Ухвала іменем україни 16 квітня 2014 року

м. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:
головуючого: Макарчука М.А.,
суддів:
Леванчука А.О., Мазур
Л.М.,Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за скаргою ОСОБА_2 на дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського районного управління
юстиції Ісаєвої О.В., за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 29 серпня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 10 жовтня 2013
року, в с т а н о в и л а: У травні 2013
року ОСОБА_2 звернулася до суду із
скаргою на дії державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського районного управління
юстиції Ісаєвої О.В. у зв'язку з
винесенням останньою постанови ВП №
37665322 від 13 травня 2013 року про
закінчення виконавчого провадження по
виконанню виконавчого листа № 2/2523/609/12,
виданого 17 квітня 2013 року
Чернігівським районним судом,
мотивуючи свої вимоги тим, що державний
виконавець не виконала в повному
обсязі рішення суду, тому просила
вищевказану постанову скасувати.
Ухвалою Деснянського районного суду
м. Чернігова від 29 серпня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 10 жовтня 2013 року, в
задоволенні скарги відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
ухвалу Деснянського районного суду м.
Чернігова від 29 серпня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 10 жовтня 2013
року скасувати і постановити нову
ухвалу, якою задовольнити скаргу в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.
Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у позові, місцевий суд
вважав, а апеляційний суд погодився з
такими висновками, що дії державного
виконавця Ісаєнко О.В. повністю
відповідають вимогам Закону України
«Про виконавче провадження» і спірна
постанова ВП № 37665322 від 13 травня 2013
року про закінчення виконавчого
провадження не суперечить чинному
законодавству.Проте погодитися з таким
висновком не можна. Відповідно до ст. 213
ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні. Відповідно до ст.
14 ЦПК України судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її
межами.Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом. Обов'язковість
судового рішення не позбавляє осіб, які
не брали участі у справі, можливості
звернутися до суду, якщо ухваленим
судовим рішенням порушуються їхні
права, свободи чи інтереси.
Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.Так відповідно до ч.
1 ст. 179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення. Судами
встановлено, що на виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Чернігівського районного управління
юстиції знаходилося рішення
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 21 листопада
2012 року, яким зобов'язано
ОСОБА_4 усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_2 належною їй на
праві власності земельною ділянкою за
адресою: АДРЕСА_1, площею 0,17 га, шляхом
відновлення межі відповідно до
висновку будівельно-технічної
експертизи № С-248 від 30 жовтня 2012 року,
котра повинна мати пряму лінію
довжиною 23,26 м і проходити по лінії № 1,
при цьому т. А перенести на відстань 0,20
м в бік домоволодіння АДРЕСА_1, а т. Б в
кінці городу перенести в бік земельної
ділянки № 79/2 на відстань 0,65 м згідно з
додатком № 1 до висновку експерта;
перенесення ОСОБА_4 вбиральні в глибину
двору таким чином, щоб відстань до
житлового будинку ОСОБА_2 була не менша
15 м. Судами також встановлено, що
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського районного управління
юстиції Ісаєвою О.В. було винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП № 37665322 від 13 травня 2013
року Оскаржуючи дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського районного управління
юстиції Ісаєвої О.В., ОСОБА_2 посилалась
на те, що рішення Чернігівського
районного суд Чернігівської області
від 21 листопада 2012 року не виконано, не
визначено межі на перенесення споруд,
які підлягають перенесенню.
Розглядаючи
справу, місцевий суд в порушення вимог
ст. 179 ЦПК України належним чином не
перевірив доводи скарги і не з'ясував
чи виконано рішення суду, а саме: не
встановлено, як визначено та
встановлено на місцевості межові
знаки; чи відповідає розміщення
межових знаків ухваленому рішенню; чи
перенесені споруди, які зазначені
судовому рішенні. Перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
місцевого суду, апеляційний суд також
не врахував зазначених норм
процесуального права і сам не усунув
неповноти з'ясування обставин у справі.
За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що зазначені вище
порушення норм процесуального права
призвели до неправильного вирішення
спору, що відповідно до ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
постановлених у справі судових рішень
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, оскільки
обставини, які підлягають з'ясуванню з
урахуванням предмета доказування, не
встановлені. Керуючись ст. ст. 336, 338
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справу х в а л и л а : Касаційну скаргу
ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 29 серпня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 10 жовтня 2013
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий:
Макарчук М.А. Судді:

Леванчук А.О.

Мазур Л.М.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.