Єдиний унікальний номер 0503/9066/2012
Номер провадження 22-ц/775/1192/2014
У Х В А Л А

іменем України

12 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області

в складі:

головуючого Краснощокової Н.С.

суддів Могутової Н.Г.,

Безрученко Ю.О.

при
секретарі Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 27 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на ? частини квартири, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до апеляційного
суду із апеляційною скаргою на рішення
Артемівського міськрайонного суду
Донецької області від 27 грудня 2013 року,
яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання права власності на ?
частину квартири задоволені: визнано
за ОСОБА_3 право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1 та залишено вказану
квартиру у сумісному користуванні між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3; стягнуто зі ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі
761 грн. 91 коп.

ОСОБА_2 просить скасувати вказане
рішення суду, оскільки рішення
ухвалено з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 Вважає, що судом фактично було
встановлено, проте не взято до уваги, що
спірна квартира була придбана нею в
шлюбі, але за власні кошти, тому спірна
квартира не є спільною сумісною
власністю подружжя. Позивач вказані
обставини визнав та не оспорював їх.

В судовому засіданні відповідач та її
представник доводи апеляційної скарги
підтримали.

Позивач в судовому засіданні не
приймав участі, про час і місце
слухання справи був повідомлений
належним чином.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з наступного.

З 30 серпня 1990 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі.

На підставі договору купівлі - продажу
від 24 грудня 1997 року право власності на
квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за
ОСОБА_2

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
від 16 лютого 2010 року шлюб між сторонами
було розірвано.

4 жовтня 2012 року позивач
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2
про визнання права власності на ?
частину квартири з тих підстав, що 24
грудня 1997 року сторони, перебуваючи у
шлюбі, за спільні кошти придбали
квартиру АДРЕСА_1, яка була
зареєстрована на ім'я ОСОБА_2 Згідно
довідки ОСББ «Ювілейна 32» від 06 липня
2012 року у вказаній квартирі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 зареєстровані з 09 січня 1998 року.
У 2010 році шлюб був розірваний, на даний
час згоди щодо розподілу спірної
квартири вони не знайшли, просить
визнати за ним право власності на ?
частину квартири і залишити її в
сумісному користуванні.

Рішенням Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 27 грудня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на ? частину квартири
задоволені з тих підстав, що відповідач
не надала доказів того, що спірна
квартира придбана в період шлюбу
ОСОБА_2 за власні кошти. Зустрічний
позов про визнання майна - квартири
АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_2 в
порядку ст. 57 СК України заявлено не
було.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення відповідача та його
представника, перевіривши матеріали
справи та обговоривши наведені у
скарзі доводи, апеляційний суд вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Згідно з ст. 60 Сімейного Кодексу
України (далі СК) майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 72 СК України
позовна давність не застосовується до
вимог про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, якщо шлюб між ними не
розірвано. До вимоги про поділ майна,
заявленої після розірвання шлюбу,
застосовується позовна давність у три
роки. Позовна давність обчислюється
від дня, коли один із співвласників
дізнався або міг дізнатися про
порушення свого права власності

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно договору купівлі-продажу
від 24 грудня 1997 року право власності на
квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за
ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів
справи, спірна квартира є спільною
сумісною власністю сторін, оскільки
була придбана під час шлюбу.

За таких обставин суд першої
інстанції зробив правильний висновок
про визнання за позивачем права
власності на ? части вказаної квартири.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Відповідачем в судовому
засіданні не було доведено, що спірну
квартиру сторони придбали за її власні
кошти, а тому ця квартира не є спільною
сумісною власністю подружжя. В
обґрунтування своїх доводів
відповідачем не було надано жодних
доказів.

Також в судовому засіданні було
встановлено, що сторони з 9 січня 1998
року зареєстровані в спірній квартирі.

За умови, що вказана квартира є
спільною сумісною власністю подружжя,
суд першої інстанції зробив правильний
висновок про необхідність залишити цю
квартиру у сумісному користуванні
сторін.

Судом першої інстанції повно та
всебічно з"ясовані усі обставини по
справі, зібрані докази, дана належна
правова оцінка і суд обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
не має.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315
Цивільного процесуального кодексу
України, апеляційний суд ,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 27 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
та може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: