Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1301/14-ц
Провадження №: 2/332/512/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 квітня 2014 р.

Заводський районний суд м.Запоріжжя в
складі:

Головуючого: Марченко Н.В.

При секретарі: Фурдак В.И.

Адвоката ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки з
спільної сумісної власності та
визнання права спільної часткової
власності.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_3 про виділ частки з спільної
сумісної власності та визнання права
спільної часткової власності. В позові
він указав що вони з відповідачкою
перебували в шлюбі з серпня 1982 року.
Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 01.03.2006 року шлюб між
сторонами по справі розірвано.

10.10.2003 року, під час перебування у шлюбі,
на підставі договору купівлі-продажу
була придбана квартира АДРЕСА_1.
Покупцем у цьому договорі зазначено
відповідача у справі.

Отже, сторонам у справі на праві
спільної сумісної власності належить
двокімнатна квартира за адресою:
АДРЕСА_1. Оскільки квартира є майном, що
придбане в шлюбі позивач просить
виділити йому ? частку квартири та
визнати за ним право власності на цю
частину квартири.

В судовому засіданні позивач
підтримав заявлений позов , просить
його задовольнити з підстав указаних в
позові.

Відповідачка позов не
визнала, представник відповідачки суду
пояснив , що квартира придбана за
власні кошти відповідачки , а не за
спільні кошти подружжя, цей факт
встановлений рішенням Заводського
районного суду м.Запоріжжя від 28.10.2009 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа
ЗАТ КБ «Приватбанк» про поділ
спільного майна, яке залишено в силі
після оскарження ОСОБА_2 ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 18.01.2010. Крім того, позивач пропустив
строки позовної давності звернення до
суду.

Вислухавши сторони ,
дослідивши докази по справі, суд вважає
позов таким , що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

10.10.2003 року, під час перебування у шлюбі,
сторонами на підставі договору
купівлі-продажу була придбана квартира
АДРЕСА_1. Покупцем у цьому договорі
зазначено відповідача у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України (1969
р.) (який був чинним на момент придбання
спірної ква ртири) майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного
кодексу України (який набрав чинності
на момент розірвання шлюбу та
виникнення спору щодо поділу спільно
нажитого майна) майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного
кодексу України об'єктом права
спільної сумісної власності под ружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного
кодексу України у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домов леністю між
ними або шлюбним договором.

Визначення терміну «майно» міститься у
ст. 190 ЦК України, згідно з якою майном
як особливим об' єктом вважаються
окрема річ, сукупність речей, а також
майнові права та обов'язки.

Згідно з ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу
України договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Крім того, як зазначено у абзаці
першому пункту 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №
11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» до складу
майна, що підлягає поділу, включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідно сини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч, 4 ст. 65 СК України).

Спірна квартира була придбана
відповідачкою за ціною 45 838 гривень, що
згідно з офіційним курсом Націо
нального банку України на день
укладення Договору купівлі-продажу
квартири (533, 15 грн. за 100 доларів США)
дорівнювало 8 597, 58 доларам США.

При цьому., з метою придбання спірної
квартири відповідачкою у третіх осіб
були запозичені грошові кошти, а саме:

1) згідно з Кредитним договором від
08.10.2003 року № 2РЖ050090075, укладеним між
мною та

ЗАТ КБ «ПриватБанк», було отримано
кредит у розмірі 6 450 доларів США, який
було витрачено на прид

бання спірної квартири. Погашення
зазначеного кредиту, процентів та
комісій за ним здійснювалося ви

ключно мною, що підтверджується
довідками ЗАТ КБ «ПриватБанк» від
18.09.2009 р, № 2462 та довідкою

ПАТ «ПриватБанк»,

2) згідно з Договором позики від
02.10.2003 року, укладеним між позивачкою та
ОСОБА_4 ною, було отримано в позику 25 000
грн. (що на день отримання позики за
офіційним курсом НБУ (533,15 грн. за 100
доларів США) дорівнювало 4689,11 доларам
США), які також були витрачені на
придбання спі рної квартири. Рішенням
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23.11.2006 року у справі №
2-4123/06 з позивачки на користь ОСОБА_4
було стягнуто вказану суму
заборгованості за Договором позики.
Таким чином, судом встановлено, що
спірна квартира придбана за власні
кошти відповідачки , а не за спільні
кошти подружжя, вищезазначені факти
встановлені рішенням Заводського
районного суду м.Запоріжжя від 28.10.2009 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа
ЗАТ КБ «Приватбанк» про поділ
спільного майна, яке залишено в силі
після оскарження ОСОБА_2 ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 18.01.2010.

Позивач в судовому засіданні не
надав доказів про те, що спірна
квартира придбалась за спільні кошти
та не довів за рахунок саме яких джерел
прибутків сім*ї могла бути куплена
квартира.

Керуючись ст.ст.208,209, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про виділ частки з спільної
сумісної власності та визнання права
спільної часткової власності
відмовити.

Рішення може бути оскаржено
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Н.В.Марченко