Центрально-Міський районний суд
буд.111 м. м. Макіївка Донецька область
Справа № 270/6662/13-ц
Провадження № 2/270/293/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року

Центрально-Міський районний суд міста
Макіївки Донецької області в складі:

головуючого судді
Мащенко С. В.

при секретарі
Мізерній О. В.

за участю

позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
приміщення суду в місті Макіївці
Донецької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про
розірвання шлюбу», -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2 "Про
розірвання шлюбу", мотивуючи свої
вимоги тим, що 28 квітня 2012 року він
одружився з відповідачем ОСОБА_2 Шлюб
було зареєстровано Міським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Макіївського міського
управління юстиції у Донецькій
області, про що в книзі реєстрації
шлюбів зроблено відповідний актовий
запис. Від шлюбу з дружиною вони мають
неповнолітнього сина, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з
відповідачем не склалося через
відсутність між ними взаєморозуміння,
розходження поглядів на сімейні
відносини та сімейні обов'язки.
Відповідач постійно пред'являла йому
необґрунтовані претензії. Своїм
ставленням до нього, відповідач
порушує вимоги статті 51 Сімейного
кодексу України «Дружина та чоловік
мають рівне право на повагу до своєї
індивідуальності, своїх звичок та
уподобань». Через несумісність
характерів, «перед пологову» депресію,
дружина пішла від нього, посилаючись на
те, що не готова до спільного життя.
Проте не зважаючи на те, він увесь цей
час допомагав їй та дитині. Його
намагання зберегти сім'ю ні до чого не
призвели. З червня 2012 року він та
відповідач припинили шлюбні стосунки,
припинили вести спільне господарство,
почали проживати окремо один від
одного, внаслідок чого їх подальше
спільне життя і збереження шлюбу
неможливе та суперечить його
інтересам. На сьогоднішній день їх
спільна з відповідачем дитина проживає
разом з матір'ю. Після розірвання шлюбу
син залишиться проживати з
відповідачем. За наведених вище
обставин шлюб носить лише формальний
характер, подальше його збереження,
примирення з відповідачем неможливі.
Сім'я фактично розпалась, у зв'язку з
чим виникла необхідність в юридичному
оформленні їх розлучення. Збереження
шлюбу можливе на паритетних засадах, на
почуттях взаємної поваги,
взаємодопомоги та підтримки, тобто на
тому, що є моральною основою шлюбу, а
він та його дружина не мають наміру
зберегти шлюб. Зважаючи на те, що
добровільність шлюбу - одна з основних
його засад. Шлюб - це сімейний союз, при
цьому «сімейний» засвідчує, що шлюб
створює сім'ю, а слово «союз»
підкреслює договірну природу шлюбу,
яка зумовлює його добровільний
характер. Шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка. Шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує
стійкий розлад подружніх стосунків.
Відповідно до частини 2 статті 104
Сімейного кодексу України, шлюб
зупиняється внаслідок його розірвання.
Просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та надав пояснення аналогічні
змісту позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги визнала повністю та
надала заперечення проти позовної
заяви з яких вбачається, що вона
заперечую проти доводів позивача в
позовній заяві про розірвання шлюбу в
повному обсязі, які мають
необґрунтованість причини не
збереження родини. Із зазначеної заяви
вбачається, що мета позивача полягає в
тому, щоб довести її винність в
порушенні і не дотриманні вимог
Сімейного Кодексу України, які привели
до розпаду сім'ї і шлюбних відносин. З
процесуального права вона повинна
довести свою непричетність до причин,
які послужили причиною розпаду сім'ї і
шлюбних відносин, яке має підставу на
процесуальне заперечення. Доводи
позивача про причини розірвання шлюбу
вважаю необґрунтованими з наступних
підстав. У позовній заяві позивач
вказує, що між ними відсутні
взаєморозуміння, розбіжність поглядів
на сімейні відносини і сімейні
обов'язки і посилається на норму закону
статті 51 Сімейного Кодексу України. З
точки зору психології цей процес має
властивості притирання у сімейних
відносинах, де сторони повинні один
одному поступатися і знаходити спільні
компроміси для збереження сім'ї в першу
чергу в інтересах дитини і ці доводи і
не можуть обов'язковими на причину не
збереження сім'ї, які не мають суттєвої
причини розпаду сім'ї. При цьому, вона
має заперечення на необґрунтованість
доводів позивача в тому, що її
ставлення до позивача викликано не
дотриманням вимог Сімейного Кодексу
України, в яких він вказує, що причиною
розпаду сім'ї, при якій розпалися і
припинилися шлюбні відносини з'явився
мотив на ґрунті допологової депресії.
Однак таке твердження є метою позивача,
і воно не має медичного та реального
підтвердження, при якому відсутні
навіть ознаки і підстави, чим
підтверджує допологова і після родова
медична карта медичного закладу, де
вагітність протікала без патології
загального стану здоров'я і
працездатність за місцем роботи до 8
місяців вагітності. При цьому він
посилається на неготовність її до
сімейного життя, при якій вона від
нього пішла і його прагнення зберегти
сім'ю не дали позитивних результатів.
Насправді, відхід від нього послужили
обставини, які суперечать Сімейному
кодексу України і Кримінальному
кодексу України. У тих умовах не можна
було зберегти шлюбні стосунки, можна
пробачити, але не можна виправити і
переробити, оскільки в характері є
якості, які несуть шкоду здоров'ю і
пов'язані насильством. І так, згідно з
медичною допологової і після родової
картки протягом усього терміну
вагітності лікарем відзначено її стан,
як задовільний без патології, при якому
не вбачалося ніяких розладів, які могли
викликати здатність до допологової
депресії. Позовна заява є
процесуальний документ, на які
посилається позивач і підтверджує
доводи обставинами, які мають
підтвердження. Не може вважатися
доводи обґрунтованими і будується
доказ на припущенні. У порушенні вимог
статті Цивільного процесуального
кодексу України цей довід є вигаданим,
на якому будується позовну вимогу для
розірвання шлюбу. У період вагітності
до 8 місяців вона працювала і
виконувала трудові обов'язки за місцем
роботи. Її робота пов'язана
безпосередньо не тільки з трудовим
колективом, але і з певним контингентом
осіб, які порушували кримінальне
законодавство. Звідси випливає, що стан
здоров'я дозволяв крім виконання
сімейних обов'язків поряд з цим
виконувати і трудові обов'язки. Дана
обставина і умови вказують на
працездатність і задовільний стан
здоров'я і відсутності допологової
депресії. Вказати встановлений
діагноз, позивач повинен посилатися
тільки на медичні документи,
встановленим лікарем, який відсутній у
позивача, така дія є наклепом і метою, в
чому не вбачається порушення вимог
статті 51 Сімейного Кодексу України. Ось
в процесі роботи на стадії вагітності,
позивач її постійно в телефонному
режимі контролював, допускав грубості,
заважав працювати, чинив тиск. Його
поведінка і культура, виходила за межі
Сімейного Кодексу України. Така
неадекватність його поведінки його
насторожували перейти до нього жити, де
є страх. Коли вона перебувала на
сьомому місяці вагітності, позивач в
стані алкогольного сп'яніння,
застосував до неї фізичну силу, що
виразилася в нанесенні одного удару в
область лівого ока, після чого вона
втратила орієнтацію в рівновазі. При
опорі від удару він схопив її за
волосся і тягнув у двір будинку за
місцем його проживання. Ця подія
відбулася в травні 2012 року, а
реєстрація шлюбу була здійснена в
квітні 2012 року, тобто в шлюбних
відносинах не прожили більше місяця,
позивач на неї підняв руку і створив
прецедент до загрози і передчасних
пологів, при якому дитина поміняла
передлежання. Через збереження шлюбу,
маючи службове становище в органах
внутрішніх справ, вона не звернулася із
заявою за фактом нанесення їм тілесних
ушкоджень, але в цілях збереження
дитини, була змушена згодом піти від
позивача за усними рекомендаціями
лікаря - гінеколога у якого вона
спостерігалася, так як в результаті
зазначених дій позивача, дитина
поміняла положення і прийняла сідничне
передлежання, яке є патологією в
гінекології та акушерстві і їй була
запропонована операція «кесарів
розтин», а причиною послужив переляк
плода. З даної обставини вона вбачає в
поведінці позивача неадекватність, де
відсутня врівноваженість, виховання,
культура, а домінує грубість, агресія і
насильство, що неприпустимо при
шлюбних відносинах в інтересах дитини.
При такій поведінці ці дії можуть бути
застосовані і до дитини на стадії
виховання і непослуху. З етичних цілей
вона утримається про цілі та плани
позивача, яких він домагався. Крім цих
обставин в будинку їй не було виділено
певного місця для речей. Їй було
запропоновано речі зібрати в
«торбинку» і поставити їх біля стіни.
Він і його члени сімейства /бабуся/ не
розділяли погляди на її одяг. Їй
пропонувалася по дому ходити в
бабусиному поношеному одязі, а нижню
білизну пропонували викинути. Крім
цього, причиною відходу і припинення
шлюбних відносин, стали заборона на
спілкування з матір'ю, як в телефонному
режимі, так і при особистих зустрічах,
мотивуючи, що вона повинна перебувати в
будинку тиждень, а після чого він
перегляне своє рішення на зустріч з
матір'ю. Така дія, поєднане з
психологічним насильством обмежувала
і ущемляла її права на вибір свободи,
вільного переміщення, приймати
самостійно рішення і це здійснювалося
на стадії її вагітності. Крім цього
вона не самостійно покинула будинок
позивача і пішла від нього. Як
говорилося вище, вона була обмежена і
ущемлена в правах, де вона не мала
певного місця в будинку, і їй було
вказано, що вона в цьому будинку ніхто,
при цьому завдали образи і вказали, щоб
більше в цьому будинку з'являлася і
пішла назавжди. Ці дії втручання в
сімейне життя, пов'язані з приниженням
гідності, присічені з боку позивача. Її
на сьомому місяці вагітності вигнали з
дому. Аналізуючи всі обставини значущі
для розірвання шлюбу, як психологічне
насильство, обмеження і утиск на вільне
переміщення, неадекватність, агресія,
застосування фізичної сили під час
вагітності, не можуть давати
позитивних результатів для збереження
сім'ї. Ці факти вказують про розірвання
шлюбних відносин на ранній стадії в
інтересах дитини, де він не повинен
бути свідком застосування фізичної
сили, негативних наслідків, від яких
він повинен бути огороджений, щоб
згодом не нанести психологічний збиток
його здоров'ю. Вищевказані обставини
вказують, що вона не є винуватцем не
збереження сім'ї при не дотриманні
вимог Сімейного кодексу України.
Просила вважати заперечення
обґрунтованими, прийняти рішення про
розірвання шлюбу та прізвище залишити
дошлюбне.

Повно та всебічно з'ясувавши всі
обставини справи, на які позивач
посилався як на підставу своїх вимог та
відповідач при їх визнанні,
перевіривши їх доказами, що досліджені
у судовому засіданні й відповідають
вимогам закону про їх належність та
допустимість, а саме: дослідивши
матеріали справи, що містять письмові
докази, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, у ході розгляду справи в межах
заявлених вимог та зазначених і
доведених обставин, судом встановлені
такі факти та відповідні їм
правовідносини, що мають значення для
вирішення справи за суттю.

Відповідно до свідоцтва про шлюб /серіъ
НОМЕР_2/, виданого Міським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Макіївського міського
управління юстиції у Донецької області
28.04.2012 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_4
зареєстрували шлюб 28.04.2012 року, про що
складено відповідний актовий запис за
№ 231. Прізвище подружжя після державної
реєстрації шлюбу «ОСОБА_1 /а. с. 7/.

Згідно свідоцтва про народження /серіъ
НОМЕР_1/, виданого 14.08.2012 року Міським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Макіївського
міського управління юстиції у
Донецької області, ОСОБА_3 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено
відповідний актовий запис № 778, та його
батьками зазначено: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.
с. 6/.

У судовому засіданні достовірно
встановлені мотиви розірвання шлюбу,
фактичне припинення шлюбних відносин
між позивачем та відповідачем, що
перешкоджає подальшому збереженню
сім'ї, та згідно до статті 112 Сімейного
кодексу України є підставою для
розірвання шлюбу.

Суд враховує, що між позивачем та
відповідачем майнового спору немає.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 51 Конституції України,
статтями 104, 105, 110-112, 114, 115 Сімейного
кодексу України, статтями 8, 10, 11, 57, 60, 158,
174, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 292, 294, 296 Цивільного
процесуального кодексу України, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про
розірвання шлюбу» задовольнити
повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 28 квітня 2012 року у
Міському відділі державної реєстрації
актів цивільного стану Макіївського
міського управління юстиції у Донецькі
області, актовий запис № 231.

За вибором відповідача ОСОБА_2 після
державної реєстрації розірвання шлюбу
її прізвище ОСОБА_2 змінити на дошлюбне
ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Центрально-Міський районний суд міста
Макіївки шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня отримання
його копії.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано, а у разі її подання - після
розгляду справи апеляційним судом,
якщо його не скасовано судом
апеляційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини рішення
було ухвалено, складено шляхом
комп'ютерного набору та підписано
суддею у нарадчій кімнаті 10.04.2014 року.

Повний текст рішення було виготовлено
та підписано суддею 15.04.2014 року.

Суддя:
С. В. Мащенко