22-ц/775/367/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Дзюба М.В.
Доповідач Баркова Л.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області
в складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Гаврилової Г.Л., Сорока Г.П.

при секретарі : Макаровій О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»,
ОСОБА_5 про поновлення строку позовної
давності, визнання недійсним п.3.4
договору поруки та визнання поруки
припиненою

за апеляційною скаргою ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
(«ВіЕйБі Банк») на рішення
Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 19
грудня 2013 року,

в с т а
н о в и л а :

Рішенням Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
19 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено. Поновлено ОСОБА_3 строк
позовної давності для звернення до
суду за захистом порушеного права.
Визнано недійсним пункт 3.4 договору
поруки від 19 березня 2008 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «ВіЕйБі
Банк» та визнано припиненою поруку за
цим договором. Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі
Банк» на користь ОСОБА_3 у
відшкодування судових витрат 229,40 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі
Банк» просить рішення суду скасувати,
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК
України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності позивачки ОСОБА_3
та відповідачки ОСОБА_5, які належним
чином повідомлені про час і місце
судового розгляду справи про що
свідчить журнал реєстрації
телефонограм, - Р.№48 та поштове
повідомлення.

У відповідності із статтею 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення представника відповідача
«ВіЕйБі Банк» Жернову Є.В., яка просила
задовольнити апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження і вимог,
заявлених в суді першої інстанції та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи справу та задовольняючи
позовні вимоги суд першої інстанції
повно всебічно і об'єктивно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, правильно встановив
правовідносини, що виникли між
сторонами та застосував закон, який їх
регулює і дійшов висновку про те, що
оскільки поручителю не було відомо про
наявність заборгованості за кредитним
договором до жовтня 2010 року; п.3.4
договору поруки суперечить положенням
ч.1 ст.559 ЦК

України та п.2.3 договору поруки, яким
кредитор зобов'язався письмово
повідомляти поручителя про
невиконання боржником своїх
зобов'язань та про збільшення
зобов'язань; а підвищення процентної
ставки за користування кредитом за
основним договором відбулося без
повідомлення поручителя, - є підстави
для визнання недійсним п.3.4 та
припинення договору поруки та відмови
відповідачеві у застосуванні строку
позовної давності.

Не погодитися з таким висновком
суду не можна.

Згідно із ч.1ст.553 ЦК України, ч.1ст.554
ЦК України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм
матеріального права поручитель, хоча й
пов'язаний із боржником певними
зобов'язальними відносинами, однак є
самостійним суб'єктом у відносинах із
кредитором.

За положеннями ч.1,4 статті 559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Як встановлено судом і
підтверджується матеріалами справи,
19.03.2008 року між Відкритим акціонерним
товариством «Всеукраїнський
Акціонерний Банк», правонаступником
якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_5,
відповідачкою по даній справі,
укладено кредитний договір №141А08-05, за
умовами якого остання отримала кредит
в сумі 34001,11 доларів США на придбання
автотранспортного засобу зі сплатою
за користування кредитними коштами
процентів у розмірі 12,5% річних та
обслуговування кредиту в розмірі 223,22
грн. щомісячно,за встановленим
графіком, з терміном повернення до
10.03.2015 року, (а.с.13-15)

З метою забезпечення виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором, 19 березня 2008 року між ВАТ
«ВіЕйБі Банк» (кредитор) та ОСОБА_3
(поручитель) було укладено договір
поруки №141А08-05, за умовами якого
остання зобов'язалась солідарно
відповідати перед кредитором у повному
обсязі за виконання боржником
зобов'язань.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного
договору поручитель зобов'язався у
разі невиконання або порушення
боржником своїх зобов'язань перед
кредитором погасити протягом п'яти
днів з моменту отримання повідомлення
кредитора про невиконання божником
своїх зобов'язань, погасити основну
суму кредиту, нараховані проценти та
інші платежі.

Відповідно до п. 2.3 цього договору
кредитор зобов'язався письмово
повідомляти поручителя про
невиконання боржником своїх
зобов'язань, збільшення зобов'язань
боржника за кредитним договором
порівняно з днем його укладення та
заміну боржника.

Відповідно до п. п.3.3 цього ж договору
порука припиняється на підставах та у
порядку, що передбачений чинним
законодавством та цим договором.

Між тим, всупереч пунктам 2.3, 3.3 та ч.1
ст.559 ЦК України, пунктом 3.4 договору
поруки було передбачено про
погодження поручителя з тим, що при
внесенні будь-яких змін у кредитний
договір в тому числі, якщо такі зміни
збільшують обсяг відповідальності
поручителя або відбулась новація
зобов'язання, такі зміни
розповсюджуються на договір поруки і
на поручителя і не є підставою для
припинення поруки.

Строк дії договору поруки від 19.03.2008
року не встановлений. (а.с.11)

Листом від 04 листопада 2008 №17/5 року
банк повідомив позичальника про
підвищення процентної ставки за
кредитним договором до 17,5% річних,
починаючи з 14 листопада 2008 року та про
необхідність підписання додаткової
угоди. (а.с.12)

18 листопада 2008 року між банком і
позичальником було укладено додаткову
угоду до кредитного договору від 19
березня 2008 року, згідно якої до п.1.3
внесено зміни та за користування
кредитними коштами встановлена плата
в розмірі 17,5% річних. (а.с.7-10)

Представником відповідача при
розгляді справи в суді першої
інстанції та апеляційному суді не
заперечувалось, що Банк не направляв
поручителю перед зверненням до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором повідомлень
щодо невиконання боржником
зобов'язань та не попереджав її про
необхідність у визначений строк
погасити суму заборгованості, а також
не повідомнім і про збільшення
процентної ставки за цим договором.

З урахуванням наведеного та
виходячи із положень ст.203, ч. ст.215 ЦК
України суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог.

Посилання відповідача на те, що
на час укладення додаткової угоди
18.11.2008 року Банк мав право в
односторонньому порядку змінювати
умови договору відносно розміру
відсотків, виходячи із п.2 Розділу П
Прикінцевих положень Закону України
від 22.09.2011 року №3795-У1, є неспроможними,
оскільки відповідно до п.2.3 договору
поруки кредитор зобов'язався письмово
повідомляти поручителя як про
невиконання боржником своїх
зобов'язань, так і про збільшення
зобов'язань боржника за кредитним
договором порівняно з днем його
укладення.

Доводи апеляційної скарги про те,
що обов'язкове письмове повідомлення
поручителя, передбачене п.2.3 договору
поруки щодо збільшення процентної
ставки стосується досудового
врегулювання спору і не є підставою
для припинення договору поруки, за яким
поручитель відповідає солідарно з
боржником за виконання зобов'язань, що
підписуючи договір поруки позивачка
усвідомлювала про можливість
укладання додаткових угод, у тому числі
і про можливість збільшення обсягу
відповідальності, що судом порушено
норми статті 1057-1 ЦК України також є
неспроможними, вони суперечать
зазначеним положенням закону та умовам
договору поруки.

Доводи апеляційної скарги про те,
що договір поруки є складовою частиною
кредитного договору, а тому є
обов'язковим для виконання трьома
сторонами є безпідставними, оскільки
поручитель, хоча й пов'язаний із
боржником певними зобов'язальними
відносинами, однак є самостійним
суб'єктом у відносинах із кредитором.

Інші доводи апеляційної скарги
також не спростовують висновків суду і
не належать до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість скасування або зміни
оскаржуваного рішення, яке відповідає
положенням ст.ст.10,15, 57-62, 212-214 ЦПК
України, ст.ст.203,215,553 - 554, 559 ЦК України,
а тому підстав для задоволення
апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
19 грудня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня
проголошення, може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Судді