Єдиний унікальний номер 229/2368/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2769/2014
Головуючий у 1 інстанції - Панова Т.Л..
Доповідач - Осипчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„08" квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого-судді: Осипчук О.В.,

суддів: Смєлік С.Г., Ткачук С.С.,

при секретарі: Біляєві М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за поданням державного
виконавця державної виконавчої служби
Дружківського міського управління
юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1
у праві виїзду за межі України, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Дружківського міського суду Донецької
області від 05 червня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дружківського міського суду
Донецької області від 05 червня 2013 року
подання державного виконавця
державної виконавчої служби
Дружківського міського управління
юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1
у праві виїзду за межі України
задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ташкент,
Узбекистан, який мешкає за адресою:
АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України
без вилучення паспортного документа.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати ухвалу Дружківського
міського суду Донецької області від 05
червня 2013 року, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають суттєве
значення для справи та порушення норм
процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги
посилається на те, що судом першої
інстанції було не в повному обсязі
досліджені всі обставини, що мають
суттєве значення для справи. Крім того,
суд не заважив на те, що держаним
виконавцем взагалі не надано доказів
ухилення його від виконання покладених
на нього зобов'язань по сплаті
аліментів.. На момент подання дійсно
мав заборгованість але у розмірі
значно меншим, ніж зазначено у поданні.
16.09.2013 року ним було отримано довідку з
ВДВС Дружківського МУЮ з якої
вбачається, що станом на 1.10.2013 року
заборгованість по аліментам у нього
відсутня. У грудні 2013 року стягував
взагалі звернулася до Дружківського
ВДВС з заявою про зупинення
виконавчого провадження у зв'язку із
добровільним виконанням ним
зобов'язань по утриманню дитини.

В апеляційному суді представник ОСОБА_1
- ОСОБА_2 підтримала доводи скарги у
повному обсязі.

Представник ВДВС Дружківського
міського управління юстиції до
апеляційного суду не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про що свідчить
особистий підпис в розписці про
повідомлення про час та місце розгляду
справи та рекомендоване повідомлення
про вручення поштового відправлення.

Апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає задоволенню, а ухвала суду -
скасуванню з постановленням нової
ухвали з таких підстав.

Судом першої інстанції визнано
встановленим, що згідно рішення
Дружківського міського суду Донецької
області № 2-303 від 02.03.2006 року ОСОБА_1
зобов'язаний сплачувати аліменти на
користь ОСОБА_3 у розмірі ? частини на
утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

27.03.2006 року державним виконавцем
відкрито виконавче провадження та
зареєстроване в Єдиному Реєстрі
Виконавчих Проваджень за № 8005891. 28.03.2013
року на адресу відділу надійшло
клопотання від стягувача, про
направлення подання на тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України.

Задовольняючи подання суд першої
інстанції керувався ст.ст. 5,11 ЗУ «Про
виконавче провадження», ст.6 ЗУ «Про
порядок виїзду і в'їзду в Україну
громадян України», відповідно до листа
Міністерства юстиції України № 25-32/507
від 06.06.2008 року і виходив з того, що
боржник ОСОБА_1 аліменти сплачував не в
повному обсязі, у зв'язку з чим станом
на 01.04.2013 року має заборгованість у
розмірі 15 625,62 грн.

Між тим, погодитися з ухвалою
суду неможливо, оскільки вона
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Закон України «Про судоустрій і статус
суддів» визначає правові засади
організації судової влади та
здійснення правосуддя в Україні з
метою захисту прав, свобод та законних
інтересів людини і громадянина, прав та
законних інтересів юридичних осіб,
інтересів держави згідно з принципом
верховенства права, закріпленим ст. 8
Конституції України.

Право кожного на справедливий розгляд
його справи судом, встановлений
законом, при вирішенні спору щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру передбачено п.1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка підлягає
застосуванню відповідно до ст. 9
Конституції України та ст.ст. 2,8 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

В статі 1 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» зазначається, що
громадянин України має право виїхати з
України, крім випадків, передбачених
цим Законом, та в'їхати в Україну.

Згідно ч.2 ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
громадянинові України, , який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті.

Пунктом 18 ч.3 статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено право державного
виконавця у процесі здійснення
виконавчого провадження у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦУПК питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Таким чином реалізація цих прав
здійснюється шляхом звернення до суду
в порядку статті 377-1 ЦПК України з
поданням про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі
України, яке також визначає, що
суб'єктом звернення є державний
виконавець.

Перелік осіб, яких Закон України «Про
державну виконавчу службу» визначає як
державних виконавців, міститься у
статті 4 вказаного Закону, положення
якої слід враховувати при перевірці чи
належний суб'єкт звернувся до суду з
поданням.

Проте суд ці вимоги закону не врахував
і розглянув подання старшого
державного виконавця Чикалова К.В., не
перевіривши при цьому чи здійснює ця
особа виконання за виконавчим
документом щодо ОСОБА_1, оскільки з
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 27.03.2006 року вбачається,
що зазначене виконання здійснював
державний виконавець Кононець Н.В. (
а.с.5). Розрахунки заборгованості по
аліментам надавав старший державний
виконавець Чикалов К.В., а з постанови
про повернення виконавчого документа
стягувачеві від 12.12.2013 року вбачається,
що виконавчий лист № 2-303, виданий 02.03.2006
року про стягнення аліментів з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3, знаходився на
примусовому виконанні у державного
виконавця Корнєєва А.О. ( а.с.29).
Відомостей щодо заміни державного
виконавця після відкриття виконавчого
провадження суду не надано.

Апеляційний суд вважає, що є
обґрунтованим довід скарги про
недоведеність суду факту ухилення
боржника від виконання судового
рішення.

Задовольняючи подання суд першої
інстанції мотивував своє рішення лише
двома складовими: наявність статусу
боржника у виконавчому провадженні та
непогашенням боргу по аліментам, що
зумовлюють необхідність у тимчасовому
обмежені права на виїзд за межі України
з метою забезпечення повного та
своєчасного виконання виконавчих
документів.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, повинен вже
відбутися і бути об'єктивно наявним та
вбачатися з матеріалів виконавчого
провадження.

Оскільки відповідно до частини 2 статті
377-1 ЦПК подання розглядається судом
негайно, без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб,
за участю державного виконавця, то саме
на останнього покладається тягар
доказування.

Проте до подання було додано лише копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження, копію виконавчого листа,
копію заяви стягувача від 28.03.2013 року, в
якій зазначено, що вона отримує
аліменти від боржника у розмірі 360 грн.,
з вересня 2012 року по березень 2013 року і
бажає обмежити ОСОБА_1 в праві виїзду за
кордон.

При цьому надані апелянтом до скарги
розрахунок заборгованості по
аліментам та довідка ВДВС
Дружківського міського управління
юстиції ( а.с.25-28) свідчать про
недостовірні дані, які були зазначені
в доданому до подання розрахунку
заборгованості, а також про те, що
станом на 1.10.2013 року заборгованість по
аліментам відсутня. Згідно постанови
державного виконавця Корнєєва А.О. від
12.12.2013 року виконавчий лист про
стягнення аліментів з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 на утримання доньки
ОСОБА_4 повернуто стягувачу від якої
надійшла заява про повернення
виконавчого документа без виконання (
а.юс.29).

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявності факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим, з
метою всебічного і повного з'ясування
всіх обставин справи, встановлення
дійсних прав та обов'язків учасників
спірних правовідносин, суду належно
з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не
виконувала належні до виконання
зобов'язання в повному обсязі або
частково.

Відповідно до ч.2 ст. 312 ЦПК України
апеляційний суд скасовує ухвалу суду
першої інстанції і постановляє ухвалу
з цього питання, якщо воно було
вирішено судом першої інстанції з
порушенням норм процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд
вважає, що доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими та такими, що
заслуговують на увагу, оскільки судом
першої інстанції питання про обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України
вирішено без достатніх правових
підстав та з порушенням норм
процесуального права.

З урахуванням наведеного ухвала суду
підлягає скасуванню з постановленням
нової ухвали про відмову в задоволені
подання ВДВС Дружківського міського
управління юстиції.

Керуючись ст.ст. 307,312,315 ЦПК України,
апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Ухвалу Дружківського міського
суду Донецької області від 05 червня 2013
року скасувати.

Відмовити у задоволенні подання
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Дружківського міського управління
юстиції про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України громадянина України ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ташкент,
Узбекистан, який мешкає за адресою:
АДРЕСА_1.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: