АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3004/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бойко О.М. Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

08 квітня 2014 р. Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 03 лютого 2014 року

за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» та ОСОБА_3 про визнання
договору іпотеки недійсним, третя
особа: приватний нотаріус
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_4, -

В с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 про
визнання договору іпотеки недійсним
посилаючись на те, що 01.07.2008 року між
ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк був укладений
кредитний договір № МL-300/275/2008
відповідно до якого Банк надав
позичальнику грошові кошти у розмірі
46000,00 доларів США. Відповідно до умов
Кредитного договору Позичальник
зобов'язався належним чином прийняти,
використовувати і повернути Банку
отримані кошти, а також здійснювати
плату за кредит. Того ж дня між ПАТ «ОТП
Банк» та позивачкою ОСОБА_2 в
забезпечення виконання умов
кредитного договору було укладено
Договір іпотеки № РМL-300/275/2008,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 Згодом ПАТ
«ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» у відповідності до
ст.ст.512,514,1077-1079, 1082,1084 Цивільного
кодексу України було укладено договір
відступлення права вимоги за кредитним
договором № МL-300/275/2008 від 01.07.2008 року.
Позивач вважає договір іпотеки таким,
що порушує її права, оскільки згідно
його змісту іпотекодавець передав в
іпотеку земельну ділянку і майнові
права на нерухоме майно, яке буде
побудовано на цій ділянці, що на час
укладення договору не могло бути його
предметом в силу того, що це не було
передбачено діючим на той час
законодавством. Позивач просила суд
договір іпотеки укладений між ОСОБА_2
та ПАТ «ОТП Банк» від 10.07.2008 року
визнати недійсним, а також вилучити
запис з державного реєстру іпотек про
реєстрацію іпотеки земельної ділянки,
загальною площею 0,314 га, розташованої
по АДРЕСА_1 (а.с.2-6).

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 03
лютого 2014 року в задоволенні позовних
вимог - відмовлено (а.с.44-46).

В апеляційній скарзі (а.с.47-48,59-62) ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати, як
необґрунтоване і ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, ухвалите нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі:

- ст.5 Закону України «Про іпотеку»
зазначено вичерпний перелік об'єктів,
які б могли бути предметом іпотеки,
серед яких поняття «іпотека майнових
прав» відсутня;

- Закон України «Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати», який діяв на
момент укладення договору, також не
регулював правовідносини, що виникають
при передачі в іпотеку майнових прав;

- укладений договір іпотеки слід
визнати недійсним згідно ст.ст.203,215 ЦК
України, оскільки сторонами цього
договору було порушено ст.5 Закону
України «Про іпотеку» в силу введення
на законодавчому рівні поняття
«іпотека майнових прав» з 14.01.2009 року.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції встановив,
що п.3.1.5. іпотечного договору не
суперечить вимогам законодавства,
оскільки Законом України «Про іпотеку»
в редакції на час укладення договору
передбачалась можливість передачі в
іпотеку разом з земельною ділянкою
будь-якого нерухомого майна, яке стане
власністю іпотекодавця після
укладення іпотечного договору.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Згідно ч.2 ст.5 Закону України «Про
іпотеку» в редакції від 23.02.2006 року, яка
діяла до внесення змін згідно з Законом
№ 800-VI від 25.12.2008 року, предметом іпотеки
також можуть бути об'єкт незавершеного
будівництва або інше нерухоме майно,
яке стане власністю іпотекодавця після
укладення іпотечного договору, за
умови, що іпотекодавець може
документально підтвердити право на
набуття ним у власність відповідного
нерухомого майна у майбутньому.

Зі справи вбачається, що договір
іпотеки № РМL-300/275/2008 укладений між
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ПАТ «ОТП Банк» 01.07.2008 року.

Згідно ч.2 ст.5 Закону України «Про
іпотеку» в редакції зі змінами,
внесеними згідно з Законом № 800-VI від
25.12.2008 року, тобто після укладення
сторонами спірного договору іпотеки,
предметом іпотеки також може бути
об'єкт незавершеного будівництва,
майнові права на нього, інше нерухоме
майно, яке стане власністю
іпотекодавця після укладення
іпотечного договору, за умови, що
іпотекодавець може документально
підтвердити право на набуте ним у
власність відповідне нерухоме майно у
майбутньому.

Як вбачається з вищенаведеного, до і
після укладення договору іпотеки в ч.2
ст.5 Закону України «Про іпотеку»
однаково передбачено, що предметом
іпотеки також може інше нерухоме майно,
яке стане власністю іпотекодавця після
укладення іпотечного договору, за
умови, що у майбутньому іпотекодавець
може документально підтвердити право
на набуте ним у власність відповідне
нерухоме майно.

Зазначена положення ч.2 ст.5 Закону
України «Про іпотеку» не суперечить
нововведеному після укладення
договору положенню про те, що предметом
іпотеки можуть бути майнові права на
об'єкт незавершеного будівництва.

Згідно з п.3.1.5. договору іпотеки №
РМL-300/275/2008 від 01.07.2008 року до предмета
іпотеки сторонами також включено:
«Нерухоме майно, а саме: житловий
будинок та інші господарські споруди,
що будуть збудовані на земельній
ділянці зазначеній в п.3.1. цього
Договору і яке стане власністю
Іпотекодавця в майбутньому (після
завершення будівництва).

Таким чином, відмовляючи в задоволенні
позову про визнання недійсним договору
іпотеки, заявленого з тих підстав, що
наряду з іпотекою земельної ділянки в
іпотеки було передано майнові права на
нерухоме майно, яке буде побудовано на
цій ділянці, що на час укладення
договору не могло бути його предметом в
силу того, що це не було передбачено
діючим на той час законодавством, суд
першої інстанції правильно встановив,
що спірним договором в іпотеку було
передано нерухоме майно, що буде
збудоване на земельній ділянці,
переданій в іпотеку, яке стане
власністю Іпотекодавця в майбутньому
після завершення його будівництва, а не
майнові права на об'єкт незавершене
будівництво.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону.

Доповнивши положення посиланням на
майнові права, Законодавець доповнив
ст.1 цього Закону визначенням терміну
«Об'єкт незавершеного будівництва»,
але не визнавчив термін «Майнові
права».

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця.

Згідно ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до ч.1,2 ст.49 Закону України
«Про заставу», якою врегульовано
заставу майнових прав, заставодавець
може укласти договір застави як
належних йому на момент укладення
договору прав вимоги по зобов'язаннях,
в яких він є кредитором, так і тих, що
можуть виникнути в майбутньому; у
договорі застави майнових прав повинна
бути вказана особа, яка є боржником по
відношенню до заставодавця.

З аналізу положень ст.49 Закону України
«Про заставу» та ч.2 ст.5 Закону України
«Про іпотеку» вбачається, що
«майновими правами на незавершене
будівництво» є право вимоги за
договором будівництва (інвестування в
будівництво тощо), в якому
іпотекодавець є кредитором з правом
отримання у власність нерухомого
майна, яке на час укладення договору
іпотеки є об'єктом незавершеного
будівництва.

Таким чином відповідно до ч.2 ст.5 Закону
України «Про іпотеку» іпотека об'єкту
незавершеного будівництва та іпотека
майнових прав на нього є різними
предметами іпотеки.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції є безпідставними, оскільки
вмотивовані помилковим розумінням
норм матеріального права.

Суд першої інстанції всебічно і повно
дослідив обставини справи, надав
належну оцінку доказам, які надані суду
сторонами, і по становив законне і
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову.

Порушень матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 03
лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: