Справа № 577/4979/13-ц
Провадження № 2/577/22/14
Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2014 року Конотопський
міськрайонний суд Сумської області
в складі : головуючого судді Галяна
при секретарі Кучер
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Конотопі
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа: Конотопська міська
державна нотаріальна контора про
визнання недійсним заповіту,-
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до відповідачів про
визнання недійсним заповіту, вчиненого
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений 02 лютого 2011
року приватним нотаріусом
Конотопського міського нотаріального
округу ОСОБА_5. Свої позовні вимоги
обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла її мати ОСОБА_4. За життя вона
мешкала за адресою: АДРЕСА_1, разом з
ОСОБА_2 15 січня 2013 року вона звернулась
до Конотопської міської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, як спадкоємець за
законом. Перевіривши документи, які
підтверджують її родинні стосунки з
померлою і переконавшись, що вона
дійсно є спадкоємицею першої черги за
законом, нотаріус вказаної контори
відкрив спадкову справу, про що надав
їй витяг. Перевіривши інформацію у
реєстрі заповітів, нотаріус повідомив,
що існує заповіт, вчинений ОСОБА_4 на
ім'я інших осіб, посвідчений 02 лютого 2011
року приватним нотаріусом
Конотопського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, яким усе своє нерухоме
майно її мати заповіла цим особам.
Пізніше при розгляді в Конотопському
міськрайонному суді цивільної справи
№2/577/1246/13 за її позовом до ОСОБА_2, який
було залишено без розгляду, їй стало
відомо, що особами, на ім'я яких мати
вчинила 02.02.2011 року свій останній
заповіт є відповідачі по справі.
Вважає, що останній заповіт, вчинений
її матір'ю, повинен бути визнаний
недійсним враховуючи наступне.
На час вчинення заповіту її
матері виповнилось 67 років. Останні 20
років свого життя вона хворіла на
цукровий діабет ІІ-го типу, а приблизно
з 2000 року на додаток і цукровим
діабетом 1-го типу, наслідком чого стало
неадекватне сприйняття нею дійсних
подій. Вона купувала матері ліки для
зниження рівня цукру в крові, але
лікування не допомагало. Крім того, у 2000
році відбулась трагедія: в результаті
злочину було вбито її брата ОСОБА_6,
сина її матері. Це призвело до сильного
потрясіння та подальшого розладу
психіки у матері. Стан її здоров'я
продовжував погіршуватись. Вона
перестала контролювати рівень цукру,
перестала дотримуватись дієти. Врешті
це призвело до ампутації 2-х пальців
правої стопи у 2003 році, а потім і
ампутації усієї правої стопи у 2007 році
та визнання її інвалідом 2-ї групи 23.11.2007
Починаючи з 2008 року стан здоров'я
матері значно погіршився. Вона
скаржилась на те, що не пам'ятає та не
розуміє значення деяких своїх дій, слів
та дій оточуючих, погано бачить та чує,
погано ходить, намагається взагалі не
виходити на вулицю, щоб не потрапити в
халепу, оскільки їй стало важко
орієнтуватись в місті. Після
встановлення інвалідності її мати
взагалі втратила усякий інтерес до
життя. Вона доклала багато зусиль, щоб
мати почала лікуватись у стаціонарі
Конотопської ЦРЛ. І вона там практично
щомісячно стаціонарно лікувалась до
Оскільки поведінка її матері
становилась після встановлення
інвалідності все більше і більше
загрозливою та неконтрольованою, вона
та її син ОСОБА_9 постійно доглядали за
нею. Купували ліки, які призначали
лікарі під час лікування матері в
стаціонарі Конотопської ЦРЛ,
діабетичні продукти, які вона особисто
купувала у Москві, де тоді тимчасово
працювала, і передавала їх до м.
Конотоп. Оплачували додаткові медичні
послуги (масаж, термінові уколи,
Але її зусилля не допомагали. Стан
здоров'я матері продовжував
погіршуватись. Почастішали приступи
неконтрольованої агресії до своїх
близьких та неадекватної поведінки.
Вона взагалі почала відмовлятись від
лікування, зокрема від лікування у
кардіоцентрі в м.Суми, оскільки у неї на
додаток до існуючих хвороб
прогресувала ішемічна хвороба серця.
Тому, починаючи з 2008 року ОСОБА_4 вже не
могла самостійно себе обслуговувати,
не могла вчиняти дрібні побутові
правочини, усвідомлювати значення
своїх дій та свідомо керувати ними при
вчиненні більш відповідальних
правочинів, зокрема заповітів,
передбачати їх наслідки.
Вона вважає, що під час вчинення
заповіту ОСОБА_4 внаслідок
хворобливого стану не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними, що призвело до того, що її
волевиявлення не було вільним і не
відповідало її волі. Тому заповіт має
бути визнаний недійсним на підставі ст.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник
за довіреністю ОСОБА_8 в сьогоднішнє
судове засідання не з"явилися, однак в
попередніх судових засіданнях позовні
вимоги підтримували з обставин
викладених в позові. Представник
позивачки за довіреністю ОСОБА_9 в
сьогоднішньому судовому засіданні,
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив визнати недійсним
заповіт, вчинений ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений 02 лютого 2011
року приватним нотаріусом
Конотопського міського нотаріального
Відповідачка ОСОБА_3 та її законний
представник ОСОБА_10 в сьогоднішнє
судове засідання не з"явилися, однак в
попередніх судових засіданнях проти
позовних вимог заперечували та
пояснювали, що ОСОБА_4 завжди
усвідомлювала значення своїх дій та
завжди керувати ними, вони це знають,
оскільки кожного року приїздили до
ОСОБА_4 та майже кожну неділю
спілкувалися з нею по телефону. Також
надали суду заяви про подальший
розгляд справи без їх участі, оскільки
мешкають в АР Крим та просять в
задоволенні позову відмовити
Відповідач ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_5 в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечували та пояснили, що при
вчиненні заповіту, який посвідчений 02
лютого 2011 року приватним нотаріусом
Конотопського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, усвідомлювала значення
своїх дій та керувала ними.
Третя особа: Конотопська міська
державна нотаріальна контора в судове
засідання не з"явилася, надала заяву
про розгляд справи без участі її
представника, при вирішенні справи
покладається на розсуд суду. Також
повідомила, що після
померлоїІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 до
нотаріальної контори 15.01.2013 року
надійшла заява про прийняття спадщини
за законом від дочки померлої ОСОБА_1,
на підставі якої заведена спадкова
справа 15/2013 рік. Також 25.04.2013 року
надійшла заява про прийняття спадщини
за заповітом ( посвідченим 16.08.2005 року
за р. №3251 приватним нотаріусом
Конотопського міського нотаріального
округу ОСОБА_5) від онука померлої -
ОСОБА_9. 01.06.2013 року надійшла заява про
прийняття спадщини за заповітом (
посвідченим 02.02.2011 року за р. №90
приватним нотаріусом Конотопського
міського нотаріального округу ОСОБА_5)
від онуки померлої - ОСОБА_3, підпис якої
на заяві був посвідчений 29.05.2013 року
приватним нотаріусом Сакського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
Інших заяв про прийняття або про
відмову від спадщини не надходило
Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню.
Згідно ст. 1217 ЦК України
спадкоємство здійснюється за
заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
В судовому засіданні встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки
ОСОБА_4 (а.с.9). За життя ОСОБА_4 мешкала
за адресою: АДРЕСА_1 в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_2 (а.с. 8 на звороті) про що,
також підтвердили в судовому засіданні
15 січня 2013 року позивачка звернулась
до Конотопської міської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, як спадкоємець за
законом. Перевіривши документи, які
підтверджують її родинні стосунки з
померлою і переконавшись, що вона
дійсно є спадкоємицею першої черги за
законом, нотаріус вказаної контори
відкрив спадкову справу, про що надав
їй витяг. Перевіривши інформацію у
реєстрі заповітів, нотаріус повідомив,
що існує заповіт, вчинений ОСОБА_4 на
ім'я інших осіб, посвідчений 02 лютого 2011
року приватним нотаріусом
Конотопського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, яким усе своє нерухоме
майно ОСОБА_4 заповіла цим особам
Згідно ст. 10 ч.3, ст.60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.1247 ЦК України,
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складання. Заповіт має бути особисто
підписаним заповідачем. Заповіт має
бути посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими, службовими особами,
визначеними у статтях 1251-1252 цього
Відповідно до ст.1248 ЦК України,
нотаріус посвідчує заповіт, який
написаний заповідачем власноручно або
за допомогою загальноприйнятих
У відповідності до ч. 1 ст.56 Закону
України «Про нотаріат», нотаріуси або
посадові особи, які вчиняють
нотаріальні дії, посвідчують заповіти
дієздатних громадян, складені
відповідно до вимог законодавства і
особисто подані ними нотаріусу або
посадовій особі, яка вчиняє
нотаріальні дії, а також забезпечують
державну реєстрацію заповітів у
спадковому реєстрі відповідно до
порядку, затвердженого Кабінетом
02 лютого 2011 року ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, був вчинений заповіт на
користь відповідачів по справі, про що
свідчить її власноручний підпис та
посвідчений приватним нотаріусом
Конотопського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, тобто при складанні
заповіту були додержані встановлені
законом вимоги щодо його складання та
оформлення, та посвідчено
уповноваженою на те посадовою особою -
нотаріусом. (а.с. 32).
Відповідно до ч.1 ст. 225 Цивільного
кодексу України, правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
Таким чином, предметом доказування
в даному випадку є наявність у фізичної
особи такого стану, при якому вона в
момент вчинення правочину не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними. Тобто, це
тимчасовий стан, при якому особа
внаслідок функціональних розладів
психіки, порушення фізіологічних
процесів в організмі або інших
хворобливих явищ не може розуміти
значення своїх дій або керувати ними.
Згідно п.16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6.11.2009 р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила статті
225 ЦК України поширюються на ті випадки,
коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак в момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до ст. 145 ЦПК України
зобов`язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї із сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК
В судовому засіданні свідок ОСОБА_12
пояснила, що позивачка завжди ходила до
матері в лікарню. В 2010 році вона в
лікарні бачила ОСОБА_4, яка з нею не
розмовляла та їй показалось, що остання
Свідок ОСОБА_13 в судовому
засіданні пояснила, що ОСОБА_4 бачила
часто, яка її завжди впізнавала, але
показалось, що погано бачила. Також,
одного разу, ОСОБА_4 невірно назвала
З метою встановлення, чи дійсно
ОСОБА_4 в силу свого хворобливого стану
розуміла значення своїх дій і могла
керувати ними в момент складання та
посвідчення заповіту від 02.02.2011 року на
користь відповідачів за клопотанням
позивачки було призначено посмертну
судово-психіатричну експертизу (а.с.98).
Згідно акту посмертної
судово-психіатричної експертизи № 91
від 17.03.2014 року ОСОБА_4 станом на 02.02.2011
року (на момент вчинення заповіту)
хронічним, психічним захворюванням,
тимчасовим хворобливим розладом
психічної діяльності не страждала, за
своїм психічним станом могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. В матеріалах цивільної
справи та представленій медичній
документації на ОСОБА_4 відсутні
які-небудь дані, які б давали підставу
вважати особу недієздатною. (а.с. 101-107).
Крім того, допитані в судовому
засіданні свідки, а саме: лікарі
хірургічного відділення Конотопської
ЦРЛ - ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, молодша
медсестра Конотопської ЦРЛ - ОСОБА_17,
сусіди ОСОБА_4 - ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
свідок ОСОБА_21 та її чоловік ОСОБА_22,
який разом лежав з ОСОБА_4 у лікарні, а
також колишня свекруха позивачки -
ОСОБА_23 підтвердили, що ОСОБА_4 хворіла
на цукровий діабет ІІ-го типу, а потім
на цукровим діабетом 1-го типу. Врешті
це призвело до ампутації 2-х пальців
правої стопи у 2003 році, а потім і
ампутації усієї правої стопи у 2007 році
та визнання її інвалідом , але не
зважаючи на це, вона завжди адекватно
сприймала дійсні подій та у неї був
відсутній розладу психіки. Вона ніколи
не скаржилась на те, що вона не пам'ятає
та не розуміє значення деяких своїх
дій, слів та дій оточуючих, погано
бачить та чує. Поведінка ОСОБА_4 завжди
була контрольованою та адекватною.
Також, допитана в якості свідка
приватний нотаріус Конотопського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 в
судовому засіданні пояснила, що 02
лютого 2011 року ОСОБА_4, під час вчинення
заповіту на користь відповідачів по
справі, усвідомлювала значення своїх
дій та керувала ними, її волевиявлення
було вільним і відповідало її волі.
Дослідивши добуті докази і даючи
їм оцінку, суд вважає, що в судовому
засіданні не здобуто і позивачкою та
її представниками не надано достатніх
доказів, що 02 лютого 2011 року ОСОБА_4, під
час вчинення заповіту на користь
відповідачів по справі не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними внаслідок
хворобливого стану. Суд не приймає до
уваги пояснення позивачки та її
представників, оскільки вони
спростовуються поясненнями
відповідачів та їх представників,
висновком посмертної
судово-психіатричної експертизи,
поясненнями свідків, а саме: лікарів
хірургічного відділення Конотопської
ЦРЛ - ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, молодшої
медсестри Конотопської ЦРЛ - ОСОБА_17,
сусідів ОСОБА_4 - ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, свідків ОСОБА_21 та її чоловіка
ОСОБА_22, колишньої свекрухи позивачки -
ОСОБА_23 та приватного нотаріуса
Конотопського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та матеріалами цивільної
справи в сукупності. Відповідно до ст. 10
ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Крім
показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ,
які суд не бере до уваги, оскільки з
даних показань достовірно не
вбачається, що на момент вчинення
заповіту 02.02.2011 року ОСОБА_4 перебувала
у стані, в якому не могла розуміти
значення своїх дій та керувати ними,
позивачка та її представники не надали
суду переконливих, належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх вимог. Враховуючи вищевикладене,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 215, 225, 1257 ЦК
України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215
ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Сумської області
через Конотопський міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення , а особи , які брали участь у
справі , але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення , можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Галян С. В.