Провадження : 22ц/790/4032/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Справа № 2-621/3845/13
Категорія : відшкодування шкоди.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського
В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Зміївського районного суду
Харківської області від 29 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Харківгаз»
про визнання права, відновлення
становища, яке існувало до порушення,
відшкодування матеріальних збитків та
моральної шкоди, -

В С
Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом, який було уточнено, до
Публічного акціонерного товариства
«Харківгаз» про визнання за останнім
права власності на газовий підвід до
його домоволодіння, зобов'язання
відповідача відновити відвід
газопостачання до домоволодіння
позивача вартістю 7 500 грн.,
відшкодування матеріальної шкоди в
сумі 2 740 грн. та моральної шкоди в сумі 20
000 грн.

У лютому 2014 року ОСОБА_1 надав
уточнену позову заяву, в якій збільшив
суму матеріальної шкоди до 13 160 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилався на те, що в 1989 році
кооперативом по газифікації селища
Омельченки Зміївського району
Харківської області було побудовано
газопровід середнього низького тиску,
станція ГРП, встановлені дві станції
захисту і газифіковані домоволодіння
членів кооперативу за їх особисті
збереження. Однак, в порушення норм
законодавства, кооперативна власність
була присвоєна Зміївською філією ПАТ
«Харківгаз», оскільки сам акт передачі
газопроводу, побудованого
кооперативом, районному
газопостачальному підприємству не є
доказом законності придбання цим
підприємством права власності на
вказаний газопровід.

З 2008 року контролером Зміївської
філії ПАТ «Харківгаз» в офіційні
документи, а саме у відомості про
зняття показів приладу обліку про
використання газу споживачем ОСОБА_2,
вносилась недостовірна інформація і в
порушення п.2.6 Інструкції підроблявся
підпис споживача, а у лютому 2014 року
домоволодіння ОСОБА_2 було відключено
від системи газопостачання, у зв'язку з
чим неправомірні дії відповідача
спричинили позивачу матеріальну шкоду
в сумі 13 860 грн., яка полягає в
матеріальних витратах, пов'язаних з
оплатою на опалення домоволодіння та
оплату судових витрат. Також позивачу
було спричинено моральну шкоду, яку
він оцінив в сумі 20 000 грн.

Представник відповідача Ляшко
О.Ю. проти позову заперечував, оскільки
на даний час вищезазначений
газопровід внесений до Єдиної системи
кодування об'єктів обліку державного
майна і перебуває на балансі
Зміївської філії ПАТ «Харківгаз».
Споживач, позивач по справі,
систематично порушував вимоги по
оплаті за надані послуги з
газопостачання, що і спричинило
відключення його від системи
газопостачання, про що 26 лютого 2014 року
було складено акт, тому позивачем не
доведено факт і не надано
документальних доказів
неправомірності дій відповідача
стосовно власності ОСОБА_2, порушення
його прав та інтересів. Заборгованість
позивача станом на 01.01.2014 року складає 3
496,14 грн.

Рішенням Зміївського районного суду
Харківської області від 29 квітня 2014
року у задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт посилається на
порушення судом норм процесуального і
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що були
заявлені у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія не вбачає підстав для її
задоволення

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо встановлює, що
суд першої інстанції ухвалив
постановивши рішення з додержанням
вимог матеріального і процесуального
права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
вирішуючи цивільно-правовий спір, суд
першої інстанції повно і всебічно
дослідив обставини справи,
представлені докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин та закон їх регулюючий.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведеності перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що діючим законодавством на час
виникнення спірних правовідносин не
передбачено передачу у приватну
власність об'єкти газового підводу.

При цьому суд першої інстанції
правильно послався й на те, що будь-яких
належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх позовних вимог та
наявності передбачених законом
підстав для задоволення позову ОСОБА_1
до суду не представив, а тому
обґрунтовано відмовив у задоволенні
заявленого позову за його
безпідставністю.

Судом встановлено, що рішенням
Задонецької сільської ради народних
депутатів Готвальдівського району від
12 травня 1988 року № 29 було надано дозвіл
на створення кооперативу для виконання
проектних та будівельно-монтажних
робіт по прокладенню газопроводу
низького тиску по с. Омельченки за
рахунок членів кооперативу в кількості
69 чоловік. Пунктом 2 вказаного рішення
був зареєстрований Устав. Пунктом 3
цього ж рішення на кооператив
покладено обов'язок після будівництва
газопроводу від піонерського табору
заводу «Комунар» по вулицям села
Омельченки та вводу в експлуатацію,
безплатно передати його на баланс
Готвальдівського міжрайонного
управління газового господарства.

Вказане рішення виконане та ніким не
оспорене.

При цьому суд виходив з того, що скільки
правові відносини щодо безоплатної
передачі газопроводу на баланс
газового господарства мали місце до 1993
року, то обґрунтовано застосував норми
ЦК УРСР 1963 року та Положення про
будівництво розподільних газових
мереж за рахунок населення Української
РСР, затвердженого Міністерством
житлово-комунального господарства
Української РСР 31 грудня 1987 року.

Пунктами 4, 27 вказаного Положення про
будівництво розподільних газових
мереж за рахунок населення Української
РСР, затвердженого Міністерством
житлово-комунального господарства
Української РСР 31 грудня 1987 року,
передбачено, що в порядку виключення,
допускається будівництво тупикових
ділянок вуличних розподільних
газопроводів за рахунок коштів
населення при дотриманні наступних
умов: - Газифікація тупикового ділянки
повинна бути передбачена схемою
газопостачання; - Прийняття рішення
виконкому про будівництво ділянки
газопроводу за кошти населення. Труби
на ці цілі виділяють виконкоми,
підприємства чи організації; -
Визначення одного із забудовників за
їх спільною згодою в якості особи, яка
укладає договір з проектними та
підрядними організаціями. Зазначена
особа діє на підставі довіреності,
підписаної учасниками даного
будівництва та засвідченої державною
нотаріальною конторою або виконкомом
місцевої Ради народних депутатів.
Тупикова ділянка газопроводу,
побудована за рахунок коштів
населення, після закінчення
будівництва передається безоплатно на
баланс підприємства газового
господарства та подальша його
експлуатація проводиться відповідно
до Правил безпеки в газовому
господарстві. Вся внутрішня газова
розводка, газові прилади і дворового
введення після виконання робіт по
газифікації будинку та оплати рахунку
переходить у власність власника
будинку.

З огляду на те, що за змістом ст. 100 ЦК
УРСР (в редакції 1963 року) в особистій
власності громадян можуть бути
предмети вжитку, особистого
споживання, комфорту і підсобного
домашнього господарства, жилий будинок
і трудові заощадження, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що передача
у приватну власність газового підводу
до власного домоволодіння особи
законом не передбачена.

За таких обставин, суд обґрунтовано
визнав безпідставними твердження
ОСОБА_1 про те, що кооперативна
власність на газопровід присвоєна
Зміївською філією ПАТ «Харківгаз» з
порушенням норм законодавства, а тому
правильно відмовив у задоволенні його
позовних вимог в частині визнання
права власності на газовий відвід.

Інші вимоги ОСОБА_1 в частині
поновлення права на користування
природним газом та відновлення
газопостачання також не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні, а
тому суд обґрунтовано відмовив у їх
задоволенні.

Матеріали справи свідчать про те, що
21.11.2006 року між ОСОБА_2 та Зміївською
філією Публічного акціонерного
товариства «Харківгаз» було укладено
Типовий Договір № 22 про надання
населенню послуг з газопостачання,
відповідно до якого виконавець
(Зміївська філія ПАТ «Харківгаз»)
зобов'язалася безперервно надавати
споживачу, членам його сім'ї та іншим
особам, зареєстрованим у будинку,
послуги з постачання природного газу
від групових резервуарних установок
для побутових потреб з гарантованим
рівнем надійності, безпеки, якості та
величиною тиску, а споживач
зобов'язується своєчасно оплачувати
надані послуги за встановленими
тарифами (цінами) у строки і на умовах,
передбачених цим Договором. Відповідно
до п.п. 16, 21 Договору розрахунковим
періодом є календарний місяць. У разі
застосування системи помісячної
оплати послуг платежі вносяться не
пізніше 10 числа кожного місяця, що
настає за розрахунковим; за наявності
лічильника газу розрахунок за надані
послуги проводиться за встановленими
цінами на підставі фактичних показань
лічильника (а.с. 53-56).

Згідно розрахунку заборгованості за
спожитий природній газ абонента
Зміївської філії ОСОБА_2, який проживає
в АДРЕСА_1, вбачається, що абонент
періодично сплачував послуги за
спожитий природній газ, а тому борг на
кінець 2011 року становить 1137 грн. 39 коп.,
на кінець 2012 року - 712 грн. 50 коп., на
кінець 2013 року - 2506 грн. 86 коп.,а всього -
3496 грн. 14 коп. (а.с. 48).

Споживач ОСОБА_2 неодноразово з 2010 року
та у 2013 році був попереджений про
необхідність сплати заборгованості за
спожитий природний газ та про можливе
припинення газопостачання (а.с. 10-11).

Зміївська філія ПАТ «Харківгаз» листом
від 02.08.2010 року за № 01-952 повідомляла
ОСОБА_1 про те, що згідно наказу № 275 від
23.07.2009 року при відсутності знятих
показань або самостійного
повідомлення з боку абонента обсягу
спожитого природного газу,
газопостачальна організація має право
застосовувати авансове нарахування
згідно методики розрахунку
прогнозного споживання обсягів
природного газу населення за наявності
лічильника розрахунковим методом.
Також споживач був повідомлений, що
підстав для перерахунку
заборгованості за використаний
природний газ не має, оскільки у січні,
лютому, березні, квітні та червні 2010
року показники газового лічильника
були зафіксовані контролером під
підпис, у травні 2010 року - філією
здійснено авансове нарахування.
Абоненту пропонувалось щомісяця
повідомляти фактичний обсяг спожитого
природного газу (за відсутністю знятих
показань представника газового
господарства) з метою недопущення в
подальшому непорозумінь стосовно
нарахувань за використаний природний
газ (а.с. 13).

26.02.2013 року представниками Зміївської
філії «Харківгаз» ОСОБА_3., ОСОБА_4. та
ОСОБА_5. у присутності абонента ОСОБА_2
було здійснено перекривання крану на
вводі і пломбування в закритому
положенні у зв'язку із заборгованістю
по сплаті за газ, встановлена пломба, що
підтверджується копією акту (а.с. 45, 57).

Згідно типового акту-претензії від
29.10.2013 року представниками відповідача
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12. було виявлено
порушення Правил надання населенню
послуг з газопостачання, а саме зрив
пломби, самовільне відновлення
газопостачання. Від підпису
акту-претензії абонент ОСОБА_1
відмовився (а.с. 46, 78).

11.11.2013 року представниками відповідача
ОСОБА_3., ОСОБА_6., ОСОБА_7. та ОСОБА_8 у
відсутності споживача було здійснено
відключення газоспоживаючих приладів
абонента шляхом відрізання
газопроводу - вводу від центрального
газопроводу в землі, про що свідчить
копія акту (а.с. 47, 58).

Згідно наряду-допуску № 1095 від 11.11.2013
року бригаду в складі ОСОБА_6., ОСОБА_7.,
ОСОБА_8, ОСОБА_9. на чолі з майстром
ОСОБА_3. було допущено начальником
дільниці до проведення відключення
газопостачання в домоволодінні
АДРЕСА_1, (а.с. 59).

Як вбачається з копій виконавчої
технічної документації на газові
вводи, внутрішньо домовий газопровід,
розпочинаючи з листопада 1989 року по
лютий 1990 року в АДРЕСА_1, було прийнято
газопровід в експлуатацію (а.с. 62-80).

30.10.2013 року за № 01-1883 відповідачем
споживачу було направлено претензію
разом розрахунком збитків від 29.10.2013
року, в якій пропонувалось сплатити
збитки в сумі 1708 грн. 75 коп. за
несанкціонований відбір природного
газу (а.с. 105-106).

Зняття показів лічильника контролером
в АДРЕСА_1, під підпис споживача було
проведено в лютому, липні, серпні,
вересні 2011 року, в червні та грудні 2012
року, що підтверджується відомостями
(а.с. 128-135).

Судом встановлено, що ОСОБА_2
систематично порушував умови Договору
про надання населенню послуг з
газопостачання № 22 від 21.11.2006 року та
Правила надання населенню послуг з
газопостачання, а саме в частині
неповної сплати послуг з
газопостачання, що підтверджується
копіями квитанцій. Так за січень 2013
року було сплачено 14 березня 2013 року, за
грудень 2011 року - в березні 2012 року та
щодо повідомлення показів лічильника
газу газопостачальному підприємству, в
зв'язку з чим відповідач відповідно до
Наказу НАК «Нафтогаз України» № 275 від
23.07.2009 року застосовував авансове
нарахування згідно методики рахунку
прогнозного споживання обсягів
природного газу населенням за
наявності лічильника розрахунковим
методом. (а.с. 150-157).

Грубим порушенням чинного
законодавства, а саме Правил безпеки
систем газопостачання України,
затверджених Наказом Державного
комітету України по нагляду за
охороною праці № 254 від 01.10.1997 року є
самовільне відновлення газопостачання
ОСОБА_1, що підтверджується складеним
типовим актом-претензією від 29.10.2013
року, який є підставою для нарахування
збитків.

Посиланням ОСОБА_1 про відсутність
Договору про надання населенню послуг
з газопостачання в зв'язку з чим він не
має обов'язків перед відповідачем
судом дана належна оцінка, про те, що
вони спростовуються матеріалами
справи, в яких міститься копія Договору
про надання населенню послуг з
газопостачання № 22 від 21.11.2006 року,
укладений між Зміївською філією ПАТ
«Харківгаз» та ОСОБА_2 , підписаний
останнім, та який на даний момент не
припинено та не розірвано, а відповідно
він є чинним.

Тому суд дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність будь-яких
порушень в діях відповідача щодо
припинення газопостачання до
домоволодіння ОСОБА_1, а відповідно і
спричинення відповідачем матеріальних
витрат та моральної шкоди, у зв'язку з
чим в задоволенні позовних вимог щодо
відновлення газопостачання,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовив.

Інші доводи апеляційної скарги
позивача ОСОБА_1, наведені на її
обґрунтування, є несуттєвими, рішення
суду, прийняте по суті розглянутого
цивільно-правового спору не
спростовують, і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Таким чином, з огляду на викладене та
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зміївського районного суду
Харківської області від 29 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
Судді