АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 193/1656/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/896/К/14
суддя Шумська О.В.
Категорія - 48 ( І )
Суддя-доповідач - Зубакова
У Х В А Л А

Іменем України

16 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі :

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М.,
Соколан Н.О.

при секретарі: Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_2 на рішення Софіївського
районного суду Дніпропетровської
області від 04 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті
особи орган опіки та піклування
Ордо-Василівської сільської ради
Софіївського району Дніпропетровської
області, сектор опіки та піклування
Софіївської райдержадміністрації
Дніпропетровської області, про
визначення місця проживання дитини.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

відповідач ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про
визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначив, що перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від
шлюбу має сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після припинення шлюбних відносин син
проживає з ним та рішенням
Софіївського районного суду
Дніпропетровської області з
відповідача ОСОБА_3 стягнуто аліменти
на утримання малолітнього ОСОБА_5 в
розмірі 500 грн. щомісячно на користь
батька ОСОБА_2

Посилаючись на те, що в його будинку
створені усі необхідні умови для життя
та виховання сина, він має постійний
заробіток, позитивно характеризується,
батьки допомагають доглядати за
дитиною, а відповідачка з 02 квітня 2013
року ніякої участі у вихованні сина не
приймає і не спілкується з ним, просив
суд встановити місце проживання
малолітнього ОСОБА_5 разом з батьком за
адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 04
березня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи.

Судом не надано оцінки ставленню обох
батьків до виховання дитини. Так,
відповідач ОСОБА_3 не має постійного
місця роботи та постійного джерела
доходу, проживає з іншим чоловіком без
реєстрації шлюбу у найманій квартирі,
оскільки не має свого житла та
зареєстрована у його батьків, не
цікавилася вихованням сина та не
намагається з ним зустрітись, що
свідчить про її безвідповідальне
ставлення до батьківських обов'язків.

Крім того, позивач вважає, що судом
першої інстанції невірно розтлумачено
положення Декларації з прав дитини та
не взято до уваги, що визначення місця
проживання дитини не тягне за собою її
розлучення з матір'ю.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу відповідач ОСОБА_3 зазначає, що
оскаржуване судове рішення є законним
та обґрунтованим, в процесі розгляду
справи суд не порушив норм ні
матеріального, ні процесуального
права, а тому рішення суду слід
залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_2, будучи завчасно
належним чином повідомленим про час і
місце розгляду справи за його
апеляційною скаргою на рішення
Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 04
березня 2014 року шляхом
SMS-повідомлення, направленого у
відповідності до Порядку надсилання
учасниками судового процесу текстів
судових повісток у вигляді
SMS-повідомлень, затвердженого наказом
Державної судової адміністрації
України від 01.06.2013 року №73, про що
Програмою автоматизованого
документообігу апеляційного суду
Дніпропетровської області (Д-3)
сформовано довідку в електронному
вигляді, в судове засідання не з'явився,
що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК
України) не перешкоджає розглядові
справи.

Представники третіх осіб Органу опіки
та піклування Ордо-Василівської
сільської ради Софіївського району
Дніпропетровської області та Сектору
опіки та піклування Софіївської
райдержадміністрації
Дніпропетровської області будучи
завчасно (01 квітня 2014 року) належним
чином повідомленими про час і місце
розгляду справи (про що свідчать
рекомендоване повідомлення про
вручення їм судових повісток про
виклик в судове засідання на 16 квітня
2014 року), в судове засідання не
з'явилися (представник Сектору опіки та
піклування Софіївської
райдержадміністрації
Дніпропетровської області надав
клопотання про розгляд справи за його
відсутністю), що (у відповідності до ч.2
ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
відповідача ОСОБА_3, яка заперечувала
проти доводів апеляційної скарги та
просила її відхилити, залишивши без
змін рішення суду першої інстанції, як
законне та обґрунтоване, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та письмових
заперечень на неї, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 25 серпня 2009 року по 29 серпня 2013
року.

Від шлюбу сторони мають малолітню
дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
мешкає разом з позивачем ОСОБА_2 та
знаходиться на його повному утриманні.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2 щодо
визначення місця проживання дитини,
суд першої інстанції, виходячи із
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своїх дітей, вірно прийшов
до висновку щодо неможливості
розлучення малолітньої дитини з
матір'ю - ОСОБА_3

Так, згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу
України (далі - СК України) питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини.

Згідно зі ст.ст. 160, 161 СК України місце
проживання дитини, яка досягла десяти
років, визначається за згодою батьків
та самою дитиною.

У випадку, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які
проживають окремо (у тому числі в одній
квартирі), про те, з ким із них і хто саме
з дітей залишається, суд, виходячи із
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своїх дітей, повинен
ухвалити рішення, яке відповідало б
інтересам неповнолітніх. При цьому суд
враховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, зокрема у принципі 6,
проголошено, що малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Крім того, згідно роз'яснення п. 24
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 1998 року № 16 «Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України»,
відповідно до якого, вирішуючи спори
між батьками, які проживають окремо (у
тому числі в одній квартирі), про те, з
ким із них і хто саме з дітей
залишається, суд, виходячи із рівності
прав та обов'язків батька й матері щодо
своїх дітей, повинен постановити
рішення, яке відповідало б інтересам
неповнолітніх. При цьому суд враховує,
хто з батьків виявляє більшу увагу до
дітей і турботу про них, їхній вік і
прихильність до кожного з батьків,
особисті якості батьків, можливість
створення належних умов для виховання,
маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Як встановлено судом першої інстанції
та не спростовано в суді апеляційної
інстанції, ОСОБА_3 з 13 серпня 2013 року
працює дизайнером ФОП ОСОБА_6 (а.с. 35) та
її посадовий оклад становить 4 500,00 грн.
(а.с. 36).

За місцем роботи ОСОБА_3
характеризується позитивно (а.с. 38).

ОСОБА_3 має бажання спілкуватись з
дитиною та навіть створила необхідні
умови для проживання свого
малолітнього сина ОСОБА_5 разом з нею у
квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 37), однак, згідно
наданих нею пояснень, не має такої
можливості через погрози з боку ОСОБА_2
(а.с. 39).

Згідно висновку Софіївської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області №273 від
11.11.2013 року батьки малолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, мають рівні можливості
щодо проживання дитини в їх сім'ях (а.с.
16).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
надав належної оцінки положенням ст.ст.
141, 157, 160, 161 СК України, вірно
встановивши обставини справи та
врахувавши принцип 6 Декларації прав
дитини, правильно прийшов до висновку
про відмову в задоволенні зустрічного
позову про визначення місця проживання
неповнолітньої дитини з батьком.

Доводи апеляційної скарги про те,
що судом неповно досліджені всі
обставини справи, протирічать
матеріалам справи та спростовуються
висновками суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач ОСОБА_3 не має постійного місця
роботи, постійного джерела доходу,
місця проживання та не цікавиться
вихованням ні сина, не можуть бути
підставою для скасування рішення суду,
оскільки на даний час ОСОБА_3 працює та
проживає в трикімнатній квартирі разом
з ОСОБА_6, її дохід складає близько 4
500,00грн. на місяць, в квартирі створено
належні умови для розвитку та
виховання дитини.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці. Проте відповідно до вимог
ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є
виключною компетенцією суду,
переоцінка доказів діючим
законодавством не передбачена. Судом
першої інстанції повно та всебічно
досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін,
обставини по справі, перевірив доводи і
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду обґрунтовані і
підтверджені письмовими матеріалами
справи та поясненнями учасників
процесу.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 04
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: