Ухвала іменем україни16 квітня 2014 року

м. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:
головуючого: Макарчука М.А.,
суддів:
Леванчука А.О., Мазур
Л.М.,Маляренка А.В., Нагорняка
В.А.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 7 листопада
2013 року, в с т а н о в и л а: У квітні 2012
року публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду
з позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_2 заборгованість за кредитним
договором № б/н від 12 лютого 2006 року у
розмірі 6 772, 88 доларів США, що за курсом
7,98 відповідно до розпорядження НБУ №
205/52 від 9 лютого 2012 року, складає 54 047
грн 59 коп. Вказало, що відповідно до
кредитної угоди ОСОБА_2 отримав кредит
у розмірі 2 500 доларів США у виді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою за
користування кредитом у розмірі 19,20 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитним договором. Взяті на себе
зобов'язання відповідач належним чином
не виконував і станом на 31 лютого 2012
року його заборгованість перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» складала 6 772 доларів США,
яку просив стягнути у національній
грошові одиниці.Рішенням
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 22 травня 2013
року відмовлено в задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 7 листопада
2013 року, рішення міськрайонного суду
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про задоволення позову ПАТ КБ
«ПриватБанк», стягнуто з
ОСОБА_2 на його користь заборгованість
у розмірі 54 047 грн 59 коп. за кредитним
договором № б/н від 12 лютого 2006 року.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У касаційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свою вимогу порушення
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.
Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав. Відмовляючи у позові, місцевий
суд вважав, що оскільки договір був
укладений в 2006 році, а позивач
звернувся до суду з позовом в 2012 році -
трирічний строк позовної давності,
встановлений ст. 257 ЦК України минув, а
пропуск строку позовної давності є
підставою для відмови у задоволення
позовних вимог. Скасовуючи рішення
місцевого суду та ухвалюючи нове
рішення про задоволення позовних
вимог, апеляційний суд вважав, що
позивачем на підставі п. 4.8. було
продовжено строк дії картки, що
автоматично продовжило строк дії
кредитного договору б/н від 02 лютого 2006
року, дата з якої слід рахувати початок
перебігу строку позовної давності не
настала, а від так такий не пропущено, а
тому позовні вимоги є обґрунтованими і
підлягають задоволенню. Проте
повністю погодитися з таким висновком
не можна. Згідно зі ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Статтею 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три
роки.Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 цього ж
Кодексу позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.
Відповідно до Правової позиції
Верховного Суду України у справі
№ 6-116 цс 13 від 06 листопада 2013 року
зазначено, що відповідно до
ст. 261 ЦК України початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов. Перебіг позовної
давності за вимогами кредитора, які
випливають з порушення боржником умов
договору (графіка погашення кредиту)
про погашення боргу частинами
(щомісячними платежами), починається
стосовно кожної окремої частини, від
дня, коли відбулося це порушення.
Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу. У разі
порушення боржником строків сплати
чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України), що
підлягає сплаті. Несплачені до моменту
звернення кредитора до суду платежі
підлягають стягненню у межах позовної
давності по кожному із платежів. У разі
встановлення у договорі різних видів
цивільно-правової відповідальності за
різні порушення його умов, одночасне
застосування таких заходів
відповідальності не свідчить про
недотримання положень, закріплених у
ст. 61 Конституції України щодо заборони
подвійної цивільно-правової
відповідальності за одне і те саме
порушення. Згідно з п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.Відповідно до
Правої позиції Верховного Суду України
у справі 6-126цс13 від 20 листопада 2013
року пункт 7 частини 11 статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою частиною 11
статті 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту. Згідно Правої позиції
Верховного Суду України викладеної у
справі № 6-14цс14 від 19 березня 2014
року, відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.
Судами встановлено, що відповідно до
укладеного договору № б/н від 12 лютого
2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі
2 500 доларів США у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 19.20 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Відповідно до пункту 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг до
кредитного договору б/н від 12 лютого 2006
року, п. 9.12 Договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна із сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін. Згідно з пунктом 4.8 цих же Умов,
встановлено право Банку продовжувати
термін дії Картки з новою датою
закінчення строку, при наявності
коштів в розмірах кредитного ліміту.
Судом також встановлено, що позивачем
умови договору виконано, однак
відповідачем умови договору порушено,
у зв'язку з чим, станом на 31 лютого 2012
року існує заборгованість 6 772 доларів
США. Заборгованість відповідача
складається з: 2 498, 04 доларів США -
заборгованість за кредитом; 3 562, 97
доларів США заборгованість по
процентам за користування кредитом;
329,68 доларів США - заборгованість по
комісії за користування кредитом; а
також штрафи відповідно до п. 8.6. Умов та
правил надання банківських послуг: 62.66
доларів США штраф (фіксована частина);
319,53 доларів США - штраф
(процентна складова). Встановивши ці
обставини, апеляційний суд вважав, що
оскільки відповідач не подавав заяви
про закриття карткового рахунку і
користувався ним у 2008 році, то банком
автоматично продовжено термін дії
картки. Зазначений висновок
апеляційним судом зроблено без
з'ясування всіх обставин щодо терміну
дії картки і без урахування Правових
позицій Верховного Суду України.
З цих підстав рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий
апеляційний розгляд.Керуючись ст. ст.
336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у х в а л и л а : Касаційну скаргу
ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3,
задовольнити частково. Рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 07 листопада 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвала оскарженню не
підлягає. Головуючий:
Макарчук М.А.
Судді:
Леванчук А.О.

Мазур
Л.М.
Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.