.

Згідно із частиною 1 ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

При таких обставинах судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи, будь-яких належних
доказів на підтвердження своїх доводів
апелянт суду не надав, тому судом
першої інстанції постановлене
правильне по суті і справедливе
рішення.

Приймаючи до уваги викладене,
керуючись ст.ст.304, п.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за
довіреністю від імені ОСОБА_3,
відхилити.

Рішення Старобільського районного
суду Луганської області від 26 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її оголошення, однак її може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції: Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: