Справа №591/9588/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сидоренко А. П.Номер
провадження 22-ц/788/264/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 48
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І., Лузан Л. В.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 27 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів,

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 27 грудня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь
ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 700 грн. щомісячно
до повноліття дитини, починаючи
стягнення з 04 листопада 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліменти на її утримання в розмірі 300
грн. щомісячно, до досягнення донькою
ОСОБА_5 трирічного віку, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи стягнення з 04
листопада 2013 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в
іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення змінити в частині
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, зменшити розмір
аліментів, стягнених на користь
позивачки на утримання дитини до 365 грн.
40 коп., та скасувати рішення в частині
стягнення аліментів на утримання
дружини ОСОБА_4 в розмірі 300 грн. і
відмовити у задоволенні позову в цій
частині.

Вказує, зокрема, що суд першої
інстанції не врахував матеріальне
становище сторін, а саме те, що він не
працює, не має доходу, деякий час
перебував на утриманні своєї сестри, а
на його утриманні знаходяться син
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та хворі
непрацездатні батьки. Суд не з'ясував
конкретних доходів сторін та інших
обставин, що мають істотне значення.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
представника відповідача, який
підтримав скаргу з мотивів, в ній
викладених, позивача та її
представника, які заперечують проти
скарги та вважають рішення суду вірним,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

04 листопада 2013 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з вказаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що з 29 червня 2012 року вона
перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після народження дитини, у зв'язку з
необхідністю приділяти увагу дитині,
витрачати додаткові кошти на
утримання її та дитини, відносини з
відповідачем погіршилися. Чоловік
поставив умову, щоб всі кошти, які вона
отримувала як допомогу при народженні
дитини, по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, вона
віддавала йому, щоб він одноособово
розпоряджався ними, проте не відмовляв
собі в задоволенні своїх потреб -
щотижня відвідував сауну, тренажерний
зал, нічні клуби. В жовтня 2013 року вона
пішла від нього до своїх батьків,
забравши з собою дитину.

Відповідач офіційно не працює, не
офіційно займається підприємницькою
діяльністю, пов'язаною із здачею в
оренду щодобово та на тривалий строк
квартир. Зазначала, що дві такі
квартири він має у власності, і ще
чотири квартири орендує у інших
власників, має при цьому щомісячний
дохід в сумі близько 10 000 грн., а тому
має можливість надавати таку допомогу.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її
користь на утримання дочки аліменти у
твердій грошовій сумі в розмірі одного
прожиткового мінімуму, тобто 1123 грн. в
місяць до досягнення дитиною
повноліття; стягнути з ОСОБА_3 на її
утримання до досягнення дитиною
трирічного віку аліменти у твердій
грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового
мінімуму, тобто 561,50 грн. в місяць.

В цій справі позивачка одночасно
зверталась з позовом про розірвання
шлюбу. Ухвалою судді Зарічного
районного суду м. Суми від 12 листопада
2013 року повернуто ОСОБА_4 позовну заяву
про розірвання шлюбу на підставі п. 5 ч.
3 ст. 121 ЦПК України з огляду на те, що
дитина сторін не досягла одного року
(а.с.13).

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позов про стягнення
аліментів, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач є
працездатним, має задовільний стан
здоров'я, а тому повинен і має
можливість надавати матеріальну
допомогу на утримання неповнолітньої
дочки і позивачки.

Цей висновок суду узгоджується з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 29 червня 2012 року, від якого
мають неповнолітню дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка проживає окремо
від відповідача, перебуває у відпустці
по догляду за дитиною до досягнення нею
трьох років. Дочка проживає з матір'ю і
знаходиться на її утриманні (а. с. 4, 5, 8,
11-12).

Відповідач зареєстрований як
приватний підприємець. Згідно
інформації Державної податкової
інспекції у м. Суми за період з 01 січня
2013 року по 25 листопада 2013 року дохід у
нього відсутній (а.с.26).

Відповідач має повнолітнього сина від
першого шлюбу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який
навчається на денній формі навчання у
Державному навчальному закладі
«Сумський центр професійно-технічної
освіти харчових технологій, торгівлі
та ресторанного сервісу» з 01 вересня 2010
року по 31 січня 2014 року (а.с. 27, 28).

Частина 1 ст. 180 СК України передбачає
обов'язок батьків утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при
визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я і матеріальне
становище дитини та платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, інших
обставин, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів».

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону.

Якщо розмір аліментів, визначений
судом у твердій грошовій сумі, менше
мінімального розміру, передбаченого
частиною другою статті 182 цього
Кодексу, то дитині призначається
відповідно до закону державна допомога
в розмірі різниці між визначеним
розміром аліментів і 30 відсотками
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України
дружина, з якою проживає дитина, має
право на утримання від чоловіка -
батька дитини до досягнення дитиною
трьох років. Право на утримання вагітна
дружина, а також дружина, з якою
проживає дитина, має незалежно від
того, чи вона працює, та незалежно від
її матеріального становища, за умови,
що чоловік може надавати матеріальну
допомогу.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідач, всупереч вказаним вимогам
процесуального закону, не надав суду
переконливих, належних та допустимих
доказів своїм доводам про те, що він не
в змозі виплачувати аліменти на
утримання дитини та її матері у
визначеному судом розмірі.

Задовольняючи позов та стягуючи з
відповідача аліменти на утримання
дитини та матері, суд першої інстанції
вірно виходив з того, що позивачка
вправі вимагати аліменти, в тому числі
і на своє утримання, враховуючи
відсутність у неї можливості працювати
в зв'язку з необхідністю доглядати
однорічну дитину.

Висновок суду про те, що позивачка в
зв'язку з цим потребує матеріальної
допомоги, є безсумнівним.

В справі відсутні докази тому, що
позивачка має можливість отримувати
іншим шляхом дохід на утримання своє та
дитини, чи має достатню змогу сама
утримувати дитину, що могло б бути
підставою для зменшення розміру
стягнених з відповідача аліментів на
утримання дитини та звільнення його
від обов'язку утримувати позивачку.

Відповідач зазначає, що визначений
судом розмір аліментів він не в змозі
сплатити, оскільки не має доходів,
знаходиться в скрутному майновому
стані, перебував на утриманні сестри.
Проте такі доводи є непереконливими.,
доказів тому, що його утримувала
сестра, немає в справі.

Судом враховані при визначенні
розміру аліментів істотні обставини,
що мають значення для справи: майновий
стан відповідача, який є здоровою
працездатною особою, зареєстрований
як підприємець, не є інвалідом,
домовленість про утримання дитини між
сторонами не досягнута.

Не спростовує висновків суду та не є
підставою для скасування рішення суду
і та обставина, що після ухвалення
оскаржуваного рішення суду відповідач
з 8 січня 2014 року працевлаштувався
водієм на мінімальну заробітну плату,
не надав доказів тривалості його
робочого часу та тому, що він
позбавлений можливості з огляду на
свій працездатний стан отримувати
достатній дохід з метою утримання
позивачки і їх спільної дитини.

Виходячи з встановлених судом
обставин, відповідач може надавати
матеріальну допомогу на утримання
дитини та позивачки у визначеному
судом розмірі, який є таким, що
враховує інтереси дитини, позивачки та
не порушує права відповідача, який
добровільно матеріальної допомоги в
належному розмірі на утримання не
надає, хоча має можливість і повинен її
надавати, враховуючи його фізичні
можливості та спроможність працювати.

Незалежно від працевлаштування,
наявності постійного заробітку чи
розміру доходу батько зобов'язаний
утримувати дитину. Така особа не може
бути визнана неспроможною сплачувати
аліменти в достатньому розмірі, якщо
вона, будучи працездатною, повноцінно
не працює без поважних причин.

Заперечуючи проти позову та оскаржуючи
рішення суду, відповідач не послався на
наявність обставин, якими б
спростовувались висновки суду, не
навів доводів протилежному з
посиланням на переконливі докази.

Відповідач не спростував доводів
позивачки про те, що він винаймає
квартиру, оплачує комунальні послуги,
користується автомобілем, який
утримує.

З огляду на зазначене, доводи
відповідача про те, що при визначенні
аліментів суд не врахував, що він не
працює, а тому згоден виплачувати
аліменти лише на дитину в мінімальному,
передбаченому законом розмірі, є
безпідставними. Підтвердивши
пояснення позивачки про те, що він
займався підприємницькою діяльністю,
він, між тим, пояснивши, що фактично
припинив цю діяльність, не надав
доказів тому, що вживав належних
заходів до працевлаштування, з метою
отримання постійного доходу в
належному розмірі, в тому числі і через
центр зайнятості населення. Доводи
представника відповідача про те, що з
вини податкових органів він не може
закрити підприємницьку діяльність, а
тому не міг працевлаштуватись через
центр зайнятості населення, виглядають
надуманими і безпідставними.

Відповідач зазначає, що утримує
батьків-пенсіонерів та дорослого сина
від першого шлюбу, який навчається.

Такі доводи позивача є
безпідставними, оскільки, враховуючи
довідку навчального закладу, строк
навчання сина закінчився 31 січня 2014
року, а посилання на те, що він надає
йому щомісячну допомогу в розмірі 300 гр.
не спростовують висновків суду про
його спроможність надавати утримання
позивачці і дочці у визначеному судом
розмірі. Вказана обставина врахована
судом при визначенні розміру аліментів
на користь позивачки.

Батьки відповідача, згідно пояснень
представника відповідача, отримують
пенсію, і доказів тому, що відповідач їх
утримує та в якому розмірі, в справі
відсутні. Надані відповідачем з
апеляційною скаргою медичні документи
не підтверджують участь відповідача в
утриманні матері з огляду на її стан
здоров'я (а.с. 51-55).

Таким чином, посилання відповідача на
те, що вказані обставини не дають
можливості йому утримувати позивачку і
дочку, є непереконливими.

Розмір аліментів, визначений судом в
твердій грошовій сумі, є співмірним з
майновим станом сторін, не поставить
відповідача в тяжкий матеріальний
стан, враховуючи його вік і повну не
обмежену працездатність, на відміну
від позивачки, яка не має можливості
працювати із-за необхідності доглядати
дитину.

Обставин, які б відповідно до положень
СК України могли бути підставою для
повного звільнення відповідача від
сплати аліментів на утримання
позивачки та зменшення розміру
аліментів на утримання дочки, в справі
не встановлені.

Відповідач не навів у апеляційній
скарзі фактів, які б підтвердили
необґрунтованість рішення суду,
свідчили б про наявність підстав для
задоволення скарги.

За таких обставин оскаржуване рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 27 грудня 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -