Провадження № 2/331/117/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року
місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд у складі:
головуючого судді Мінасова В.В., при
секретарі Нагорному Є.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Центр
обслуговування споживачів № 2 Міського
комунального підприємства
«Основаніє», Районна адміністрація
Запорізької міської ради по Жовтневому
району як орган опіки та піклування,
Управління державної міграційної
служби в Запорізькій області про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом, у
якому вказав, що у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані він, його дружина
ОСОБА_6, його донька ОСОБА_2 з
неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 З 1996 року ОСОБА_2 в квартирі не
проживає, але зареєструвала в неї своїх
дітей: ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3
Відповідачі не оплачують комунальні
послуги, їх речей в квартирі немає.
Тому позивач просить визнати
відповідачів такими, що втратили право
користування житловим приміщенням та
зобов'язати УДМС України в Запорізькій
області зняти їх з реєстраційного
обліку.

У судовому засіданні позивач на
задоволенні позову наполягає, на
підставах викладених в ньому.

Відповідач у судовому засіданні
проти позову заперечує. Пояснила, що
після розлучення її батьків вона в 1996
році пішла з квартири разом з матерю і
проживала з нею. В подальшому вона з
чоловіком та дітьми знімає квартири. У
чоловіка свого житла немає. В 2006 році
вона жила в спірній кватирі близько 6
місяців, але ОСОБА_1 споживав спиртні
напої, до нього приходили друзі, тому
вона знов пішла з квартири. За квартиру
ніколи не платила, її речей в квартирі
немає. В січні 2014 року вона намагалася
потрапити до квартири, але нова дружина
батька її не пустила. За вселенням до
суду або правоохоронних органів ніколи
не зверталася.

Представник 3-ї особи в судовому
засіданні проти позову заперечує.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили, що
ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає
і не проживала. ОСОБА_7 також додала, що
бачила, як на початку 2014 року ОСОБА_2
стукала у двері під'їзду.

Свідок ОСОБА_9 додала, що в цієї
квартирі ще з 1970 років жили батьки
ОСОБА_1, а потім залишився проживати
він.

Суд, вивчивши матеріали справи,
вислухавши пояснення учасників,
свідків, вважає що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав:

Відповідно до свідоцтва ОСОБА_1 та
ОСОБА_11 розірвали шлюб 03.12.1996 року.

Згідно зі свідоцтвом 17.12.2010 року ОСОБА_1
та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб.

Відповідно до довідки МКП «Основаніє»
№ 2067 від 12.09.2013 року в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Запоріжжя від 26.05.2011 року визнані
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_11, ОСОБА_13,
ОСОБА_14

Згідно акту, складеному 17.09.2013 року
комісією МКП «Основаніє» в квартирі
квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживають з 1996 року.

З паспорту ОСОБА_2 вбачається, що 26.12.2008
року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_15

У відповідності зі ст. 71 ЖК України
відсутність особи в житловому
приміщенні без поважних причин понад 6
місяців є підставою для визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням.

Якщо наймач або члени його сім'ї
були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Відповідно до ст.. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи
понад встановлені строки, провадиться
в судовому порядку.

Згідно зі ст.. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 2 від
12.04.85 року „Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України", з
подальшими змінами, у справах про
визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо)
суд може продовжити пропущений строк.

Відповідачем суду не надано жодного
доказу на підтвердження того, що вона
залишила квартиру з поважних причин та
позивач чинив їй перешкоди у
користуванні спірною квартирою і вона
намагалася в неї вселитися.

Відсутність вказаних перешкод
підтверджується як поясненнями
відповідача в судовому засіданні про
те, що вона добровільно пішла з
квартири 18 років тому та позивач
проживати в квартирі їй не заважав, так
й, об'єктивно, відсутністю з її сторони
будь яких дій, спрямованих на вселення
в квартиру та захист свого порушеного
права ( звернення до правоохоронних та
житлових органів, суду).

Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Тому місцем проживання
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 є
місце проживання їх батьків. Права
дітей при цьому порушені не будуть.

Згідно зі ст.. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 4 цього Кодексу встановлено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.. 2,3 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» громадянину надається право
на свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні.

Реєстрація- це внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Отже, правовідносини щодо зняття
фізичної особи з реєстрації місця
проживання мають адміністративний
характер і існують лише між особою та
відповідним територіальним органом
Державного департаменту у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, як урядовим органом
державного управління.

Між позивачем та відповідачами існують
правовідносини щодо користування
жилим приміщенням.

Тому спір між позивачем та Жовтневим
районним відділом у м. Запоріжжя
управління державної міграційної
служби України в Запорізькій області
може бути розглянутий лише в порядку
адміністративного судочинства.

Через що вимоги позову про зобов'язання
Жовтневого районного відділу у м.
Запоріжжя управління державної
міграційної служби України в
Запорізькій області про зняття з
реєстраційного обліку відповідачів
задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов в частині визнання
відповідачів такими, що втратили право
користування житловим приміщенням зі
зняттям з реєстраційного обліку
обґрунтований, доведений, а тому
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК
України, ст. 63, 64, 71, 72, 104 ЖК України ,суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1 зі зняттям з
реєстраційного обліку у цієї квартирі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 114,7
грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Запорізької області
на протязі десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
В.В. Мінасов