Справа № 226/1040/14-ц
Справа № 2/226/492/2014
15 травня 2014 року Димитровський міський
суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Перекупка І.Г.,
при секретарі Трифоновій І.О.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до
Димитровської міської ради про
визнання права власності на земельну
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідача Димитровської
міської ради про визнання права
В обґрунтування вимог вказала, що 23
серпня 1996 року ОСОБА_3 одарувала, а вона
прийняла у дар ? частину житлового
будинку, розташованому за адресою:
АДРЕСА_1, договір дарування був
посвідчений 23.08.1996 року державним
нотаріусом Димитровської
держнотконтори Довгальом С.В.,
реєстровий № 1752. В пункті 1
вищевказаного договору вказано, що
будинок, розташований на земельній
ділянці Димитровської міської ради,
але це не відповідає дійсності.
Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1,
на якій розташований подарований їй
будинок, була приватизована
дарувальником ОСОБА_3 до укладення
даного договору дарування, Державний
Акт на право приватної власності на
землю серія І-ДН № 055108 виданий 12.08.1996
року на підставі рішення виконкому
Димитровської міської ради від 17.07.1996
року № 265. Згідно чинної на час
укладення договору дарування ст.30
Земельного кодексу України, до
набувача від відчужувача переходить
належне йому право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані будівлі та споруди,
якщо інше не передбачалось у договорі
відчуження. Оскільки договір дарування
житлового будинку був укладений до
01.01.2002 року, то право власності на
земельну ділянку, на якій розташований
будинок, перейшло до неї без укладання
додаткових угод стосовно даної
земельної ділянки. Звернувшись у
березні 2014 року до реєстраційної
служби Димитровського міського
управління юстиції у Донецькій області
для державної реєстрації її права
власності на земельну ділянку,
отримала відповідь, згідно якої вона не
має можливості зареєструвати своє
право власності на земельну ділянку,
оскільки вона не має можливості надати
документів, що підтверджують
виникнення права власності на земельну
ділянку. Таким чином, вона не має
можливості в позасудовому порядку
оформити своє право власності на дану
земельну ділянку, а саме: приватизувати
земельну ділянку на своє ім'я не має
можливості, бо вона вже передана іншій
особі; укласти договір відчуження
земельної ділянки, оскільки власник
земельної ділянки - ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року і у неї немає
спадкоємців. Крім того, у договорі
дарування, посвідченому 23.08.1996 року
державним нотаріусом Довгальом С.В.
було помилково записано прізвище
дарувальника - ОСОБА_3, замість
правильного ОСОБА_3. Тому позивач
просить суд встановити факт належності
правовстановлюючого документа особі,
та визнати за нею право власності на
земельну ділянку площею 0,0903 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання
не з'явилася, про час та місце слухання
справи повідомлена належним чином,
надала заяву про розгляд справи за її
Представник відповідача Димитровської
міської ради до суду не з'явився, про
час і місце розгляду справи сповіщений
належним чином. Димитровська міська
рада письмово повідомила суд про
розгляд справи у відсутності її
представника, позовні вимоги визнає в
Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що вимоги позивача підлягають
Судом встановлено, що 23.08.1996 року ОСОБА_3
подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар 1/2
частину жилого будинку з належними до
нього надвірними будівлями, що
знаходиться у АДРЕСА_1, розташованій на
земельній ділянці площею 800 кв.м.
Димитровської міської ради, що
підтверджується копією договору
дарування посвідченого 23.08.1996 року
державним нотаріусом Димитровської
держнотконтори Довгальом С.В. (а.с.10-11).
Згідно Державного Акту на право
приватної власності на землю серія І-ДН
№ 055108, виданий 12.08.1996 року на підставі
рішення виконкому Димитровської
міської ради від 17.07.1996 року № 265,
земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1,
на якій розташований будинок, була
приватизована ОСОБА_3 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 померла, що
підтверджується копією свідоцтва про
її смерть (а.с.8).

Згідно відповіді від 28.03.2014 року №
03.3-06/109/148, наданою Реєстраційною
службою Димитровського міського
управління юстиції за зверненням
ОСОБА_1, зареєструвати своє право
власності на земельну ділянку ОСОБА_1
не має можливості, оскільки не надані
документи, що підтверджують виникнення
права власності на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Згідно за інформацією Димитровської
державної нотаріальної контори від
23.04.2014 року на майно, яке залишилося
після смерті ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, згідно даних
Інформаційної довідки зі Спадкового
реєстру від 23 квітня 2014 року спадкова
справа не відкривалася, заповіти не
посвідчувалися (а.с.26).

З огляду на приведені докази суд
прийшов до висновку, що договір
дарування, посвідчений державним
нотаріусом Димитровської
держнотконтори Довгальом С.В. 23.08.1996
року, де прізвище дарувальника
зазначено з української мови як
«ОСОБА_3», належить померлій ОСОБА_3. З
урахуванням наведеного та того, що
встановлення факту належності
правовстановлюючого документа
фізичній особі необхідно позивачу для
визнання права власності, суд вважає,
що вимоги позивача у цій частині
підлягають задоволенню.

Згідно пункту 18 підпункту (г) постанови
пленуму ВСУ від 16.03.2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» - при переході права
власності на будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними
до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями
чинної до цієї дати статті 30 Земельного
кодексу, до набувача від відчужувача
переходить належне йому право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо
інше не передбачалось у договорі
відчуження. Після грудня 2001 року в
таких випадках право власності на
земельну ділянку або її частини могло
переходити відповідно до статті 120 ЗК
2001 року на підставі цивільно-правових
угод, а право користування - на підставі
договору оренди, укладених відповідно
відчужувачем або набувачем.

Оскільки договір дарування житлового
будинку був укладений до 01 січня 2002
року то право власності на земельну
ділянку, на якій розташований даний
будинок, перейшло до позивача без
укладення додаткових угод стосовно
даної земельної ділянки.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема
правочинів. Частиною 2 передбачено, що
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає,
що вимоги позивача підлягають
задоволенню і за ОСОБА_1 необхідно
визнати право власності на земельну
ділянку, яка призначена для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, та розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі пункту 18 підпункту (г)
постанови пленуму СУ від 16.04.2004 № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», керуючись ст.328 ЦК
України, ст.ст.10, 15, 60, 209, 212, 213, 215, 294 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Димитровської
міської ради про визнання права
власності на земельну ділянку
задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, договору
дарування, посвідченого 23.08.1996 року
державним нотаріусом Димитровської
держнотконтори Довгальом С.В.,
реєстровий № 1752.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на земельну ділянку площею
0,0903 га, в межах і конфігурації
визначених Державним Актом на право
приватної власності на землю серія І-ДН
№ 055108, яка призначена для
обслуговування житлового будинку і
господарський споруд, та розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги. Рішення суду може
бути оскаржено в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Донецької області через Димитровський
міський суд Донецької області протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
І.Г.Перекупка