АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 682/3790/13-ц
Провадження № 22-ц/792/792/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду
Хмельницької області

в складі : головуючої - судді Кізюн
О.Ю.

суддів: Харчука В.М., Матковської Л.О.

при секретарі Кошельник В.М.

з участю: представника
ПАТ„Акцент - Банк" Москалюк С.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу провадженням №
22ц/792/792 /14 за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Славутського
міськрайонного суду від 18 лютого 2014
року за позовом Публічного
акціонерного товариства „Акцент -
банк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення
Москалюк С.А., перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

В листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство «Акцент - банк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором від 19.07.2011 року в
сумі 149190,82 грн., яка утворилася станом
на 28.10.2013 року і складається із
заборгованості за кредитом у розмірі 34
742,03 грн., заборгованості по процентам
за користування кредитом у розмірі 40,41
грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом у розмірі 15 961, 38
грн., нарахованої пені у розмірі 90 866,48
грн., штрафу 500 грн. (фіксована частина)
та штрафу у розмірі 7080,51 грн. (процентна
складова)

Рішенням Славутського
міськрайонного суду від 18 лютого 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача
заборгованість по кредитному договору
в сумі 93 324 грн.34 коп. та судові витрати
в сумі 933 грн. 24 коп.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду змінити і
стягнути з нього на користь позивача
лише 34 742 грн. заборгованості по тілу
кредиту та пеню у розмірі 1000 грн. Вважає
також, що за наявності вимоги про
стягнення пені суд першої інстанції
неправомірно стягнув з нього штраф
(фіксовану та процентну частини), що
свідчить про порушення ст.61
Конституції України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав та

________________________________________________________________________
_______

Головуючий у першій інстанції -
Воробченко Л.А. Справа
№22ц/792/ 792/14

Доповідач -Кізюн О.Ю.
Категорія № 19,27

мотивів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України підставою для зміни рішення є
порушення норм матеріального права.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від

певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема з договорів та інших
правочинів.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Встановлено, що 19 липня 2011 року між
публічним акціонерним товариством
„Акцент - Банк" та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № AN3XCC9ESD0291
(„Розстрочка") (Стандарт), згідно умов
якого Банк надав ОСОБА_2 кредит на
споживчі цілі у розмірі 50 000 грн. на
умовах сплати за користування
кредитом 0,12% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення - 18.07.2014 року (а.с.5-12)

Згідно умов договору позичальник
зобов'язувався з 19 по 24 число кожного
місяця надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 2 391,50 грн.,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам („Розстрочка")
(Стандарт).

При порушенні зобов'язання із
погашення кредиту Позичальник
зобов'язувався сплатити Банку пеню,
розмір якої зазначений в Умовах та
правилах за кожний день прострочки - 1,25%
від суми простроченого платежу, але не
менше 1 гривні за кожний день
прострочки платежу (п.5.1 Умов)

При порушенні Позичальником строків
платежів по будь - якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором
більш ніж на 30 днів, Позичальник
зобов'язаний сплатити Банку штраф у
розмірі 500 грн.+ 5% від суми
заборгованості (а.с.5.3 Умов)

Відповідно до п.5.5 Умов термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів сторонами встановлено 5 років.

Встановлено і ці обставини ніким не
оспорюються, що ОСОБА_2 належним чином
не виконував зобов'язань щодо внесення
щомісячного платежу на погашення
кредиту, допустив прострочення
повернення поточної заборгованості, а
тому в силу ч.2 ст.1050 ЦК України позивач
правомірно звернувся до суду про
дострокове повернення позики.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку заборгованості за
кредитним договором суд першої
інстанції правомірно стягнув з
відповідача на користь позивача
заборгованість по тілу кредиту в сумі 34
742,03 грн., заборгованість по процентам
за користування кредитом - 40,41 грн.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 15961,38 грн., що
разом становить 50 743,82 грн.

Окрім цього, відповідно до умов
кредитного договору позивач нарахував
пеню, розмір якої суд першої інстанції
зменшив з 90 866,48 грн. до 35 000 грн.,
застосувавши положення ч.3 статті 551 ЦК
України, відповідно до яких розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
не містять посилання на обставини, які
б давали підстави суду апеляційної
інстанції для зменшення розміру пені
до 1 000 грн.

Що стосується доводів апелянта про
порушення судом першої інстанції норм
ст. 61 Конституції України та
безпідставне одночасне стягнення пені
і штрафів, то необхідно виходити з
такого.

За положеннями ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

З урахуванням висновку Верховного Суду
України, викладеного у рішенні № 3-24
гс/12, згідно зі статтею 549 ЦК України
пеня та штраф є формами неустойки,
тобто не є окремими та самостійними
видами юридичної відповідальності, і у
межах одного виду відповідальності
може застосовуватися різний набір
санкцій.

Умовами договору передбачено
застосування пені як виду
цивільно-правової відповідальності за
порушення позичальником строків
погашення кредиту і процентів за
користування ним.

У той самий час, згідно з п. 5.3 Умов
сторонами передбачена сплата штрафів
як виду цивільно-правової
відповідальності за порушення
Позичальником строків платежів по будь
- якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів.

За таких обставин доводи заявника в
частині неправильного застосування
судом вимог ст. 61 Конституції України і
ст. 549 ЦК України та покладення на нього
подвійної цивільно-правової
відповідальності одного і того ж виду
за одне і те саме порушення договірного
зобов'язання не знайшли свого
підтвердження.

Разом із цим, при вирішенні справи, суд
першої інстанції правильно стягнувши з
відповідача на користь позивача
фіксовану частину штрафу у розмірі 500
грн., не перевірив правильність
нарахування позивачем процентної
складової штрафу і не звернув уваги на
те, що сума 7080,51 грн. ( 5% штрафу )
обрахована позивачем не із суми
заборгованості , яка складається із
заборгованості по тілу кредиту,
заборгованості по процентам за
користування та заборгованості по
комісії за користування кредитом, і яка
становить 50 743,82 грн., а із ціни позову в
сумі 149190,82 грн., в яку увійшла й сума
нарахованої пені - 90 866,48 грн. та 500 грн.
штрафу.

З урахуванням наведеного рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
суми процентної складової штрафу слід
змінити і стягнути з відповідача на
користь позивача процентну складову
штрафу в сумі 2 537 грн. 20 коп., що
становить 5% від суми заборгованості 50
743,82 грн.

У зв'язку із цим загальна сума, яка
підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
„Акцент - банк", становить 88 782 грн.02
коп. ( сума заборгованості по кредиту 50
743,82 грн. + пеня 35 000 грн. + штраф
(фіксована частина ) 500 грн. + штраф
(процентна складова) 2 537 грн. 20 коп.)

Відповідно до правил ч. 1 ст.88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню
понесені ним витрати по оплаті
судового збору в розмірі 887 грн. 82 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Славутського
міськрайонного суду від 18 лютого 2014
року змінити в частині стягнення суми
процентної складової штрафу, зменшивши
її із 7080 грн. 51 коп. до 2 537 грн. 20 коп. , у
зв'язку із чим абзац 2 резолютивної
частини рішення суду першої інстанції
викласти в новій редакції:

„ Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
„Акцент - банк" заборгованість по
кредитному договору від 19 липня 2011 року
в сумі 88 782 грн.02 коп.(вісімдесят вісім
тисяч сімсот вісімдесят дві гривні 02
коп.) та судові витрати в сумі 887 грн. 82
коп."

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча:підпис

Судді:підписи

Копія відповідає оригіналу. Суддя:
(О.Кізюн)