АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/4335/2014
Головуючий в суді 1 інстанції
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана її представником ОСОБА_3, на
ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 31 січня 2014 року по справі за
скаргою ОСОБА_2 на постанову старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві ШЕРЕМЕТ Юлії
Михайлівни про повернення виконавчого
документа від 05.12.2013 року,

встановила:

В січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду зі скаргою на постанову старшого
державного виконавця ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві Шеремет
Ю.М. про повернення виконавчого
документа від 05 грудня 2013 року, в якому
просить скасувати вказану постанову як
таку, що винесена з порушенням ст. ст. 48,
50 Закону України «Про виконавче
провадження».

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 31 січня 2014 року у
задоволенні скарги ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати ухвалу
суду та постановити нову, якою скаргу
задовольнити, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права. Зазначав, що на
момент винесення вказаної постанови,
державному виконавцю не було надано
копію ухвали Апеляційного суду м. Києва
про поновлення строку на подання
апеляційної скарги на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 23 квітня 2013 року, тому у державного
виконавця не було підстав для
повернення виконавчого документа. Крім
того, жодних правових підстав для
припинення заходів примусового
виконання рішення у державного
виконавця не було. Вказував, що арешт
скасовується в разі закінчення
виконавчого провадження, а не у разі
повернення виконавчого документа.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримала апеляційну скаргу
та просила задовольнити; представник
ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві
вважала доводи апеляційної скарги
безпідставними та просила залишити
ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення представника
апелянта, державного виконавця,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_2
посилалась на те, що 05 грудня 2013 року
старший державний виконавець ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві Шеремет
Ю.М. виніс постанову про повернення
виконавчого документу до органу, що
видав виконавчий документ на підставі
ч.1. ст. 48, 50 Закону України «Про
виконавче провадження» - у зв'язку з
відкриттям апеляційного провадження
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 23.04.2013 року.

Проте на момент винесення вказаної
постанови, державному виконавцю не
було надано ухвали Апеляційного суду м.
Києва про поновлення строку на подання
апеляційної скарги, а тому не було
підстав для повернення виконавчого
документу. Крім того, державним
виконавцем незаконно припинено
чинність арешту, оскільки вимоги ст. 50
Закону України «Про виконавче
провадження» про скасування арешту
поширюються на випадки закінчення
виконавчого провадження, а не у разі
повернення виконавчого документа.

При вирішенні даної скарги судом
першої інстанції було встановлено, що
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 23 квітня 2013 року було
задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
третя особа: Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 про стягнення боргу за
договором позики.

На підставі вказаного рішення 29 травня
2013 року Дніпровським районним судом м.
Києва був виданий виконавчий лист про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
боргу на загальну суму 812 759 грн. 82 коп.

04.06.2013 року державним виконавцем на
підставі ст. 17, 19, 20, 25 Закону України
«Про виконавче провадження» винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП № 38278207, та на підставі
ст. 57 Закону України «Про виконавче
провадження» з метою забезпечення
реального виконання рішення винесена
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

09.10.2013 року до відділу державної
виконавчої служби Дніпровського РУЮ у
м. Києві надійшла вимога боржника
ОСОБА_5 про закінчення виконавчого
провадження та повернення виконавчого
документу до суду, який його видав, у
зв'язку з відкриттям апеляційного
провадження, в додатку до якої
приєднана ухвала Апеляційного суду м.
Києва від 10 вересня 2013 року про
відкриття апеляційного провадження у
справі за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 23 квітня 2013 року.

29.11.2013 року до відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
надійшов лист Апеляційного суду м.
Києва, в якому підтверджено інформацію
про те, що ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 10 вересня 2013 року відкрито
провадження у справі за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 23 квітня 2013 року та
призначено справу у судове засідання.

05.12.2013 року державним виконавцем
на підставі ч. 1 ст. 48, 50 Закону України
«Про виконавче провадження» винесена
постанова про повернення виконавчого
документа до органу, що видав
виконавчий документ, припинено
чинність арешту майна боржника, згідно
постанови від 04.06.2013 року та скасовано
інші заходи примусового виконання
рішення.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив з того, що
порушень державним виконавцем вимог
ст. ст. 48, 50 Закону України «Про
виконавче провадження» при винесенні
постанови про повернення виконавчого
документа не допущено, правові
підстави для задоволення скарги
відсутні.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
оскільки вони є обґрунтованими і
відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавчий документ, прийнятий
державним виконавцем до виконання,
повертається до суду, який його видав, у
разі відновлення судом строку для
подання апеляційної скарги на рішення,
за яким видано виконавчий документ, та
прийняття такої апеляційної скарги до
розгляду (крім виконавчих документів,
що підлягають негайному виконанню).

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Виходячи із вимог зазначених норм, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що державним
виконавцем не було порушено ст. ст. 48, 50
Закону України «Про виконавче
провадження» при винесенні постанови
про повернення виконавчого документу.

Доводи апеляційної скарги про те, що у
державного виконавця не було підстав
для повернення виконавчого документа,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 10.09.2013 року відкрито
апеляційне провадження за апеляційною
скаргою боржника ОСОБА_5 на рішення та
ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
11 вересня 2013 року зазначена апеляційна
скарга призначена до розгляду.

Посилання апелянта на відсутність
ухвали про поновлення строку на
апеляційне оскарження є
безпідставними, оскільки відповідно до
змісту ст. 297 ЦПК України постановлення
ухвали про відкриття апеляційного
провадження свідчить про те, що
питання щодо строків апеляційного
оскарження судом вже вирішено і
підстав для відмови у відкритті
апеляційного провадження не
встановлено.

Крім того, доводи апеляційної скарги
про те, що арешт скасовується лише у
разі закінчення виконавчого
провадження, також висновків суду не
спростовують, оскільки статтею 50
Закону України «Про виконавче
провадження» передбачені випадки
скасування арешту майна боржника як у
разі закінчення виконавчого
провадження, так і в разі повернення
виконавчого документа до суду або
органу, що його видав. Зазначена норма
передбачає, що у разі повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення.

Інші доводи апеляційної скарги
не містять обставин, які б дали суду
апеляційної інстанції підстави для
спростування висновків суду щодо
необґрунтованості та безпідставності
заявленої скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
ухвала суду відповідає вимогам закону,
зібраним доказам, обставинам справи,
тому підстав для її скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 31 січня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: