АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3506/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Федоріщев С. С. Доповідач -
Лаченкова О.В. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

07 квітня 2014
року колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Лаченкової О.В.

суддів
- Варенко О.П., Григорченко Е.І.,

при секретарі
- Гасановій С.Д..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
"Державний ощадний банк України" про
відшкодування шкоди-,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії - ТВБВ 1-А типу №
10003/0603 (№6719) про відшкодування шкоди.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 25 лютого
2014 в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ
«Державний ощадний банк» про
відшкодування шкоди було відмовлено.

Не погодившись з рішенням ОСОБА_2,
подав апеляційну скаргу на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року
та просить його скасувати та ухвалити
нове рішення ,яким задовольнити
позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
сторін, що з'явилися, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Розглядаючи спір в межах
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 13 серпня 2012
року між ПАТ «Державний Ощадний банк
України» та ОСОБА_2, був укладений
договір № 4986 на зарахування та видачу
вкладу грошових коштів, що надійшли за
рішенням суду, за умовами якого позивач
довіряє, а відповідач бере на себе
обов'язки здійснювати зарахування
коштів на поточний рахунок НОМЕР_1 в
ТВБВ 6719/081 та виплачувати позивачу 1,0%
від загальної суми зарахованих
платежів, але не менше 6 грн., що
підтверджується копією зазначеного
договору, наявного в матеріалах справи
(а.с.12).

24.04.2013 р. позивач звернувся зі
скаргою до начальника Кіровського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ про те, що
виконавча служба не забезпечує
перерахування коштів на його
банківський рахунок на виконання
рішення суду (а.с.12зворот), у відповідь
на що начальник Кіровського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ листом за вих.
№ 6547/66/16 від 25 квітня 2013 року повідомив,
що перерахування коштів не
відбувається через зміну банківських
реквізитів банка-отримувача та просив
ОСОБА_2 вказати правильні реквізити для
перерахування грошових коштів у сумі
3997,78 (а.с.13). Листом за підписом
начальника Дніпропетровського МУЮ за
вих. № Б-92 від 18 червня 2013 року ОСОБА_2
було направлено дублікат зазначеного
листа № 6547/66/16 від 25 квітня 2013 року
(а.с.13 зворот) . 29.04.2013 р.

Позивач уклав з відповідачем
договір банківського вкладу № 192955 на
розміщення 50000 грн. з відсотковою
ставкою 22% річних строком на 370 днів (а.с.
14).

21.08.2013 р. ОСОБА_2 звертався до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ПАТ
«Державний Ощадний банк України», у
якому просив стягнути з відповідача на
свою користь 31301,73 грн. в рахунок
виплати неустойки за кожний день
прострочення виконання умов договору
із розрахунку 3% від суми, що підлягала
перерахуванню, 571,68 - недоотриманий
дохід через порушення договору та
відшкодувати моральну шкоду,
спричинену порушеним його прав
споживача на суму 6000 грн. та 2000 грн. -
моральну шкоду, спричинену
необхідністю звертатися до суду за
захистом своїх прав. На обґрунтування
своїх позовних вимог посилався на
обставини,якими обґрунтовує позовні
вимоги в даному позові (а.с. 48-51) .

30.09.2013 р. Жовтневим районним
судом м. Дніпропетровська у задоволені
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено ( а.с.
15-18) та це рішення залишено без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області (а.с. 67).

Відмовляючи в задоволені
позову ОСОБА_2 суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що доводи
позивача необгрунтовані щодо
наявності порушень в діях відповідача,
пов'язаних із зміною банківських
реквізитів та неповідомлення
персонально позивача про такі зміни
ознак односторонньої відмови
відповідача від взятих на себе
зобов'язань, що на думку позивача є
очевидною обставиною, яка унеможливлює
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за вищевказаним договором,
.

Договір № 4986 від 13.08.2012 року,
укладений між сторонами містить
обов'язок відповідача повідомити
позивача лише про зміни тарифів на
оплату за надані послуги, та не містить
ніяких застережень щодо обв'язку Банку
повідомляти позивача про зміну
банківських реквізитів. Згідно до
п.4.1.Постанови Правління Національного
банку України №306 від 08.09.2011р.,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 18 жовтня 2011 року за №1203/1994 « Про
затвердження деяких нормативно
правових актів Національного банку
України» , Банку, у разі внесення змін
до документів та інформації, які
надаються згідно з вимогами глави 2
розділом 4 цього Положення,
зобов'язаний у двотижневий строк після
їх затвердження подати до
Національного банку повідомлення про
зміни реквізитів за формою , наведеною
в додатку 15.

Обов'язку ПАТ «Державний
ощадний банк України»,який є
комерційним банком,повідомляти
кожного з вкладників індивідуально про
зміни своїх банківських реквізитів,
чинним законодавством не передбачений.

Щодо вимоги про стягнення з
відповідача трьох відсотків вартості
послуги, тобто 3-х відсотків від суми не
отриманої позивачем суми у 3 997,78 грн.
відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
цієї вимоги,оскільки між сторонами не
існували грошові зобов»язання, на які б
могли бути нараховані ці санкції, тобто
зазначена вимога є необґрунтованою,
оскільки це не передбачено умовами
укладеного між сторонами договору № 4936
від 13 серпня 2012року.

Відносно стягнення моральної
шкоди,суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що спірні
правовідносини не передбачають
відшкодування моральної шкоди.

Щодо стягнення упущеної
вигоди,колегія суддів вважає,що суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку,про відмову в її
стягненні,оскільки між сторонами не
існували грошові зобов»язання.

Доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.
Крім того приведені в апеляційної
скарзі доводи зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
правову оцінку, суд постановив рішення,
що відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами,
поясненнями сторін.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді