Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/4127/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Сингаївський Олександр Павлович
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Жигановської О.С.

суддів: Коломієць
О.С., Якухно О.М.,

при секретарі судового

засідання
Єгоровій В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_4, ПАТ КБ
„ПриватБанк" про визнання договору
позики та додаткової угоди до нього
дійсним, визнання права власності на
майно

за апеляційною скаргою ПАТ КБ
„ПриватБанк"

на рішення Корольовського районного
суду м.Житомира від 04.02.2014 року

в с т а н о в
и л а :

У грудні 2011 року ОСОБА_2
звернулась до ОСОБА_3 з позовом, в
обґрунтування якого зазначила, що
17.01.2006 року між нею та відповідачем був
укладений договір позики. За умовами
цього договору вона позичила ОСОБА_3 850
000 грн. на строк до 23.01.2011 року, про що
складено відповідний письмовий
договір. Оскільки у передбачений строк
ОСОБА_3 не повернув вказані кошти, тому
посилаючись на п.4.6 договору позики від
17.01.2006 року та додаткову угоду до нього
від 25.08.2010 року, просила визнати за нею
право власності на:

- приміщення магазину по АДРЕСА_1,
загальною площею 44,9 кв.м.;

- приміщення офісу загальною
площею 196,7 кв.м., приміщення
салону-перукарні, загальною площею 171,9
кв.м. та приміщення магазину, загальною
площею 87,2 кв.м., розташованих по
АДРЕСА_2;

- житловий будинок АДРЕСА_3,
загальною площею 603,5 кв.м.;

- земельну ділянку площею 0,2469 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, кадастровий номер
:03:001:0188 по АДРЕСА_4;

- автомобіль ЗАЗ 110557, 2005 року
випуску, номер двигуна НОМЕР_1, номер
кузова НОМЕР_2, д.н.НОМЕР_3;

- автомобіль VOLKSWAGEN 70Х02А, 1999 року
випуску, номер двигуна НОМЕР_9, номер
кузова НОМЕР_4, д.н. НОМЕР_5;

- автомобіль TOYOTA Land Gruiser 4.7, 2001 року
випуску, номер двигуна НОМЕР_6, номер
кузова НОМЕР_7, д.н.НОМЕР_8 (а.с.4-5 т.1).

В процесі розгляду справи ОСОБА_2
збільшила позовні вимоги і,
посилаючись на ч.2 ст.220 ЦК України,
просила визнати дійсними договір
позики від 17.01.2006 року та додаткову
угоду до нього від 25.08.2008 року, які були
укладені між нею та ОСОБА_3 (а.с.226 т.1).

Рішенням Корольовського
районного суду м.Житомира від 04.02.2014
року позов задоволено частково.

Визнано договір позики від 17.01.2006
року та додаткову угоду до договору
позики від 25.08.2008 року, укладені між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - дійсними.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 850 000 грн. боргу шляхом звернення
стягнення на майно ОСОБА_3, а саме:

- автомобіль ЗАЗ 110557, 2005 року випуску,
номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова
НОМЕР_2, д.н.НОМЕР_3;

- автомобіль VOLKSWAGEN 70Х02А, 1999 року
випуску, номер двигуна НОМЕР_9, номер
кузова НОМЕР_4, д.н. НОМЕР_5;

- автомобіль TOYOTA Land Gruiser 4.7, 2001 року
випуску, колір сірий, номер двигуна
НОМЕР_6, номер кузова НОМЕР_7, д.н.НОМЕР_8.

Визнано за ОСОБА_2 право власності
на вище вказані автомобілі. Вирішено
питання щодо відшкодування судових
витрат.

У задоволенні позову в частині
звернення стягнення на нерухоме майно
та визнання за позивачем права
власності на нього відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
„ПриватБанк", посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове - про
відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 17.01.2006 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений
договір позики на суму 850 000 грн. на
строк до 17.01.2011 року (а.с.6-7 т.1). У пункті
4.6 цього договору визначений перелік
майна, яким позичальник гарантує
виконання взятих на себе зобов'язань та
на яке він надає право позикодавцеві
просити суд звернути стягнення в разі
неповернення позики.

Додатковою угодою від 25.08.2010 року
збільшено перелік майна, вказаного у
п.4.6 договору позики (а.с.8 т.1).

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 30.09.2010 року
стягнуто солідарно з торгового будинку
„Атлант" у формі ТОВ, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" 1
237 268,87 грн. заборгованості за кредитним
договором (а.с.76-78 т.1).

Постановою державного виконавця
Богунського ВДВС Житомирського МУЮ від
22.12.2010 року накладено арешт на все
майно, що належить ОСОБА_3, та
заборонено відчуження будь-якого
майна, яке належить боржнику, лише в
межах суми боргу (а.с.79-80 т.1).

Інформація про обтяження майна, яке
належить ОСОБА_3, внесена до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна та
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна (а.с.64-75 т.1).

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, суд 1-ї інстанції виходив із
наявності правових підстав,
передбачених ст.220 ЦК України, для
визнання дійсними договору позики від
17.01.2006 року та додаткової угоди до нього
від 25.08.2008 року, оскільки вони укладені
у письмовій формі, відбулось їх
часткове виконання, проте відповідач
ухиляється від їх нотаріального
посвідчення. Зважаючи на те, що п.п.1.3 та
4.6 договору позики не встановлено
відсотки, інші виплати за користування
позикою, а також різниця між розміром
позики та вартістю майна, на яке може
бути звернено стягнення, то вказане
майно переходить до ОСОБА_2 без
будь-яких доплат та компенсації сторін.
При цьому місцевий суд вважав за
можливе стягнути з відповідача на
користь позивача 850 000 грн. боргу, шляхом
звернення стягнення на частину
заставного майна, оскільки на момент
розгляду справи частина майна не
належить відповідачу, право власності
на нерухоме майно ОСОБА_2 вже
зареєструвала у встановленому законом
порядку.

Разом з тим, суд 1-ї інстанції дійшов
висновку, що оскільки ПАТ КБ
„ПриватБанк" не є обтяжувачем спірного
майна, то його права в даному випадку
не порушуються.

Повністю погодитись з такими
висновками неможливо, мотивуючим
наступним.

Згідно зі ст.220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

З огляду на те, що закон не вимагає
обов'язкового нотаріального
посвідчення договору позики, тому суд
1-ї інстанції безпідставно
застосовував до спірних правовідносин
положення ч.2 ст.220 ЦК України й визнав
дійсним договір позики від 17.01.2006 року
та додаткову угоду до договору позики
від 25.08.2008 року, укладені між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Що стосується вирішення спору про
визнання за позивачкою права власності
на спірне рухоме та нерухоме майно,
колегія суддів вважає наступне.

За вимогами ст.13 Закону України „Про
заставу" договір застави повинен бути
укладений у письмовій формі. У
випадках, коли предметом застави є
нерухоме майно, космічні об'єкти,
договір застави повинен бути
нотаріально посвідчений на підставі
відповідних правоустановчих
документів.

Недотримання вимог щодо форми
договору застави та його нотаріального
посвідчення тягне за собою недійсність
договору з наслідками, передбаченими
законодавством України /ст.14 Закону
України „Про заставу"/.

Таким чином, з огляду на положення
ст.ст.13,14 Закону України „Про заставу",
ч.2 ст.215 ЦК України укладений між
сторонами договір позики та додаткова
угода до нього, якими передбачено право
на звернення стягнення на нерухоме
майно, є нікчемними.

Дійсно, п.4.6 договору позики
передбачає право позикодавця просити
суд звернути стягнення на певне майно в
разі неповернення позики в обумовлені
договором строки. Проте, вимог про
стягнення з відповідача
заборгованості за договором позики /з
визначенням конкретної суми боргу/
шляхом звернення стягнення на
заставлене майно ОСОБА_7 не заявляла.
Вартість заставленого майна не вказана
в позовній заяві та не підтверджена
документально, частина майна, а саме
нерухоме майно вже відчужено третій
особі ОСОБА_4 У прохальній частині
позову та у заяві про збільшення
позовних вимог ОСОБА_2 лише просила
визнати за нею право власності на
спірне рухоме та нерухоме майно, а
також визнати дійсними договір позики
від 17.01.2006 року та додаткову угоду до
нього від 25.08.2008 року (а.с. 4-5 т.1, 226 т.1).

При таких обставинах, коли
достовірно не визначено суму
заборгованості за договором позики та
вартість майна, на яке претендує
позивачка в рахунок погашення даної
заборгованості, а також за відсутності
позовних вимог про стягнення з
відповідача заборгованості за
договором позики шляхом звернення
стягнення на заставлене майно, її позов
про визнання права власності на спірне
майно не може бути задоволений
внаслідок невірно обраного способу
захисту порушеного права.

Враховуючи наведене, рішення суду
про відмову у визнанні за ОСОБА_2 права
власності на нерухоме майно також
підлягає скасуванню з ухваленням
нового - про відмову у даних вимогах з
інших підстав.

Оскільки відповідач ОСОБА_3
визнає факт укладення між ним та
позивачкою договору позики на суму 850
000 грн., ОСОБА_2 не позбавлена можливості
звернутись до суду із позовом про
стягнення з відповідача даної
заборгованості.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ
„ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Корольовського районного
суду м.Житомира від 04.02.2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання договору позики та
додаткової угоди до нього дійсними та
визнання права власності на майно.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: