У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» на рішення
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 02 серпня 2013 року
та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 05 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Універсал Банк» (далі -
ПАТ «Універсал Банк»)
звернулось до суду із позовом до
відповідача ОСОБА_6 та просило ухвалити
рішення, яким стягнути із відповідача
заборгованість в сумі 100 592
грн 89 коп., яка виникла за порушення
умов кредитного договору №CL 41393,
укладеного 30 квітня 2008 року між ВАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_6

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 02 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області від 05 грудня 2013
року, в задоволенні позовних вимог ПАТ
«Універсал Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал
Банк» просить вказані судові рішення
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким його позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
кредитний договір, за невиконання умов
якого позивач просить стягнути з
відповідача заборгованість, не містить
підпису відповідача, та заперечень
відповідача щодо його підпису на заяві
про видачу готівки.

Проте повністю погодитися з висновками
судів не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що за
умовами кредитного договору №CL41393 від
30 квітня 2008 року, ВАТ «Універсал Банк»
зобов'язується надати позичальнику
(відповідачу) кредитні кошти у сумі 24 400
грн зі сплатою за користування
кредитними коштами в розмірі 36% зі
строком сплати останнього платежу 15
квітня 2013 року (а.с. 9-16).

Відповідно до заяви про видачу готівки
№035В03 від 30 квітня 2008 року
ОСОБА_6 видано грошові кошти в розмірі 23
424 грн (а.с. 22).

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем умов кредитного договору
за останнім утворилась заборгованість
в розмірі 100 592 грн 89 коп., яка
складається з простроченої
заборгованості по кредиту в розмірі 24
400 грн, процентів за користування
кредитом в сумі 28 221 грн 53 коп.,
підвищених процентів за користування
кредитом в сумі 47 971 грн 36 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач заперечував факт укладення
з позивачем кредитного договору та
отримання ним в касі останнього
грошових коштів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, судове рішення теж не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Із роз'яснень, викладених у п. 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» за №14 від 18 грудня 2009
року вбачається, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК). Оскільки правом на звернення до
суду за захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК), то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Суд першої інстанції, в порушення ст.ст.
212-215 ЦПК України, на вказані положення
закону уваги не звернув, не з'ясував
належним чином обставин справи, які
мають суттєве значення для її
вирішення, зокрема, дослідивши надані
сторонами докази, не надав належної
оцінки у їх сукупності і взаємозв'язку,
прийнявши до уваги заперечення
відповідача щодо укладення кредитного
договору, залишив поза увагою
положення ст. 204 ЦК України, за якими
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним, даних щодо звернення
відповідача з вимогами про визнання
кредитного договору недійсним
матеріали справи не містять.

Крім того, суд першої інстанції
виходячи з заперечень відповідача щодо
належності йому підпису на заяві про
видачу готівки (а.с. 22) не виконав вимоги
ч. 4 ст. 10 ЦПК України, зокрема, не сприяв
у встановленні фактичних обставин
справи шляхом роз'яснення права на
призначення судової почеркознавчої
експертизи.

Водночас, за умовами кредитного
договору позивачем було надано
відповідачу грошові кошти в розмірі 24
400 грн, в той час як із заяви про видачу
готівки (а.с. 22) вбачається що сума
цифрами зазначена «23 424», а прописом
«двадцять тисячі чотириста двадцять
чотири», вказаних розбіжностей суд
першої інстанції також не усунув.

Безспірних, достовірних та достатніх
доказів, які б відповідали вимогам
ст. ст. 57, 58 ЦПК України, про те, що
відповідачем отримано грошові кошти в
розмірі 24 400 грн позивач не надав.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд в порушення
ст.ст. 303, 315 ЦПК України належним чином
не перевірив доводів апеляційної
скарги позивача, не дослідив наявні у
справі докази у їх сукупності та не
надав належної оцінки доказам наданим
позивачем під час апеляційного
провадження, зокрема, анкеті-заяві
ОСОБА_6 від 25 квітня 2008 року, яка має
виправлення в графі серія та номер
паспорта не дослідивши оригінал
вказаної заяви.

Суд апеляційної інстанції належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 02 серпня 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 05 грудня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І.Наумчук