АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/8926/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1428/14
Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.
Доповідач Бутенко С. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Бутенко С.Б.

Суддів:
Панченка О.О., Прядкіної О.В.

при секретарі:
Нестеренко А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 14 березня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності на
автомобіль, треті особи: Київський
відділ державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
за ним право власності на автомобіль
марки DAEWOO LANOS 1,5 ЗНГ, реєстраційний
номер НОМЕР_1, шасі (кузов) НОМЕР_2,
НОМЕР_3, випуску 2004 року, зареєстрований
24.07.2010 р. Полтавським ВРЕР ДАІ ГУ МВС
України в Полтавській області на
підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ
серії НОМЕР_4, виданого Полтавським
ВРЕР 24.07.2010 р.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 14 березня 2014 року у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, його
оскаржив позивач по справі. В
апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове про
задоволення його позовних вимог.

Колегія суддів, розглянувши справу в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, вислухавши пояснення осіб,
які з'явилися в судове засідання,
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги, виходячи з
наступних мотивів.

Відповідно до ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що згідно
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4,
автомобіль марки DAEWOO LANOS 1,5 ЗНГ,
реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі
(кузов) НОМЕР_2, НОМЕР_3, випуску 2004 року
зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2

За нотаріально посвідченою
довіреністю від 08 листопада 2011 року
ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_6,
кожен з яких діє незалежно та окремо,
бути його представниками при вирішенні
питань, пов'язаних з продажем чи
обміном, укладенням цивільно-правових
договорів, а також використанням
належного йому автомобіля.

Відповідно до нотаріально посвідченої
довіреності від 25 березня 2012 року
ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_2,
уповноважив ОСОБА_7 та ОСОБА_4, які діють
самостійно, незалежно один від одного,
зняти з обліку в Полтавському ВРЕР та
продати автомобіль ОСОБА_2

Як вбачається з розписок від 24 травня
2013 року, ОСОБА_8 передав ОСОБА_4, а
останній отримав від позивача гроші в
сумі 5 700 доларів США за купівлю-продаж
автомобілю ДЕУ-Ланос, 2004 року.

Наступного дня, 25 травня 2013 року ОСОБА_3,
діючи від імені ОСОБА_2, видав ОСОБА_1 та
ОСОБА_9 нотаріально посвідчену
довіреність на представництво при
вирішенні питань, пов'язаних з продажем
чи обміном, укладанням інших
цивільно-правових договорів, а також
використанням належного ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4
автомобілю марки DAEWOO LANOS 1,5 ЗНГ,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з відсутності правових підстав для
визнання за позивачем права власності
на спірний автомобіль.

Висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим обставинам
справи та узгоджуються з нормами
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред`явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

За правилами ст. 656 ч. 5 ЦК України на
окремі види майна може бути
встановлено особливий порядок набуття
права власності.

Зокрема, ст. 208 ч. 1 п. 3 ЦК України,
Законом України «Про дорожній рух» (ст.
34) та Правилами державної реєстрації та
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин на шасі, автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 7
вересня 1998 року № 1388, які є
обов'язковими для всіх юридичних і
фізичних осіб (п.п. 2, 7, 8), встановлено
обов'язкову письмову форму договору
купівлі-продажу автомобілю та
реєстрацію власниками належних їм
транспортних засобів протягом 10 діб
після придбання або митного
оформлення, чи тимчасового ввезення на
територію України, або виникнення
обставин, що є підставою для внесення
змін до реєстраційних документів.

У відповідності до ст. 334 ч. 4 ЦК України,
якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та не заперечується
апелянтом по справі, що спірний
автомобіль не був знятий з обліку в
органах ДАІ та залишився
зареєстрованим за відповідачем ОСОБА_2
Заява від імені останнього про зняття з
обліку автомобіля не подавалась і його
огляд органами ДАІ не здійснювався.

Відповідно до п. 8 зазначених Правил
правомірність придбання транспортного
засобу підтверджується зазначеними в
них документами, зокрема: договорами та
угодами, укладеними на товарних біржах
на зареєстрованих у Департаменті
Державтоінспекції бланках, договорами
купівлі-продажу транспортних засобів,
оформленими в Державтоінспекції,
іншими засвідченими в установленому
порядку документами, що встановлюють
право власності на транспортні засоби.

Докази, на які посилається апелянт:
розписки від 24.05.2013 р., які не містять
індивідуальних ознак автомобілю,
довіреність ОСОБА_3 від 25.05.2013 р., а тим
більше поліси обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, вказаним вимогам
закону щодо форми та змісту договору
купівлі-продажу транспортного засобу
не відповідають та не є доказом набуття
позивачем права власності на спірний
автомобіль.

Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України суд
не бере до уваги докази, які не
стосуються предмета доказування та які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги, що на
підставі довіреності, виданої ОСОБА_3,
позивач, як власник набув права
володіння, користування та
розпорядження на свій розсуд спірним
майном, суперечать фактичним
обставинам справи та вимогам закону.

За своїм юридичним змістом договір
доручення є договором про
представництво, оскільки повірений
зобов`язується вчиняти від імені та за
рахунок довірителя певні юридичні дії,
що створюють правові наслідки лише для
довірителя. Повноваження повіреного
обмежені змістом даного йому доручення
та інтересами довірителя (ст.ст. 1000-1004
ЦК України), тому доводи апелянта, що
він вправі здійснювати права на
автомобіль за своєю волею, незалежно
від волі інших осіб, що притаманне
праву власності (ст. 316 ЦК України), є
хибними та безпідставними.

Фактичне володіння транспортним
засобом на підставі наданого йому
доручення не свідчить про перехід до
позивача права власності на спірний
автомобіль.

Сукупність зібраних судом доказів
свідчить про те, що в установленому
порядку договір купівлі-продажу
спірного автомобіля між його власником
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не укладався, а з огляду
на викладене посилання апелянта, як на
підставу набуття права власності на
автомобіль, на доручення від 25 травня
2013 року є безпідставним, тому що
суперечить вищезазначеним вимогам
закону.

Відсутні і підстави набуття позивачем
права власності на автомобіль, що
передбачені ст. 336 ЦК України, оскільки
ОСОБА_2 не вчинено юридично значимих
дій, що свідчать про його відмову від
права власності, та не внесено за його
заявою відповідного запису до
державного реєстру.

Інші доводи апеляційної скарги
ґрунтуються на припущеннях та на
власному тлумаченні апелянтом норм
законодавства і до уваги колегією
суддів не приймаються.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для зміни або скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції, яке постановлено судом з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 14 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом 20 днів.

Головуючий:
С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/
О.О. Панченко

О.В. Прядкіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
С.Б.Бутенко