Єдиний унікальний номер 205/1522/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої
А.О.

за участю: позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - Вандич А.Ю.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Дніпрометробуд» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за весь час затримки
розрахунку та моральної шкоди ,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся
до суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Дніпрометробуд» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за весь час затримки
розрахунку та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що її,
ОСОБА_1, 04.04.2005 року було прийнято на
роботу в механизованну колонну на
посаду диспетчера в ПАТ
«Дніпрометробуд». Далі позивач
зазначає, що 02.12.2013 року її було
звільнено із займаної посади
відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП, у зв'язку зі
скороченням штату, згідно Наказу №
255-ок від 02.12.2013 року. В день звільнення з
нею не було проведено остаточного
розрахунку, а саме: не було виплачено
заробітної плати у розмірі 17 109
(сімнадцять тисяч сто дев'ять) грн. 25
коп., середній заробіток за весь час
затримки у розмірі 8 978 (вісім тисяч
дев'ятсот сімдесят вісім) грн. 84 коп.,
компенсації з урахуванням індексу
споживчих цін у розмірі 1 200 (одна тисяча
двісті) грн. 00 коп. станом на 28.02.2014 року.
Крім того, позивач зазначає, що їй було
завдано моральну шкоду, яка полягає у
неможливості продовжувати активне
громадське життя, порушенні стосунків
з оточуючими та порушенні стану
здоров'я, емоційних переживаннях, яку
вона оцінює у розмірі 5 000 (п'ять тисяч)
грн. 00 коп.

У зв'язку з чим, позивач змушена
звернутися до суду та просити суд,
стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Дніпрометробуд» на свою
користь заборгованість по заробітній
платі у розмірі 17 109(сімнадцять тисяч
сто дев'ять) грн. 25 коп., середній
заробіток за весь час затримки у
розмірі 8 978(вісім тисяч дев'ятсот
сімдесят вісім) грн. 84 коп., компенсацію
з урахуванням індексу споживчих цін у
розмірі 1 200(одна тисяча двісті) грн. 00
коп., моральну шкоду у розмірі 5 000 (п'ять
тисяч) грн. 00 коп.

Позивач в судовому засіданні
підтримала позов в повному обсязі та
просила його задовольнити, з підстав,
що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позовні
вимоги визнала частково,а саме лише в
частині вимог щодо стягнення
заборгованості по заробітній платі у
розмірі 17 109 (сімнадцять тисяч сто
дев'ять) грн. 25 коп., в решті позову
просила відмовити, надала суду
письмові заперечення на позовну заяву,
в яких просить суд в задоволені
позовних вимог в частині стягненні
середнього заробітку за весь час
затримки у розмірі 8 978 (вісім тисяч
дев'ятсот сімдесят вісім) грн. 84 коп.,
індексації у розмірі 1 200 (одна тисяча
двісті) грн. 00 коп. та моральної шкоди у
розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп.
відмовити з-за безпідставності таких
вимог.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, з'ясувавши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Так, судом встановлені наступні
обставини справи та визначені
відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що Наказом № 4к від
04.04.2004 року Відкритим акціонерним
товариством «Дніпрометробуд» було
прийнято на роботу ОСОБА_1 на посаду
провідного інженеру відділу
матеріально-технічного забезпечення з
04 квітня 2005 року, про що у трудовій
книжці зроблено відповідний запис
(а.с.4).

Із матеріалів даної цивільної справи
вбачається, що згідно Наказу № 12/04-10-УКП
від 01.06.2011 року Регіонального
відділення ФДМУ по Дніпропетровській
області була змінена
організаційно-правова форма
діяльності Відкритого акціонерного
товариства «Дніпрометробуд» шляхом
його реорганізації в Публічне
акціонерне товариство
«Дніпрометробуд».

Судом встановлено, що Наказом № 255-ок
від 02 грудня 2013 року ОСОБА_1 було
звільнено із займаної ним посади на
підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
зі скороченням штату, про що у трудовій
книжці зроблено відповідний запис від
02.12.2013 року (а.с.10).

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з наступного.

Згідно з Конституцією України кожен
має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується. В Основному
Законі України закріплені права
кожного на належні, безпечні і здорові
умови праці, на заробітну плату, не
нижчу від визначеної законом, на
відпочинок, право громадян на
соціальний захист (частина четверта ст.
43, частина перша ст.45, частина перша
ст.46). Працівник має право на оплату
своєї праці на підставі укладеного
трудового договору (ст.21 Закону України
«Про оплату праці»).

Суд зазначає, що оплата праці
працівників підприємства здійснюється
в першочерговому порядку, своєчасність
та обсяги виплати заробітної плати
працівникам не можуть бути поставлені
в залежність від здійснення інших
платежів та їхньої черговості (ст. 97
Кодексу законів про працю України (далі
- КЗпП), ст. 15 і 24 Закону України «Про
оплату праці»).

Відповідно до вимог ст. 155 КЗпП та ст. 24
Закону України «Про оплату праці»
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів. У разі коли день виплати
заробітної плати збігається з
вихідним, святковим або неробочим днем,
заробітна плата виплачується
напередодні.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 КЗпП України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

Затримка виплати заробітної плати
навіть на один і більше днів є
порушенням строків виплати згідно зі
ст. 241-1 КЗпП України.

Судом встановлено, а відповідачем
визнано, що в порушення вказаних вимог
матеріального закону позивачеві
заробітна плата у період за жовтня 2013
року - грудень 2013 року не виплачувалась,
під час його звільнення адміністрацією
ПАТ «Дніпрометробуд» остаточного
розрахунку також з ним не було
проведено. Матеріалами справи, зокрема
довідкою ПАТ «Дніпрометробуд» від 03
грудня 2013 року, встановлено що розмір
заборгованості по виплаті заробітної
платі позивачу ОСОБА_1 за означений
період становить 17 109 (сімнадцять
тисяч сто дев'ять) грн. 25 коп. Спір з
приводу розміру нарахованої
заборгованості по заробітній платі між
сторонами відсутній.

З огляду на викладені обставини справи
та вимоги матеріального закону, суд
доходить висновку, що позов ОСОБА_1 в
частині стягнення заборгованості
підлягає задоволенню, внаслідок чого з
відповідача ПАТ «Дніпрометробуд»
підлягає стягненню на користь ОСОБА_1
заборгованість по нарахованій, але не
виплаченій заробітній платі у період з
жовтня 2013 року - грудень 2013 року у
загальному розмірі 17 109 (сімнадцять
тисяч сто дев'ять) грн. 25 коп.

Також на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 КзпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство повинно виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

З урахуванням того, що позивача було
звільнено 02 грудня 2013 року, а повний
розрахунок з нею не проведено, затримка
розрахунку відповідача перед
позивачем станом на день подання
позову становить 62 дні, виходячи з
п'ятиденного робочого тижня, який був у
позивача. Таким чином, загальна сума
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку становить сума у
розмірі 11 491 грн. 08 коп. (середньоденна
заробітна плата позивача згідно
довідки від 01 квітня 2014 за № 19 у розмірі
185 грн. 34 коп. х 62 дні = 11000 грн. 99 коп.).

Однак суд розглядає цивільні справи в
межах позовних вимог, заявлених
відповідачем. В даному випадку позивач
просив стягнути з відповідача суму
заробітку за весь час затримки виплати
заробітної плати у розмірі 8 978 (вісім
тисяч дев'ятсот сімдесят вісім) грн. 84
коп., що є нижчою від суми обрахованої
судом. Суд роз'яснював позивачеві її
право на збільшення розміру позовних
вимог, про що зроблено відповідний
запис у журналі судового засідання,
однак позивач таким правом не
скористався. Таким чином, суд керуючись
принципом диспозитивності цивільного
судочинства, стягує із відповідача на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
весь час затримки виплати заробітної
плати саме у розмірі 8 978 (вісім тисяч
дев'ятсот сімдесят вісім) грн. 84 коп., що
відповідає заявленому позивачем
розміру позовних вимог в цій частині.

Суд не може взяти до уваги доводи
представника відповідача, стосовно
того, що не виплата заробітної плати
позивачеві та остатнього розрахунку з
нею обумовлена відсутністю
фінансування ПАТ «Дніпрометробуд» із
Державного бюджету України, що, на
думку представника відповідача, є
підставою для відмови в задоволенні
позову у вказані частині.

Суд з цього приводу зауважує, що жодною
нормою діючого вітчизняного
законодавства не передбачено, що
відсутність будь-якого фінансування, у
тому числі з боку держави, може бути
підставою для порушення
конституційного права громадянина на
оплату його праці. Європейський Суд з
прав людини в своїх Рішеннях, в тому
числі прийнятих відносно України,
неодноразово зазначав, що є не
припустимим посилання на відсутність
коштів, як на причину невиконання своїх
соціальних зобов'язань. Зокрема, в
Рішенні Європейського Суду з прав
людини від 08.11.2005 р. (справа «Кечко проти
України») зазначено таке: «Суд не
приймає аргумент Уряду відносно
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.»
Відповідно до вимог ч.1 ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
Суду з прав людини», практика
Європейського Суду з прав людини є
джерелом права в Україні. Відтак
вказані доводи представника позивача
судом до уваги не беруться.

Разом з цим, суд не знаходить підстав
для стягнення із відповідача на
користь ОСОБА_3 компенсації з
урахуванням індексу споживчих цін в
сумі 1200 грн. 00 коп. з огляду на
нижченаведене.

Так, згідно ст. 2 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» індексації підлягають
грошові доходи громадян, одержані ними
в гривнях на території України і які не
мають разового характеру. Відповідно
до підпункту 1 п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13
«Про практику застосування
законодавства про оплату праці» у
справах, пов'язаних із вирішенням
спорів про індексацію заробітної
плати, суди мають враховувати, що
індексація заробітної плати
провадиться в період між переглядами
Верховною Радою України розміру
мінімальної заробітної плати і
здійснюється відповідно до Закону «Про
індексацію грошових доходів
населення» і тих положень Порядку
проведення індексації грошових
доходів громадян, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 травня 1998р. №663 (з внесеними
змінами та доповненнями), котрі йому
відповідають, підприємством, установою
чи організацією, які виплачують
заробітну плату, при її нарахуванні
починаючи з першого числа місяця, що
настає за місяцем, в якому офіційно
опубліковано індекс споживчих цін. За
наявності зазначених умов у тому ж
порядку індексації підлягає
присуджена за рішенням суду сума
заробітної плати, якщо ці умови настали
у зв'язку з несвоєчасним виконанням
рішення.

У відповідності до вимог ст. 4 Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» (з послідуючими
змінами) і який діє на час розгляду
справи, підставами для проведення
індексації є: а) індексація грошових
доходів населення проводиться в разі,
коли величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
установлюється в розмірі 101 відсотка; б)
обчислення індексу споживчих цін для
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком,
починаючи з місяця введення в дію цього
Закону; в) для проведення подальшої
індексації грошових доходів населення
обчислення індексу споживчих цін
починається за місцем, у якому індекс
споживчих цін перевищив поріг
індексації, зазначений у частині
першій цієї статті; г) підвищення
грошових доходів населення у зв'язку з
індексацією здійснюється з першого
числа місяця, що настає за місцем, у
якому опубліковано індекс споживчих
цін.

Разом з цим, за спірний період (жовтень
2013 року - листопад 2013 року) згідно
офіційних повідомлень Державної
служби статистики України індекс
споживчих цін (індекс інфляції)
становив: у серпні 2013 року по
відношенню до попереднього місяця -99,3%,
у вересні 2013 року по відношенню до
попереднього місяця - 100,0%, у жовтні 2013
року по відношенню до попереднього
місяця - 100,4%, у листопаді 2013 року по
відношенню до попереднього місяця -
100,2%, у грудні 2013 року по відношенню до
попереднього місяця - 100,5%.

Тобто, за означений спірний період
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
не перевищує встановлений ст. 4 Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» поріг індексації в
розмірі 101 відсотка.

Окрім цього, відповідно до вимог ст.4
Закону України «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати» виплата громадянам суми
компенсації провадиться у тому ж
місяці, у якому здійснюється виплата
заборгованості за відповідний місяць.
Стаття 7 вказаного Закону передбачає,
що відмова власника або уповноваженого
ним органу (особи) від виплати
компенсації може бути оскаржена
громадянином у судовому порядку.
Позивачем не надано доказів на
підтвердження виплати йому
заборгованості та даних про відмову
власника або уповноваженого ним органу
у виплаті компенсації, а тому між
сторонами відсутній спір із означеного
приводу.

Відтак в задоволенні позову в частині
стягнення на користь позивача
компенсації з урахуванням індексу
споживчих цін в сумі 1200 грн. 00 коп. слід
відмовити з-за необґрунтованістю.

Щодо вимоги про стягнення моральної
шкоди, суд зазнає про наступне.

Нормами диспозиції ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування
працівникові власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди. Вона відшкодовується в разі,
якщо порушення законних прав
працівника призвело до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і потребує від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

У постанові Пленум Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р.
№4 зазначено, що відповідно до ст. 237-1
КЗпП України, якщо наявні порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин (незаконне звільнення або
переведення, невиплата належних йому
грошових сум тощо), які призвели до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і потребують від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обов'язок
відшкодувати моральну (немайнову)
шкоду покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності.

Вирішуючи питання про розмір грошового
відшкодування моральної шкоди на
користь позивача, суд, враховуючи
характер та обсяг заподіяних
позивачеві моральних, душевних,
психічних і фізичних страждань, яких
зазнав позивач, характер немайнових
витрат (їх тривалості, можливості
відновлення), беручи до уваги ту
обставину, що відповідачем було
порушено права позивача на своєчасне
отримання заробітної плати та
отримання відповідного розрахунку під
час звільнення, приходить до висновку
про те, що позовні вимоги в частині
стягнення моральної шкоди ґрунтуються
на законі.

Разом з цим, з огляду на характер
немайнових витрат, обставини, за яких
позивачу спричинена моральна шкода,
тривалість порушення його трудових
прав, суд визнає заявлений розмір
моральної шкоди у загальному розмірі 5
000 грн. 00 коп. завищеним, надмірним та
таким, що та суперечить принципу
розумності, у зв'язку з чим, виходячи з
принципів розумності та
справедливості, вважає можливим
позовні вимоги про стягнення моральної
шкоди задовольнити частково в розмірі
500 грн. 00 коп. на користь позивача.

Також у зв'язку з тим, що позивач в силу
п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий
збір» звільнений від сплати судового
збору, то в силу ст.ст.81, 88 ЦПК України, з
Публічного акціонерного товариства
«Дніпрометробуд» () на
користь держави пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог необхідно
стягнути судові витрати по справі у
вигляді судового збору в розмірі 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 47, 116, 241-1 КЗпП України, ст. 24 Закону
України «Про оплату праці», ст.ст. 2, 4
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» ст.116,117, 22,
237-1 КЗпП України, ст.ст. 2,10, 11, 57-60, 81,88, 110,
130, 174, 212-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Дніпрометробуд» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за весь час затримки
розрахунку та моральної шкоди -
задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Дніпрометробуд» () на користь ОСОБА_1
заборгованість по нарахованій, але не
виплаченій заробітній платі у період з
вересня 2013 року - грудень 2013 року у
загальному розмірі 17 109 (сімнадцять
тисяч сто дев'ять) грн. 25 коп.

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Дніпрометробуд» () на користь ОСОБА_1
середній заробіток за весь час
затримки виплати заробітної плати у
розмірі 8 978 (вісім тисяч дев'ятсот
сімдесят вісім) грн. 84 коп.

4. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Дніпрометробуд» () на користь ОСОБА_1
заподіяну моральну шкоду в розмірі 500
(п'ятсот) грн. 00 коп.

5. В решті позову - відмовити.

6. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Дніпрометробуд» () на користь держави
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог судові витрати по
справі у вигляді судового збору в
розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60коп.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10-ти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Д.В. Мовчан