Справа № 369/644/14-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/2964/14 Доповідач у 2
інстанції КоцюрбаКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

19 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі :

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Журби С.О., Сержанюка
А.С.,

При секретарі - Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Фідобанк" на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
26 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства "Фідобанк",
Акціонерного банку "Факторіал-Банк",
ОСОБА_2, реєстраційна служба
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
про зобов'язання вчинити дії, треті
особи: приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання договору недійсним та
зобов'язання вчинити дії ,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, пояснення осіб, які
брали участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о
в и л а:

Позивач звернувся до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області з даним позовом. Свої
вимоги мотивував тим, що між АБ
«Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 укладений
договір, за яким в іпотеку передано
житловий будинок та земельна ділянка
по АДРЕСА_1, на підставі якого,
нотаріусом на вказане майно накладене
обтяження №7375547 (земельна ділянка) та
№7398172 (домоволодіння). Разом з тим, як
вважає позивач, договір іпотеки та
обтяження на них є недійними, так як
власником майна, ОСОБА_2 ніколи не був, в
тому числі і на час укладення
оспорюваного договору, і не мав права
розпоряджатись даним майном. Його
право власності підтверджується
судовими рішеннями, які набрали
законної сили.

Просив суд визнати недійсним договір
іпотеки №П_001/КІ_08, 14683, укладений 11
червня 2008 року, зобов'язати державного
реєстратора вилучити з Єдиного
державного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна запис №7375547
(земельна ділянка) та №7398172
(домоволодіння), виключити з єдиного
державного реєстру іпотеки інформацію
про дане майно, судові витрати покласти
на відповідачів.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 26
березня 2014 року позов задоволено
частково. Визнано недійсним іпотечний
договір № П001/КІ08 від 11 червня 2008 року,
укладений між Акціонерним банком
«Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 У решті
позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вище зазначеним
рішенням, ПАТ "Фідобанк" оскаржило його
в апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просило, рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 26 березня 2014 року
скасувати, ухвалити по справі нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом
встановлено, що 30 травня 2012 року ОСОБА_1
отримав державний акт серія ЯМ №941488 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,2074 га., по АДРЕСА_2, з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

З матеріалів інвентаризаційної
справи №891 КП БТІ Києво-Святошинської
районної ради Київської області
вбачається, що 12 березня 2008 року ОСОБА_1
звернувся до підприємства із заявою на
виготовлення технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1 для
реєстрації в подальшому права
власності на майно на підстав судового
рішення. Подане замовлення позивач
отримав 03 липня 2008 року.

З витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно №19516908 від
14 липня 2008 року вбачається, що ОСОБА_1 є
власником домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 19 листопада
2003 року.

Встановлено, що 11 червня 2008 року між
АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 у якості
забезпечення виконання кредитного
договору №П_001/К1_08 було укладено
іпотечний договір. При цьому, в іпотеку
передано майно, а саме житловий будинок
з господарськими будівлями, спорудами
та земельна ділянка, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

З витягів з єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
від 26 червня 2013 року вбачається за
реєстраційний номером обтяження №7375547
- накладена заборона на земельну
ділянку та за №7398172 - на домоволодіння,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити ЦК, іншим законам України,
які приймаються відповідно до
Конституції України та ЦК, міжнародним
договорам, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен
суперечити положенням також інших,
крім актів цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до ст. ст. 1, 8 Конституції
України. Відповідність чи
невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину.

Згідно ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
19 листопада 2003 року визнано
недійсним договір купівлі-продажу між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житлового будинку
АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_1 право
власності на даний будинок.

Ухвалою колегії суддів судової
палати в цивільних справа Апеляційного
суду Дніпропетровської області від 05
лютого 2008 року рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 19 листопада 2003
року залишено без змін в частині
визнання недійсним договору
купівлі-продажу будинку.

У п. 36 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
вказано, що у разі переходу права
власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до третьої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, суди мають
враховувати, що іпотека є дійсною для
набувача відповідного нерухомого
майна. Особа, до якої перейшло право
власності на предмет іпотеки, набуває
статусу іпотекодавця, має всі його
права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі й на
тих самих умовах, що існували до
набуття ним права власності на предмет
іпотеки (стаття 23 Закону України «Про
іпотеку»).

Посилання представника відповідача
в суді першої інстанції та в
апеляційній скарзі на вказану
обставину, як на підставу незаконності
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області,
колегією суддів не приймається до
уваги, так як ОСОБА_1 є власником майна
на даний час, а право власності до
іпотекодавця перейшло поза волею
власника майна, а також те, що на час
вчинення оспорюваного правочину
ОСОБА_2 не був власником житлового
будинку та земельної ділянки, тому
права на передачу майна в іпотеку також
не мав. Передача майна позивача, право
власності на яке він набув на підставі
свідоцтва про право на спадщину,
виданого Першою Київською обласною
державною нотаріальною конторою від 19
серпня 1998 року порушує його право на
володіння, користування та
розпорядження належним йому майном.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком
Києво-Святошинського районного суду
Київської області про задоволення
позовних вимог позивача в частині
визнання недійсним договору іпотеки та
висновоком суду першої інстанції про
відмову ОСОБА_1 в задоволенні решти
позовних вимог в зв»язку з їх
недоведеністю.

Так як суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
порушень норм процесуального
законодавства при розгляді справи не
допустив, тому, апеляційна скарга ПАТ
"Фідобанк" підлягає відхиленню, а
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 26
березня 2014 року залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Фідобанк"
відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
26 березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: