Справа № 531/2413/13-ц
Провадження № 2/531/103/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 березня 2014 року Карлівський районний
суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді
Жмурко П.Я.

при секретарі
Клименко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Карлівка цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить суд стягнути з
відповідача на їхню користь
заборгованість по кредитному договору
у розмірі 24847,60 грн., а також понесений
ними судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
02.06.2007 року між відповідачем та банком
було укладено кредитний договір
№PLXRRX09370144, згідно якого ОСОБА_1 отримав
кредит у розмірі 1669,20 грн., зі сплатою за
користування кредитом 12% річних.
Договір укладено у формі заяви та Умов.
Відповідач зобов'язався вносити
платежі по кредитному договору
щомісячно, проте таке зобов'язання не
виконав в результаті чого станом на
22.11.2013 року, утворилася заборгованість
у розмірі 24847,60 грн.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надавши суду
заяву про розгляд справи без його
участі, в якій зазначив, що підтримує
позов у повному обсязі і не заперечує
проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, хоча про час, дату та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином. Судові повістки
направлялись відповідачу за
зареєстрованим місцем проживання.
Причину неявки відповідач суду не
повідомила, заяви про розгляд справи
без її участі не надала.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

З урахуванням заяви представника
позивача, суд вважає за можливе
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги частково обґрунтовані і
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
«ПРИВАТБАНК» є правонаступником ЗАТ
«ПриватБанк» (а.с. 12).

02.06.2007 року ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1
підписано анкету-заяву позичальника №
PLXRRX09370144. Відповідно до заяви ОСОБА_1
просив надати, а банк погодився надати,
наступні послуги: строковий кредит на
суму 1669,2 грн., строком на 12 місяців - до
02.06.2008 року, зі сплатою за користування
кредитом 1% на місяць, щомісячної
винагороди у розмірі 22,53 грн. та
єдиноразової винагороди у розмірі 278,2
грн. ОСОБА_1 зобов'язався повернути
кредит, сплатити відсотки, винагороди
та комісії, передбачені Заявою та
Умовами. Погашення заборгованості мало
здійснюватись щомісячними платежами.
Для виконання зобов'язань позичальнику
відкрито рахунок. (а.с. 4)

Заявою було передбачено пеню, яка
згідно п. 5.1 Умов, становить 0,15% від суми
простроченого платежу, за кожен день
прострочення. (а.с. 4, 8)

Підписуючи заяву, позичальник
підтвердив, що ознайомлений та згоден з
Умовами надання споживчого кредиту та
умовами кредитування банку. (а.с. 4)

Окрім зазначеної в Заяві пені, Умовами
також був передбачений штраф, за
порушення позичальником строків
платежів (п. 5.3). При порушення
позичальником строків платежів, більш
ніж на 30 днів, остання зобов'язана
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +5%
від суми заборгованості. (а.с. 8)

Заявою також було передбачено, що
згідно п. 4.2 Умов, при порушенні
позичальником зобов'язань із погашення
кредиту, позичальник сплачує банку
відсотки за користування кредитом у
розмірі 11,83% на місяць, розрахованих від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кредитом. (а.с. 4)

Доданий до матеріалів справи
розрахунок заборгованості, свідчить
про виконання банком умов договору, в
частині надання кредиту у визначеній
сторонами сумі. Разом з тим, з
розрахунку вбачається, що позичальник
умови договору виконував не належним
чином, в результаті чого станом на
22.11.2013 року існує заборгованість у
розмірі 24847,60 грн. Заборгованість
складається із заборгованості по
кредиту - 922,96 грн., заборгованості за
відсотками - 8176,95 грн., заборгованості
за комісіями - 180,24 грн., штрафу - 1659,41 грн.
та заборгованості по пені у розмірі
13908,04 грн. (а.с. 3)

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України
кредитодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 ЦК сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що з 02.06.2007 року сторони перебувають у
кредитних правовідносинах. Умови
договору були узгоджені сторонами, про
вільне волевиявлення яких свідчить той
факт, що кредитний договір вцілому чи
окремі його положення не були
предметом оскарження. Нараховані
банком платежі, як заборгованість по
кредиту, були передбачені договором.
Такі положення договору, відповідають
Закону. Тому суд вважає за можливе
стягнути заборгованість по кредиту.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо
розміру заборгованості, яка підлягає
до стягнення, суд приходить до таких
висновків. Вцілому заборгованість по
кредитному договору становить 24847,60
грн. , з них пеня - 13908,04 грн., що становить
56 % від суми заборгованості. (а.с. 3) При
цьому, значну частину основної
заборгованості становлять відсотки, що
нараховані на просторочену
заборгованість, відповідно до п. 4.2 Умов
- 8176,95 грн. З пунктів 5.1 та 4.2 договору
вбачається, що пеня та прострочені
відсотки нараховувались за порушення
позичальником зобов'язань
передбачених п. 3.2.2 Умов - зобов'язання
погашати кредит у порядку та строки
відповідно до заяви. З п. 5.1 та п. 3.2.3 Умов
вбачається, що пеня нараховується і у
разі порушення строків сплати
прострочених відсотків. (а.с. 6, 8)

З урахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що нарахована
банком пеня, значно перевищує розмір
заборгованості по інших платежах.

Частино 3 ст. 551 ЦК України, надано суду
право зменшити розмір неустойки у
разі, якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.
Пунктом 27 Постанови Пленуму ВСС
України «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», при цьому роз'яснено,
що положення даної статті
застосовуються за заявою сторони і
підстави для зменшення неустойки мають
доводитись стороною в судовому
засіданні.

Разом з тим, уже досліджені матеріали
справи, свідчать про те, що неустойка
значно перевищує розмір завданих банку
збитків. Окрім вищевказаного
співвідношення між сумою боргу та
пенею, суд також враховує той факт, що
банк не звертався до суду за захистом
свого права, протягом більше ніж 4-х з
половиною років з моменту внесення
останнього платежу. Так, останній
платіж було внесено відповідачем -
30.03.2009 року, в рахунок погашення
заборгованості по пені. Звернення до
суду з позовом є правом, а не обов'язком
банку. Проте з 30.03.2009 року по 22.11.2013 року
(дата на яку зроблено розрахунок), пеня
продовжувала нараховуватись. Банк не
звертався до суду з позовом з метою
стягнення заборгованості в
примусовому порядку. Суд бере до уваги
зазначені обставини, оцінюючи розмір
збитків, що їх зазнавав банк, у зв'язку з
несплатою кредитних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦК України,
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим. Врахувавши
вищевикладене, виходячи з принципу
справедливості та розумності, суд
вважає за необхідне зменшити розмір
нарахованої банком пені, на тій
підставі, що її розмір значно перевищує
розмір завданих банку збитків.

При визначенні розміру пені, що
підлягає до стягнення, суд враховує
період її нарахування, часткове
виконання відповідачем умов договору,
що вбачається з розрахунку, а також
суму кредиту, щодо якої відповідачем
було укладено договір. Зваживши
зазначені обставини, суд вважає за
можливе скоротити розмір нарахованої
банком пені до розміру заборгованості
по тілу кредиту, штрафу та комісії. При
цьому суд не бере в розрахунок
нараховані банком відсотки, оскільки
зазначаючи остаточні суми, що
підлягають до стягнення, банком не
розмежовано заборгованість по
відсотках звичайну та заборгованість
по відсотках на прострочене тіло
кредиту. Враховуючи порядок
нарахування та розмір прострочених
відсотків, а також суму заборгованості
по прострочених відсотках, що
нараховувалась банком починаючи з
13.12.2007 року по 22.11.2013 року (а.с. 3),
співставивши розмір заборгованості по
тілу кредиту (922,96 грн.), з нарахованою
банком заборгованістю по відсотках
(8176,95 грн.) - суд вважає обґрунтованим не
брати до уваги дану суму, скорочуючи
розмір пені до розміру заборгованості
по інших платежах.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на
користь позивача, заборгованість по
кредитному договору від 02.06.2007 року у
розмірі 13702,17 грн., що складається із
заборгованості по кредиту 922,96 грн.,
заборгованості за відсотками - 8176,95
грн., заборгованості за комісіями - 180,24
грн., штрафу - 1659,41 грн. та
заборгованості по пені у розмірі 2762,61
грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд
не застосовує строки позовної давності
щодо вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
оскільки відсутня відповідна заява.

Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України,
у зв'язку з частковим задоволенням
позову, з відповідача має бути стягнуто
на користь позивача, судовий збір у
розмірі 137,02 грн.

Керуючись ст. ст. 526, 529, 549, 627, 629, 641, 1048, 1049,
1054 ЦК України, ст. ст. 27, 31, 57, 60, 79, 88, 169,
212-215, 224-225 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» заборгованість по
кредитному договору №PLXRRX09370144 від
02.06.2007 року у розмірі 13702,17 грн.
(тринадцять тисяч сімсот дві гривні
сімнадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» частину понесеного ними
судового збору у розмірі 137,02 грн. (сто
тридцять сім гривень дві копійки).

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Полтавської області, через Карлівський
районний суд Полтавської області,
протягом десяти днів з дня його
проголошення або з дня отримання копії
рішення.

Суддя
Жмурко П.Я.