№2/255/159/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого - судді Цукурова В.П.

при секретарі - Рябко Ю.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1,
представників відповідачки ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
житловий будинок, визнання договору
міни недійсним, визнання особи такою,
що втратила право власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_4 про визнання права
власності на житловий будинок,
визнання договору міни недійсним,
визнання особи такою, що втратила право
власності, посилаючись на наступне.

Позивачка є власницею ? частини
житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 23.07.2003 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 Відповідачці належить 3/6
частини вказаного будинку згідно
довідки КП «БТІ м. Донецька» на
підставі договору обміну, посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_6

На земельній ділянці розташовано
будинок літ. А-1, загальною площею 66,9
кв.м. 66,9 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м.,
літня кухня - літ. Б, тамбур літ-б, сараї
літ. В-1, уборна - літ. Л, душ - літ. К.

Позивачка зазначає, що дарувальник за
договором дарування від 23.07.2003 року -
ОСОБА_7 сам побудував всі споруди та
будівлі на території земельної
ділянки, а саме, в 2003 році: літ А-1, а, а1,
а2, а3 (в літ А-1 збільшена житлова площа
на 19,7 кв.м., сені - літ. а, а1, а2, веранда -
літ. а3, літня кухня - літ. Б, тамбур - літ.
б). за життя ОСОБА_7 узаконив самовільні
будівлі та перепланування, але в 2003
році, коли оформлялись документи, не
було вказано, що вони йому належить.

Крім того, позивачка зазначає, що ?
частина домоволодіння АДРЕСА_1, яка
належала іншим співвласникам, була
зруйнована, тому що вони там не
проживали та не заямалися ремонтом та
обслуговуванням квартири №2. Під
впливом часу та погодних умов квартира
була зруйнована, але в 2009 році
зруйнована частина будинку по
невідомим позивачці підставам була по
обміну придбана відповідачкою.

Позивачка вважає, що дії щодо обміну
зруйнованої неіснуючої частини
будинку АДРЕСА_1 було зроблено з
порушенням закону та вважає, що
необхідно визнати право власності на
будівлі, які побудував ОСОБА_8 за нею та
визначити, що доля відповідачки
зменшилась за рахунок цих будівель.

Просила визнати за нею право власності
на будинок АДРЕСА_1, літ. А-1, загальною
площею 66,9 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м.,
літня кухня- літ. Б, тамбур літ-б, сараї
літ. В-1, уборна - літ. Л, душ - літ. К, на
літ А-1 збільшену житлову площу на 19,7
кв.м., сені - літ. а, а1, а2, веранда - літ. а3,
літня кухня - літ. Б, тамбур - літ. б;
визнати договір міни з ОСОБА_4
недійсним на підставі того, що вона
придбала зруйновану неіснуючу частину
будинку АДРЕСА_1; визнати ОСОБА_4 такою,
що втратила право власності на 3/6
частини будинку АДРЕСА_1 у зв'язку зі
знищенням її частини будинку.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала, надала пояснення,
аналогічні викладеним у заяві. Просила
позов задовольнити.

Представники відповідачки в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали.
Просили відмовити у задоволені позову
у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивачки,
представників відповідачки,
дослідивши докази у справі в їх
сукупності, прийшов до висновку про
необхідність відмовити у задоволенні
позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивачка ОСОБА_1 є власницею ? частини
житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 23.07.2003 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 (а.с. 10).

Відповідачка ОСОБА_4 є власницею 3/6
частини будинку АДРЕСА_1 на підставі
договору міни, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_6 від 23.04.2009 року (а.с.
19-21).

У той же час, статтею 715 ЦК України
встановлено, що за договором міни
(бартеру) кожна із сторін
зобов'язується передати другій стороні
у власність один товар в обмін на інший
товар. Кожна із сторін договору міни є
продавцем того товару, який він передає
в обмін, і покупцем товару, який він
одержує взамін. Право власності на
обмінювані товари переходить до сторін
одночасно після виконання зобов'язань
щодо передання майна обома сторонами,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Позивачка посилається на те, що договір
міни, укладений відповідачкою 23.04.2009
року, згідно якого нею було набуто
право власності на 3/6 частини спірного
будинку, має бути визнаний недійсним у
зв'язку з тим, що на момент укладання
правочину предмет договору (частина
будинку) був фактично знищений.

У той же час, статтею 203 ЦК України
встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Однак, з наявних у матеріалах справи
доказів не вбачається законних підстав
для визнання вказаного договору міни
недійсним. Позивачкою не надано суду
жодного належного та допустимого
доказу на обґрунтування своїх вимог
щодо визнання договору недійсним. Отже,
позовні вимоги є безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання особи
такою, що втратила право власності, суд
зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_4 володіє належним їй майном, а
саме, 3/6 частиною будинку АДРЕСА_1 на
законних підставах.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
ж непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Таким чином, вимоги про визнання особи
такою, що втратила право власності є
такими, що не засновані на законі.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

У той же час, суд не вбачає законних
підстав для визнання за позивачкою
права власності на будинок АДРЕСА_1.
Право власності відповідачки на 3/6
частини вказаного будинку є непорушним
та не припинено ані в судовому, ані в
іншому законному порядку.

Таким чином, позовні вимоги про
визнання права власності на житловий
будинок також є безпідставними та
неправомірними. Правових підстав для
їх задоволення у суду немає.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
житловий будинок, визнання договору
міни недійсним, визнання особи такою,
що втратила право власності - відмовити
повністю.

Справу розглянуто в межах заявлених
позивачкою позовних вимог з
урахуванням обраного нею способу
захисту права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 316, 319, 321, 328

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_4 про визнання права власності
на житловий будинок, визнання договору
міни недійсним, визнання особи такою,
що втратила право власності - відмовити
повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано через Ворошиловський
районний суд м.Донецька до
Апеляційного суду Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Рішення надруковано у нарадчій
кімнаті у одному примірнику.

Суддя Ворошиловського районного

суду м. Донецька

В.П. Цукуров