Справа №591/9971/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сидоренко А. П.Номер
провадження 22-ц/788/1057/14 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 45
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В., Рибалки В. Г.,

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 28 квітня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, Сумської міської ради

про встановлення порядку користування
земельною ділянкою, -

в с т а н о в
и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 28 квітня 2014 року відмовлено в
позові ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
порушення норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Всі доводи апеляційної скарги,
зводяться до того, що рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 01 червня 2011
року, на яке суд послався в
оскаржуваному рішенні, не містить
жодної інформації щодо дійсного
встановлення порядку користування
земельною ділянкою. Суд першої
інстанції безпідставно відхилив
клопотання про призначення експертизи,
з метою визначення можливих варіантів
порядку користування земельною
ділянкою. Оскаржуване рішення не
вирішує проблему землекористування, як
для ОСОБА_3, ОСОБА_5, так і для майбутніх
набувачів земельної житлового будинку
та земельної ділянки. Вказує, що
оскільки не вирішене питання
землекористування, то сторони не мають
змоги обслуговувати належні їм частини
житлового будинку.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав
доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_5 та
його представник ОСОБА_6 заперечували
проти них, вважали рішення суду першої
інстанції законним і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Судом першої інстанції по суті
встановлено, що відповідно до договору
купівлі-продажу житлового будинку із
розстроченням платежу від 18 липня 2012
року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_7, ОСОБА_8 продала
ОСОБА_3 житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що
розташований на земельній ділянці
Сумської міської ради площею 0,0322 га, що
становить 38/100 частин від загальної
площі 0,0847 га.

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав №34998225 від 30 липня 2012 року житловий
будинок за адресою АДРЕСА_1 належить на
праві власності ОСОБА_3 відповідно до
договору купівлі-продажу від 18 липня 2012
року.

Відповідно до договору дарування від 18
липня 2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_7, ОСОБА_8 подарувала
ОСОБА_3 7/1000 часток житлового будинку, що
складаються з: кладової «IV» площ. 1,4 м2,
яка знаходиться в прибудові літ. «а», за
адресою: АДРЕСА_1 та розташовані на
приватизованій земельній ділянці, що
становить 61/100 частин від загальної
площі 0,0847 га.

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав №35001388 від 31 липня 2012 року житловий
будинок за адресою м. Суми АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_3 відповідно до
договору дарування від 18 липня 2012 року.

Відповідно державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 09
грудня 2004 року № 1-2402, ОСОБА_5 є
власником земельної ділянки площею 0,0847
га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. У
тексті цього державного акту також
зазначено список співвласників
земельної ділянки, а саме ОСОБА_5 62/100 та
державна власність 38/100.

Згідно договору оренди земельної
ділянки від 04 березня 2013 року
орендодавець в особі міського голови м.
Суми Мінаєва Г.М. на підставі рішення
Сумської міської ради від 19 грудня 2012
року №1977-МР «Про передачу у власність,
оренду земельних ділянок громадянам»
надав ОСОБА_3 в оренду земельну ділянку
площею 38/100 частин від 0,0847 га, що
становить 322 кв.м., яка знаходиться за
адресою: м. Суми АДРЕСА_1.

З акту від 20 липня 2010 року ОСОБА_8,
ОСОБА_5, власниками
(землекористувачами) суміжних
земельних ділянок ОСОБА_10 та ОСОБА_11,
представником управління Держкомзему
у місті Суми, представником управління
земельних ресурсів Сумської міської
ради та представником виконавця робіт
з кадастрової зйомки земельної ділянки
- ТОВ «Три кита» вбачається погодження
(встановлення) меж земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1 та прийому-передачі на
зберігання межових знаків ОСОБА_8, в
якому зазначено:

- межі земельної ділянки закріплені
знаками встановленого зразку та
передані на зберігання землевласникам;

- межі земельної ділянки проходять по
існуючій огорожі;

- суміжними землекористувачами
(землевласниками) ніяких претензій при
погодженні і встановленні існуючих меж
не заявлено.

Відповідно до акту приймання-передачі
межових знаків на зберігання від 25
жовтня 2012 року, підписаним ОСОБА_3, їй
передано межові знаки земельної
ділянки по існуючій огорожі ( кути
поворотів 4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-1-2-3 ) та по
стіні будівлі ( кути поворотів 3-4). В
цьому ж акті зазначено, що межі та
розміри земельної ділянки
відповідають межам та розмірам
земельної ділянки, наданої
попередньому землевласнику
(землекористувачу) згідно акту
погодження (встановлення) та
закріплення в натурі меж земельної
ділянки від 20 липня 2010 року та договору
оренди земельної ділянки від 25 липня 2011
року, зареєстрованому від 14 грудня 2011
року за № 00208.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 01 червня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, треті особи:
Сумська міська рада, управління
держкомзему в м. Суми Державного
комітету України із земельних ресурсів
про зміну часток земельної ділянки,
визнання частково недійсним
державного акту на право приватної
власності на землю та усунення
перешкод в користуванні
домоволодінням, у задоволенні позовних
вимог відмовлено за необгрунтованістю.

Зазначеним судовим рішенням, яке
набрало законної сили, встановлено, що
в 1992 році співвласники домоволодіння
розташованого за адресою АДРЕСА_1 в м.
Суми -ОСОБА_12, який належало 38/100 частин
домоволодіння та ОСОБА_13, якій належало
62/100 частин домоволодіння, звернулись
із заявою до виконкому Зарічної
районної Ради народних депутатів і у
зв'язку із проведеними ОСОБА_12 (ОСОБА_12)
добудовами просили змінити їх частки в
домоволодінні і зазначити, що ОСОБА_12
належить 48/100 частин, а ОСОБА_13 - 52/100
частин.

Рішенням виконавчого комітету
Сумської міської ради народних
депутатів від 15 вересня 1993 року № 564
були встановлені частки співвласників
домоволодіння і зазначено, що ОСОБА_12
належить 48/100 частин, а ОСОБА_13 - 52/100 і на
підставі зазначеного рішення
співвласникам були видані свідоцтва
про право особистої власності на
зазначені частини домоволодіння. В
подальшому на підставі рішення
Сумської міської ради народних
депутатів від 16 жовтня 2002 року було
передано ОСОБА_13 62/100 частин земельної
ділянки розташованої за адресою
АДРЕСА_2, відповідно до її первісної
частки в домоволодінні, і їй було
видано Державний акт на право
приватної власності на землю.

Після смерті ОСОБА_13 право власності на
52/100 частин домоволодіння та 62/100 частин
земельної ділянки розташованої за
адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право власності в порядку
спадкування набув її спадкоємець
ОСОБА_5 На підставі договору
купівлі-продажу позивачка ОСОБА_8
набула право власності на 48/100 частин
домоволодіння розташованого за
адресою АДРЕСА_1

Також вказаним судовим рішенням
встановлено, що оскільки рішенням
виконавчого комітету Сумської міської
ради народних депутатів від 15 вересня
1993 року № 564, у зв'язку із добудовою
домоволодіння були змінені первісні
частки співвласників домоволодіння, то
така зміна часток не потягла за собою
змін установленого порядку
користування земельною ділянкою між
співвласниками домоволодіння, а тому
ОСОБА_13 і було передано у 2002 році на
праві власності 62/100 частин земельної
ділянки відповідно до первісної її
частки у домоволодінні .

Оскільки між попередніми
співвласниками будинку ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 існувала усна угода про порядок
використання і розпорядження
земельною ділянкою, а зміни в розмірі
часток у спільній власності на жилий
будинок і господарські будівлі, що
стались у зв'язку з прибудовою,
здійсненими ОСОБА_12 не потягли за собою
змін установленого порядку
використання та розпорядження
земельною ділянкою, тому і для
подальших співвласників будинку
ОСОБА_5 та ОСОБА_8 угода про порядок
використання і розпорядження
земельною ділянкою, що склалась між
попередніми співвласниками є
обов'язковою.

ОСОБА_5 набув таке право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1 у м. Суми на
законних підставах у порядку
спадкування за законом, це право також
посвідчене державним актом, який є
дійсним.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
врахував всі факти, що входять до
предмета доказування. Обставини, якими
мотивовано рішення підтверджуються
належними й допустимими доказами, яким
суд дав оцінку з дотриманням вимог ст.
212 ЦПК України, тому підстав для їх
переоцінки колегія суддів не вбачає.
Названі обставини доведено ОСОБА_5,
тоді як ОСОБА_3 на порушення положень
ст. 60 ЦПК України, не надала належних
доказів на підтвердження своїх вимог.

Висновки суду по суті спору
відповідають встановленим фактам. Суд
дійшов цих висновків з дотриманням та
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з наступних
підстав.

Так, відповідно до ч. 2 ст.120 ЗК України
якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

З цими положеннями ст.120 ЗК України
позивачка ОСОБА_3 ознайомлена
нотаріусом при підписанні нею договору
купівлі-продажу вищевказаного
житлового будинку від 18 липня 2012 року
(п.13 вказаного договору).

Згідно з ч. 2 ст.120 ЗК України після
підписання договору купівлі-продажу
житлового будинку від 18 липня 2012 року
ОСОБА_3 набула право користування
земельною ділянкою на тих же самих
умовах і в тому ж обсязі, що були до
цього у ОСОБА_8

Власником 38/100 частини земельної
ділянки в м. Суми по АДРЕСА_1 є Сумська
міська рада. Позивачка орендує названу
земельну ділянку.

Статтею 106 ЗК України, зокрема,
передбачено, що власник земельної
ділянки має право вимагати від
власника сусідньої земельної ділянки
сприяння встановленню твердих меж, а
також відновлення межових знаків у
випадках, коли межі зникли,
перемістилися або стали невиразними.

На час набуття ОСОБА_3 права
користування даною земельною ділянкою
між цією земельною ділянкою та
земельною ділянкою, належною на праві
власності ОСОБА_5, були встановлені
межові знаки, які не зникли, не
перемістилися та не стали невиразними.

Крім того, за встановлених обставин,
колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення відповідає положенням ст.ст. 152,
158 ЗК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Пославшись в оскаржуваному рішенні на
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 01 червня 2011 року, суд першої
інстанції дотримався вищеназваної
норми процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Ураховуючи предмет та підстави позову,
суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив позивачці у призначенні
судової земельно-технічної експертизи
(а.с. 86).

Інші доводи апеляційної скарги не
мають юридичного значення, а тому не
впливають на висновки суду по суті
спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
також вважає, що відсутні порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 28 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -