22-ц/773/513/14 Головуючий у 1 інстанції:
Кихтюк Р.М. Категорія: 27Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Бовчалюк З.А., Федонюк С.Ю.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю представника позивача Бакая
А.В., представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
(далі - ПАТ) «Діамантбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького
міськрайонного суду від 04 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ПАТ «Діамантбанк»
звернулося до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 04 грудня
2007 року між акціонерними банком
«Діамант», правонаступником якого є
ПАТ «Діамантбанк», та відповідачем
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ 061А/К17 з наступними змінами та
доповненнями до нього, що вносилися
додатковими угодами, за яким
позичальнику було надано кредит у
розмірі 564827 грн. під 24 % річних з
терміном повернення 03 грудня 2013 року.

Відповідач порушив умови договору і не
виконав свої зобов'язання щодо
погашення кредиту, сплати комісії та
нарахованих процентів у період з 06
жовтня 2009 року по 19 липня 2013 року в
розмірі 861240,14 грн.

07 жовтня 2009 року ОСОБА_3 була направлена
письмова вимога про повне погашення
кредиту до 14 жовтня 2009 року із
зазначенням сум заборгованості. Однак
відповідач цю вимогу не виконав.

Станом на 19 липня 2013 року загальний
розмір заборгованості ОСОБА_3 за
кредитним договором складає 1471317,58 грн.,
з яких тіло кредиту - 449857,19 грн.,
нараховані проценти - 411382,95 грн.,
неустойка (пеня та штраф) - 610077,44 грн.

Враховуючи викладені обставини,
позивач просив стягнути з відповідача
вказані кошти та понесені судові
витрати.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 04 листопада 2013
року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Діамантбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ 061А/К17 від 04 грудня 2007 року в розмірі
1471317 грн. 58 коп. та 3 441 грн. судового
збору.

24 грудня 2013 року відповідач ОСОБА_3
подав заяву про перегляд заочного
рішення.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 05 лютого 2014 року у задоволенні
заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3
просить скасувати заочне рішення від 04
листопада 2013 року і відмовити у
задоволенні позовних вимог,
покликаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що 04
грудня 2007 року між акціонерними банком
«Діамант», правонаступником якого є
ПАТ «Діамантбанк», було укладено
кредитний договір № 061А/К17, за яким
відповідач отримав кредит у розмірі
564827 грн. для придбання транспортного
засобу з терміном повернення до 03
грудня 2013 року зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 13,99
річних (підпункти 1.1, 1.2, 1.3 договору) (а.
с. 5-6).

Згідно з підпунктом 3.6 цього договору
погашення кредиту і сплата процентів
за користування ним здійснюється
позичальником щомісячно рівними
платежами у розмірі 11636 грн. в термін до
05 числа місяця, наступного за місяцем
користування кредитом.

Підпунктами 4.2, 7.1, 7.2 договору
передбачено, що кредитодавець вправі
вимагати від позичальника повернення у
повному обсязі кредиту і процентів за
користування ним у випадку хоча б
одноразового порушення терміну
повернення нарахованих процентів за
користування кредитом та (або) кредиту
(його частини), або у разі порушення
позичальником будь-яких інших умов
цього договору чи договорів, що
забезпечують виконання зобов'язань
позичальника за цим договором. Дата,
якою визначено термін повернення
кредиту, автоматично змінюється на
дату, що настає за днем, в якому
позичальник не сплатив будь-який
платіж за цим договором, якщо інше не
буде вирішено кредитодавцем. У день
виникнення у кредитодавця з підстав,
передбачених цим договором, права
вимагати від позичальника повного
повернення кредиту та нарахованих
процентів настає дата повного
повернення кредиту, нарахованих
процентів та інших платежів, якщо інше
не буде вирішено кредитодавцем.

Крім того, згідно з підпунктом 5.1
договору за несвоєчасне повернення
фактично отриманих позичальником
коштів та/або несвоєчасну сплату
процентів за користування ними та/або
за несвоєчасне погашення комісії
позичальник сплачує кредитодавцю пеню
у розмірі діючої на період виникнення
прострочення подвійної облікової
ставки Національного банку України від
несплаченої суми за кожний день
прострочення, а також сплачує
кредитодавцю штраф у розмірі 50 % від
суми невиконаних/неналежно виконаних
зобов'язань.

Договір вступає в силу з моменту його
підписання сторонами і діє до повного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором (підпункт
8.4).

Додатковою угодою № 1 від 03 листопада
2008 року відсоткова ставка за
користування кредитом збільшена до 24 %
річних (а. с. 8).

Додатковою угодою № 2 від 03 листопада
2008 року розмір щомісячних платежів
позичальника збільшено до 14430 грн. (а. с.
9), а додатковою угодою № 3 від 10 березня
2009 року - зменшено до первісних 11636 грн.
(а. с. 10).

Свої зобов'язання за кредитним
договором ОСОБА_3 належним чином не
виконав, у зв'язку з чим станом на 07
жовтня 2009 року у нього виникла
заборгованість за кредитом в розмірі
5109,97 грн. та за відсотками за
користування ним в розмірі 9302,03 грн., у
зв'язку з чим банк у вказаний день
надіслав відповідачу письмову вимогу
про погашення до 14 жовтня 2009 року
заборгованості за кредитним договором
у повному обсязі (а. с. 13). Однак дана
вимога позичальником не виконана.

Задовольняючи позов у повному обсязі,
суд першої інстанції виходив з
наведених вище обставин справи та
довідки позивача про розмір
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором в загальній сумі 1471317,58 грн.
(а. с. 4).

Однак таких висновків суд дійшов при
неповному з'ясуванні обставин справи
та з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Зокрема, суду не був наданий розрахунок
заборгованості за кредитом, а довідку
банку про розмір вказаної
заборгованості суд ніяким чином не
перевірив, порушивши тим самим вимоги
ч. 3 ст. 213 Цивільного процесуального
кодексу (далі - ЦПК) України щодо
повного і всебічного з'ясування
обставин справи.

У заяві про перегляд заочного рішення
відповідач ОСОБА_3 повідомив про свій
намір заявити клопотання про
застосування позовної давності. Однак
суд, відмовляючи в задоволенні цієї
заяви ухвалою від 05 лютого 2014 року,
доводів відповідача не спростував і
безпідставно зазначив в ухвалі, що
заявник не вказав на докази, які мають
істотне значення для правильного
вирішення справи та які не були
враховані.

Оскільки справа розглянута судом
першої інстанції за відсутності
відповідача, у зв'язку з чим він не мав
можливості подати суду заяву про
застосування позовної давності, то
вказане посилання, а також відповідну
заяву представника відповідача в суді
апеляційної інстанції слід
розцінювати як подання заяви про
застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу
(далі - ЦК) України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
цього Кодексу).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як «строк дії договору»,
так і «строк (термін) виконання
зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору - до
повного погашення позичальником своїх
зобов'язань (підпункт 8.4), так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів, останній з яких у
визначеній сумі підлягав виконанню в
строк до 03 грудня 2013 року.

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Згідно з поданим банком апеляційному
суду розрахунком заборгованості
ОСОБА_3 перестав виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту з 30
жовтня 2009 року, а відсотків за
користування ним - з 10 листопада 2009 року
(а. с. 92), тоді як з вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом
та про дострокове повернення кредиту
банк звернувся до суду 22 липня 2013 року
(а. с. 2-3), включивши до позовних вимог як
всю заборговану суму, так і майбутні
платежі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила
(частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Оскільки умовами укладеного між
сторонами договору встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку (пункти 3.6, 4.2, 4.3, 5.1 договору),
то право кредитора вважається
порушеним з моменту недотримання
боржником строку погашення кожного
чергового траншу, а відтак і початок
перебігу позовної давності за кожний
черговий платіж починається з моменту
порушення строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що за умовами
договору погашення кредиту та
процентів за користування ним повинно
здійснюватись позичальником рівними
частинами до 05 числа кожного місяця,
наступного за місяцем користування
кредитом, початок позовної давності
для стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Такі правові позиції містяться в
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року в справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Перший Український міжнародний банк»
до ОСОБА_18 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
що відповідно до ст. 360-1 ЦПК України є
обов'язковими для всіх судів України.

Право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів у разі прострочення сплати
чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК
України.

Аналогічні положення містяться у п. 4.2
кредитного договору, відповідно до
якого банк набуває право вимагати від
позичальника повернення у повному
обсязі кредиту і процентів за
користування ним у випадку, зокрема,
хоча б одноразового порушення терміну
їх сплати.

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261,
530, 631 ЦК України слід дійти висновку про
те, що у разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом
всього часу - до закінчення строку
виконання останнього зобов'язання (у
справі, що переглядається - 03 грудня 2013
року) вправі заявити вимоги про
дострокове повернення тієї частини
позики, що підлягає сплаті разом з
нарахованими процентами, а також
стягнути несплачені до моменту
звернення кредитора до суду з позовом
щомісячні платежі (з процентами) в
межах позовної давності щодо кожного
із цих платежів. В останньому випадку,
перебіг позовної давності буде
починатись в залежності від закінчення
строку сплати кожного із щомісячних
платежів.

Як встановлено судом, обставиною, яка
стала підставою для звернення 22 липня
2013 року ПАТ «Діамантбанк» до суду з
даним позовом про дострокове
повернення кредиту став факт порушення
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором. При цьому останні
платежі ОСОБА_3 на погашення
заборгованості були здійснені у жовтні
та листопаді 2009 року.

В суді апеляційної інстанції
представник банку подав копію
укладеної сторонами додаткової угоди
№ 6 до кредитного договору від 14 грудня
2009 року, тобто після здійснення
останніх проплат за договором, в якій
позичальник ОСОБА_3 в якості
забезпечення власних зобов'язань за
договором передав кредитодавцю у
заставу об'єкти нерухомого майна.

Укладенням цієї угоди позичальник
вчинив дії, що свідчать про визнання
ним боргу. Тому позовна давність
перервалася, а її перебіг почався
заново з 15 грудня 2009 року (ст. 264 ЦК
України).

З цього часу до моменту звернення банку
з позовом в суд пройшло більше трьох
років. Тому стягненню з відповідача на
користь позивача підлягають щомісячні
платежі з процентами в межах
трирічного строку до пред'явлення
позову (з 22 липня 2010 року), а також та
частина позики, яка мала бути сплачена
після пред'явлення позову до 03 грудня
2013 року (кінцевий термін повернення),
всього 41 платіж (з серпня 2010 року по
грудень 2013 року).

Виходячи з положень п. 3.6 кредитного
договору від 04 грудня 2007 року в
редакції додаткової угоди № 3 до нього
від 10 березня 2009 року, сума щомісячних
платежів позичальника (тіло кредиту і
проценти) становить 11636 грн. (а. с. 5-7, 10).
Тому стягненню з відповідача на
користь банку підлягає кредит та
проценти за користування ним в сумі 477076
грн. (11636 х 41).

При цьому колегія суддів не приймає до
уваги додаток № 1 в редакції, наведеній
в додатку до додаткової годи № 3 під
назвою «Таблиця визначення сукупної
вартості споживчого кредиту та
реальної процентної ставки» (а. с. 10,
зворот), оскільки зазначені в цьому
додатку суми щомісячних платежів за
розрахунковий період вказані в доларах
США і не співпадають з обумовленими
кредитним договором сумами щомісячних
платежів. Крім того, згідно з умовами
договору та додаткових угод до нього
даний додаток не є графіком погашення
кредиту, а відтак зазначені у ньому
відомості, які суперечать умовам
договору, не мають правового значення
для визначення розміру платежів за
кредитним договором, оскільки вони
носять інформаційний, а не
зобов'язальний характер.

Що стосується арифметичних помилок,
допущених банком при встановленні в
умовах договору та додаткових угод до
нього розміру щомісячних платежів, то
позичальник не може нести
відповідальність за ці помилки у
зв'язку з відсутністю його вини у їх
вчиненні та правових підстав для такої
відповідальності.

Вирішуючи питання про розмір
неустойки, яка підлягає стягненню з
ОСОБА_3 на користь банку, апеляційний
суд виходить з такого.

Покладення на боржника додаткових
обов'язків як заходу цивільно-правової
відповідальності має місце, зокрема, у
випадку стягнення неустойки (пені,
штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

У випадку порушення виконання
зобов'язань чинне законодавство не
встановлює для учасників
цивільно-правових відносин обмежень
передбачати в договорі одночасне
стягнення пені та штрафу, що
узгоджується із свободою договору,
встановленою ст. 627 ЦК України, коли
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
цивільно-правових відносин, який
порушив зобов'язання за договором,
штрафу та пені не суперечить ст. 61
Конституції України, оскільки згідно
зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є
формами неустойки, тобто не є окремими
самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Такі правові позиції містяться в
постанові Верховного Суду України від
27 квітня 2012 року в справі за позовом
приватного підприємства «Кажан» до
приватного підприємства «Енерголенд»
про стягнення грошових коштів, що
відповідно до ст. 360-1 ЦПК України є
обов'язковими для всіх судів України.

Пунктом 5.1 кредитного договору
передбачена відповідальність
позичальника одного виду у вигляді
пені та штрафу за несвоєчасне
повернення кредитних коштів та/або
несвоєчасну сплату процентів за
користування ними та/або несвоєчасне
погашення комісії, що є недопустимим.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України
та умов кредитного договору (п. 5.1) сума
пені встановлена в розмірі діючої на
період виникнення прострочення
подвійної облікової ставки
Національного банку України від
несплаченої суми за кожний день
прострочення, а сума штрафу визначена в
розмірі 50 % від суми
невиконаних/неналежно виконаних
зобов'язань.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для
обрахування штрафу і пені прострочених
платежів, які мали місце поза межами
позовної давності до основної вимоги,
не ґрунтується на вимогах закону.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Станом на 22 липня 2012 року (12 місяців
перед пред'явленням позову) розмір
заборгованості ОСОБА_3 перед банком,
обчисленої в межах трирічної позовної
давності, становив 279264 грн. (11636 х 24
місяці).

Згідно з постановою Національного
банку України від 21 березня 2012 року № 102
з 23 березня 2012 року облікова ставка
була встановлена в розмірі 7,500 % річних,
а згідно з постановою від 06 червня 2013
року № 209 - з 10 червня 2013 року в розмірі
7,000 % річних. З цього випливає, що
облікова ставка за один день становить
0,02 % (7,5000 : 365; 7,000 : 365). Отже подвійна
облікова ставка НБУ за один день
становить 0,04 % (0,02 х 2).

Виходячи з розміру заборгованості
станом на 22 липня 2012 року в сумі 279264 грн.
щоденний розмір пені з цього числа до
дня наступного платежу 05 серпня 2012 року
становив 111,71 грн. (279264 х 0,04 : 100), а
загальний розмір пені за 15 днів (з 22
липня 2012 року по 05 серпня 2012 року) - 1675,65
грн. (111,71 х 15).

Розмір заборгованості з 06 серпня 2012
року по 05 вересня 2012 року становив 290900
грн. (279264 + 11636), звідси пеня за один день
вказаного періоду складає 116,36 грн. (290900
х 0,04 : 100), а за 31 день - 3607,16 грн. (116,36 х 31).

Розмір заборгованості з 06 вересня 2012
року по 05 жовтня 2012 року становив 302536
грн. (290900 + 11636), звідси пеня за один день
вказаного періоду складає 121,01 грн. (302536
х 0,04 : 100), а за 30 днів - 3630,30 грн. (121,01 х 30).

Розмір заборгованості з 06 жовтня 2012
року по 05 листопада 2012 року становив
314172 грн. (302536 + 11636), звідси пеня за один
день вказаного періоду складає 125,67 грн.
(314172 х 0,04 : 100), а за 31 день - 3895,77 грн. (125,67 х
31).

Розмір заборгованості з 06 листопада 2012
року по 05 грудня 2012 року становив 325808
грн. (314172 + 11636), звідси пеня за один день
вказаного періоду складає 130,32 грн. (325808
х 0,04 : 100), а за 30 днів - 3909,60 грн. (130,32 х 30).

Розмір заборгованості з 06 грудня 2012
року по 05 січня 2013 року становив 337444
грн. (325808 + 11636), звідси пеня за один день
вказаного періоду складає 134,98 грн. (337444
х 0,04 : 100), а за 31 день - 4184,38 грн. (134,98 х 31).

Розмір заборгованості з 06 січня 2013 року
по 05 лютого 2013 року становив 349080 грн.
(337444 + 11636), звідси пеня за один день
вказаного періоду складає 139,63 грн. (349080
х 0,04 : 100), а за 31 день - 4328,53 грн. (139,63 х 31).

Розмір заборгованості з 06 лютого 2013
року по 05 березня 2013 року становив 360716
грн. (349080 + 11636), звідси пеня за один день
вказаного періоду складає 144,29 грн. (360716
х 0,04 : 100), а за 28 днів - 4040,12 грн. (144,29 х 28).

Розмір заборгованості з 06 березня 2013
року по 05 квітня 2013 року становив 372352
грн. (360716 + 11636), звідси пеня за один день
вказаного періоду складає 148,94 грн. (372352
х 0,04 : 100), а за 31 день - 4617,14 грн. (148,94 х 31).

Розмір заборгованості з 06 квітня 2013
року по 05 травня 2013 року становив 383988
грн. (372352+ 11636), звідси пеня за один день
вказаного періоду складає 153,59 грн. (383988
х 0,04 : 100), а за 30 днів - 4607,70 грн. (153,59 х 30).

Розмір заборгованості з 06 травня 2013
року по 05 червня 2013 року становив 395624
грн. (383988 + 11636), звідси пеня за один день
вказаного періоду складає 158,25 грн. (395624
х 0,04 : 100), а за 31 день - 4905,75 грн. (158,25 х 31).

Розмір заборгованості з 06 червня 2013
року по 05 липня 2013 року становив 407260
грн. (395624 + 11636), звідси пеня за один день
вказаного періоду складає 162,90 грн. (407260
х 0,04 : 100), а за 30 днів - 4887,00 грн. (162,90 х 30).

Розмір заборгованості з 06 липня 2013 року
по 21 липня 2013 року становив 418896 грн. (407260
+ 11636), звідси пеня за один день
вказаного періоду складає 167,56 грн. (418896
х 0,04 : 100), а за 16 днів - 2513,40 грн. (167,56 х 16).

Отже загальний розмір пені, що підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, становить 50802,50 грн. (1675,65 + 3607,53
+ 3630,30 + 3895,77 + 3909,60 + 4184,38 + 4328,53 + 4040,12 + 4617,14 +
4607,70 + 4905,75 + 4887,00 + 2513,40).

Штраф обчислений апеляційним судом
наступним чином.

Розмір заборгованості, яка виникла у
позичальника за останні 12 місяців
перед зверненням ПАТ «Діамантбанк» до
суду (позовна давність до вимог про
стягнення штрафу), становив 139632 грн. (11636
х 12). 50 % від цієї суми складає 69816 грн.
Отже такий розмір штрафу має бути
стягнутий з ОСОБА_3 на користь банку.

У зв'язку з невідповідністю висновків
суду першої інстанції обставинам
справи та допущеними ним
вищенаведеними порушеннями норм
матеріального і процесуального права,
що призвели до неправильного вирішення
справи, оскаржене рішення слід
скасувати і ухвалити нове рішення про
часткове задоволення позову згідно з
вимогами ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Позов заявлено ПАТ «Діамантбанк» на
суму 1471317,58 грн., а задоволено на суму
597694 грн. 50 коп. (477076 + 50802,50 + 69816), що
становить 40,6 %.

Позивач поніс судові витрати за
подання позовної заяви в сумі 3441 грн. (а.
с. 1), а відповідач - за подання заяви про
перегляд заочного рішення в сумі 121,80
грн. (а. с. 36) та за подання апеляційної
скарги в сумі 1827 грн. (а. с. 54, 74), а всього
1948,80 грн. Отже позивачеві підлягає
поверненню 1397,05 грн. понесених судових
витрат (40,6 % від 3441 грн.), а відповідачеві
- 1157,59 грн. (59,4 % від 1948,80 грн.). З
наведеного розрахунку випливає, що з
відповідача на користь позивача слід
стягнути 239,46 грн. (1397,05 - 1157,59).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду від 04 листопада 2013
року в даній справі скасувати і
ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«Діамантбанк» заборгованість за
кредитним договором № 061А/К17 від 04
грудня 2007 року по тілу кредиту та
відсотках за користування ним у
розмірі 477076 (чотириста сімдесят сім
тисяч сімдесят шість) грн., пеню в
розмірі 50802 (п'ятдесят тисяч вісімсот
дві) грн. 50 коп. і штраф у розмірі 69816
(шістдесят дев'ять тисяч вісімсот
шістнадцять) грн., а всього - 597694 (п'ятсот
дев'яносто сім тисяч шістсот дев'яносто
чотири) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«Діамантбанк» понесені судові витрати
в сумі 239 (двісті тридцять дев'ять) грн. 46
коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: