АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

17 квітня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської
О.В.

суддів - Шкоріній О.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі -
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного
акціонерного товариства Страхова
компанія «Лафорт», третя особа Моторне
транспортне страхове бюро України про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 20 січня 2014 року,

встановила:

у грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачів про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, завданої внаслідок ДТП,
посилаючись на те, що з вини
відповідача ОСОБА_2, цивільна
відповідальність якого застрахована в
ПрАТ СК «Лафорт», сталась ДТП,
внаслідок якої позивачу було завдано
моральну та матеріальну шкоду.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 20 січня 2014 року позов
було задоволено частково - стягнуто з
ПрАТ СК «Лафорт» на користь ОСОБА_1
матеріальне відшкодування в сумі 12 906
грн. 45 коп., витрати на оцінку майна в
сумі 710 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі
229 грн. 40 коп., в задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просив рішення скасувати в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення моральної шкоди та
витрат на правову допомогу та ухвалити
в цій частині нове, яким вказані вимоги
задовольнити, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення
відповідача ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилався на те, що 20.09.2013 на
майданчику для паркування на пр.
Глушкова у м. Києві сталась ДТП, в
результаті було ушкоджено автомобіль
марки «BMW», держномер НОМЕР_1, який він
керував. Оскільки ДТП сталась з вини
ОСОБА_2, позивач просив стягнути
солідарно з ОСОБА_2 та ПрАТ «СК
«Лафорт», яким було застраховано
цивільно-правову відповідальність
ОСОБА_2, матеріальну шкоду в розмірі 12 906
грн. 45 коп., витрати на проведення авто
товарознавчого дослідження в сумі 710
грн., та стягнути з ОСОБА_2, моральну
шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 20 січня 2014 року позов
було задоволено частково - стягнуто з
ПрАТ СК «Лафорт» на користь ОСОБА_1
матеріальне відшкодування в сумі 12 906
грн. 45 коп., витрати на оцінку майна в
сумі 710 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі
229 грн. 40 коп., в задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду в частині відшкодування
матеріальної шкоди позивачем не
оскаржується.

Відмовляючи в задоволенні вимог про
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів факту заподіяння йому
моральної шкоди.

Вказаний висновок суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим
та відповідає встановленим по справі
обставинам.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
та виходив з положень ст. 23 ЦК України, в
якій закріплено, що моральна шкода
полягає: 1) фізичному болю та
стражданнях, яких зазнала фізична
особа у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазначала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Позивачем не надано доводів щодо того,
що в результаті ДТП йому було заподіяно
моральну шкоду. Ушкоджений автомобіль
не є майном позивача, а тому він не може
посилатися на те, що зазнав душевних
страждань внаслідок ушкодження його
майна. Також в матеріалах справи
відсутні дані про ушкодження здоров'я
позивача в результаті даної ДТП.

Доводи апелянта про те, що він має право
на відшкодування витрат на правову
допомогу є безпідставними, оскільки
при розгляді справи в суді першої
інстанції він не надавав доказів щодо
понесених ним витрат. Крім того,
відсутній розрахунок відповідно до
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах».

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, перевірено їх
доказами, правильно застосовано норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313-317 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 20 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3897/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Сальникова Н.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.