АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3704/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Прижигалінська Т. В. Доповідач -
Котушенко С.П. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року

колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
Котушенко С.П.

суддів Петренко
І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 грудня 2013 року за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості. Позивач
вказував на те, що 22 липня 2005 року між
ними був укладений кредитний договір
б/н, за умовами якого відповідач
отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Посилаючись на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором,
унаслідок чого виникла заборгованість
станом на 31 липня 2013 року у розмірі 32
574,17 грн., яка складається з
заборгованості за кредитом у розмірі 8
860,71 грн., за процентами - 21 686,12 грн., по
штрафу 500 грн. (фіксована частина) та 1
527,34 грн. (процентна складова), позивач
просив стягнути її з відповідача на
свою користь.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
справа ставить питання про скасування
рішення та ухвалення нового.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів не
вбачає передбачених законом підстав
для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За правилами ст.ст.526, 599 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства і
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що 22
липня 2005 року між сторонами було
укладено договір, за умовами якого
відповідач отримав кредит у розмірі 5 000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 3% на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Позичальник зобов'язався здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) у розмірі 7% від
суми боргу.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Взяті на себе зобов'язання з погашення
кредиту відповідач виконував
неналежним чином, має заборгованість
за кредитом, відсотками за
користування кредитом, штрафом, що дало
право банку вимагати стягнення цієї
заборгованості.

Під час розгляду справи відповідач
подав заяву про застосування строку
позовної давності (а.с.90).

Згідно із ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Строк виконання
кожного щомісячного зобов'язання
згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку.

З пояснень представника позивача
встановлено, що відповідач перестав
виконувати щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту у 2008 році, а з лютого
2010 року - зобов'язання зі сплати
процентів за користування кредитом. З
вимогами про стягнення заборгованості
банк звернувся до суду 05 вересня 2013
року, тобто з пропуском трирічного
строку для пред'явлення позову, і
поважності причин пропуску цього
строку не навів, а тому суд дійшов
обґрунтованого висновку, що право
банку не підлягає захисту у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Ухвалене судом рішення відповідає
матеріалам справи та вимоги закону, що
регулює зазначені правовідносини,
підстав для його скасування не
встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 грудня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: