Справа № 464/8308/13-ц
пр.№ 2/464/118/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ з а о ч н е /

01.04.2014 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Мички Б.Р.

при секретарі Дулюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Сихівського районного відділу
Головного управління державної
міграційної служби України у
Львівській області про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просить позбавити
ОСОБА_2 права користування квартирою
АДРЕСА_1 та зобов'язати Сихівський
районний відділ Головного управління
державної Міграційної служби України у
Львівській області зняти її з
реєстрації за вказаною адресою. В
обгрунтування позовних вимог
покликається на те, що квартира АДРЕСА_1
була предметом договору дарування
укладеного 28 лютого 2012 року між ним та
відповідачем ОСОБА_2, зареєстрованим 19
червня 2012р. в реєстровій книзі №61
Обласного комунального підприємства
ЛОР «БТІ та ЕО» за № 10489. 12 квітня 2013р.
між ними виник конфлікт через те, що
відповідач ОСОБА_2 неправомірно
вселилась в належну йому на праві
власності квартиру та змінила в ній
замки вхідних дверей. У зв'язку з
наведеним, він звертався до
Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській
області щодо незаконних дій
відповідача ОСОБА_2, за результатами
розгляду якого отримано відповідний
висновок. Відповідач ОСОБА_2 не
проживала в спірній квартирі починаючи
з 2010 року до 12 квітня 2013 року, не несла
жодних витрат по її утриманні. Він ж
неодноразово звертався до відповідача
з вимогою знятися з реєстрації та
звільнити неправомірно зайняте
помешкання, що жодних позитивних
результатів не дало. Реєстрація
відповідача ОСОБА_2 в належній йому на
праві власності квартирі, обмежує його
право володіння, користування та
розпорядження належним йому майном.
Враховуючи наведене, просить позов
задоволити.

Позивач та його представник в судове
засідання не з'явилися, позивач подав
суду письмову заяву в якій просить
розглядати справу у його відсутності,
позовні вимоги підтримує у повному
обсязі та не заперечує щодо заочного
розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в
судове засідання повторно не з'явилися,
хоча належним чином були повідомлені
про час та місце розгляду справи, від
представника відповідача ОСОБА_3
надійшло письмове клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
зайнятістю у іншому процесі, однак
жодних доказів наведеного суду не
представлено, а тому згідно ст.224 ЦПК
України, суд вважає можливим
розглядати справу заочно, у їхній
відсутності, за наявних у справі
достатніх доказів.

Дослідивши матеріали справи та
з'ясувавши її дійсні обставини, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві приватної власності
позивачу ОСОБА_1 на підставі договору
дарування укладеного 28 лютого 2012 року
між сторонами, посвідченого приватним
нотаріусом ЛМНО ОСОБА_7., та
стверджується витягом ОКП ЛОР «БТІ та
ЕО» про державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно №34544366 від
19.06.2012 року (а.с.8, 12).

Згідно довідки ЛКП «Житловик-С» з місця
проживання про склад сім'ї та прописки
№1861 від 15.08.2013р., в належній позивачу -
ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані
окрім нього, його син -ОСОБА_6, та
відповідач ОСОБА_2 - його матір (а.с.13).

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власник має право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном, яке він
здійснює на власний розсуд незалежно
від волі інших осіб.

Стаття 41 Конституції України
встановлює, що кожен має право
володіти, користуватись та
розпоряджатись своєю власністю, а ч.4
даної статті зазначає, що право
приватної власності є непорушним, що
також закріплено і в ч.1 ст.321 ЦК України,
яка вказує, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
позбавлений його чи обмежений у його
здійсненні.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Стаття 383 ЦК України, встановлює, що
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст.150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника квартири (будинку), в
тому числі і колишні, користуються
жилим приміщенням нарівні з власникам.
Їх право користування жилим
приміщенням урегульовано житловим
законодавством, згідно яким ніхто не
може бути виселений із займаного
приміщення або обмежений у праві
користування ним інакше як з підстав і
в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9
ЖК України). Члени сім'ї (колишні члени
сім'ї) власника право користування
втрачають у разі вибуття на інше
постійне місце проживання, у разі не
проживання члена сім'ї (колишнього
члена сім'ї) власника питання втрати
права користування вирішується на
підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування житлом у разі відсутності
його без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником
будинку або законом.

Як стверджує позивач, в спірній
квартирі фактично проживають він та
його син - ОСОБА_6, а матір - відповідач
ОСОБА_2 покинула дане помешкання та не
проживає в спірній квартирі понад рік,
починаючи з 2010 року і до моменту
виникнення конфлікту між ними, який мав
місце 12 квітня 2013р., за період
відсутності у помешканні, вона не
проводила оплату за житлово-комунальні
послуги, жодних своїх речей у квартирі
не зберігала. Перешкод у користуванні
спірною квартирою відповідачу ніхто не
чинив, таку вона залишила добровільно.

Факт непроживання відповідача без
поважних причин у спірній квартирі
стверджується також актами, складеними
комісією ЖБК №163 від 04.03.13р., 14.05.2013р. та
20.06.2013р., з яких вбачається, що
відповідачка ОСОБА_2 не проживала у
спірному житловому приміщенні
починаючи з 2010 року (а.с.14, 15, 16).

Вказане дає підстави вважати, що
відповідачка добровільно залишила
спірну квартиру та не проживала в ній
без поважних причин понад встановлений
законом строк збереження права
користування нею, перешкод в
користуванні спірною квартирою їй не
чинилось, а тому вона втратила право
користування нею.

Згідно п.1 ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою).

Аналізуючи зібрані по справі докази в
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що відповідач добровільно
залишила спірну квартиру та не
проживає в ній без поважних причин
понад встановлений законом строк
збереження права користування нею,
перешкод в користуванні спірною
квартирою їй не чинилось, а тому вона
втратила право користування нею.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. А відтак,
з відповідача підлягають стягненню на
користь позивача 114,70грн. судового
збору.

На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405
ЦК України, ст.ст.9, 150, 156 ЖК УРСР, ст.7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», та керуючись
ст.ст. 10, 15, 60, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218, 224-226, 228
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Сихівського
районного відділу Головного
управління державної міграційної
служби України у Львівській області
про визнання особи такою, що втратила
право на користування житловим
приміщенням та зняття з реєстрації -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язати Сихівський районний відділ
Головного управління державної
міграційної служби України у
Львівській області зняти ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку в
квартирі АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
114,70грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, у
відсутності якої таке було
постановлено, - протягом того ж строку з
дня отримання його копії.

Головуючий

Оригінал. Виготовлено в одному
екземплярі.