РІШЕННЯ

іменем України

„03" лютого 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназрян М.А.,

за участі представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську у
порядку заочного розгляду цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
територіальної громади м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним, про встановлення факту
прийняття спадщини та про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним
позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що домоволодіння
АДРЕСА_1 належало на праві власності
ОСОБА_3, що підтверджується рішенням
Амур - Нижньодніпровської районної
ради народних депутатів м.
Дніпропетровська №41/9 від 13.01.89 року та
свідоцтвом про право особистої
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
яке видано 17.02.89 року виконавчим
комітетом районної ради, що
зареєстроване в реєстровій книзі КП
ДМБТІ за №511-83. ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
свідоцтва про смерть за НОМЕР_1,
виданим Індустріальним відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції. Спадкоємцями
першої черги спадкування після смерті
ОСОБА_3 були: його дружина ОСОБА_4 та
його син ОСОБА_5. ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією
свідоцтва про смерть НОМЕР_2, виданого
Відділом реєстрації смерті
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції.

ОСОБА_5, який до 1985 року проживав у
спірному будинку разом зі своєю матір'ю
ОСОБА_4, не поспішав оформлювати своє
право на спадкування за законом після
смерті свого батька, та у 1995 році, коли
померла і його матір, він виявив
бажання продати цей будинок.

Мати позивача ОСОБА_8 вирішила
купити у ОСОБА_5 цей будинок, а оскільки
у нього були відсутні належним чином
оформлені документи на будинок, вони
уклали між собою домашню угоду купівлі
- продажу будинку в простій письмовій
формі та в присутності свідків.

Відповідно до цієї угоди купівлі -
продажу будинку укладеної 20 листопада
1985 року ОСОБА_8 «покупець» передала
ОСОБА_5 «продавцю» гроші в сумі 2 300
рублів, а ОСОБА_5 передав їй ключі від
будинку та всі існуючи документи на
будинок і пообіцяв, що найближчим часом
він оформить всі необхідні
правовстановлюючі документи на
підставі яких буде мати можливість
оформити цю домашню угоду нотаріально.

Саме з 1985 року батьки позивача
почали проживати в цьому будинку, де у
1986 році народився позивач ОСОБА_2, в
цьому будинку позивач мешкає до цього
часу.

Як зазначається позивачем при
зверненні до суду ІНФОРМАЦІЯ_3 померла
моя мати - ОСОБА_8, що підтверджується
копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3,
виданого відділом реєстрації актів
цивільного стану Амур -
Нижньодніпровської районної ради;
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько -
ОСОБА_9, що підтверджується копією
свідоцтва про смерть НОМЕР_4 виданого
Амур - Нижньодніпровським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції.

Увесь цей час з 1985 року та до цього
часу сім'я позивача, в тому числі й
позивач, вільно та відкрито
користувалися спірним будинком,
зробили в ньому необхідний ремонт,
постійно сплачували комунальні
платежі та земельний податок.

Як вбачається з договору купівлі -
продажу від 20 листопада 1985 р.,
укладеного в простій письмовій форм,
який підписаний ОСОБА_8 та ОСОБА_5, між
ними були погоджені всі істотні умови:
предмет та ціна будинку; продавцем у
присутності свідків були повністю
отримані кошти за будинок від покупця;
покупцем отримані всі документи які
мав на той час продавець та між ними
була досягнута домовленість про
подальше нотаріальне посвідчення
угоди. Тобто, покупцем (ОСОБА_8) були
виконані всі умови, в той же час, ОСОБА_5
після отримання грошей зник у
невідомому напрямку та ухилявся від
подальшого нотаріального посвідчення
договору купівлі - продажу будинку.

Батьки позивача ще за життя
неодноразово намагалися знайти ОСОБА_5,
але це їм не вдалося, та лише після
смерті батьків позивач довідався про
те, що ОСОБА_5 помер у ІНФОРМАЦІЯ_5, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть НОМЕР_5, виданого відділом
реєстрації смерті реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції.

Предмет позову становить вимога
про визнання дійсною угоди купівлі -
продажу будинку АДРЕСА_1, укладеної 20
листопада 1985 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8,
про встановлення факту прийняття
ОСОБА_2 спадкового майна у виді
будинку АДРЕСА_1, яке відкрилося після
смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9, про визнання
права власності за ОСОБА_2 на будинок
АДРЕСА_1 загальною площею 39,7 кв. метрів
в тому числі житловою 15,7 кв. метрів.

Підставу позову становлять приписи
ст.ст. 42, 44, 47 ЦК Української РСР, ст.ст.
1261, 1268, 1296 ЦК України тощо.

У судовому представник позивача
вимоги позову підтримав повністю,
надав пояснення, аналогічні викладеним
в позовній заяві, просив суд повністю
задовольнити поданий позов.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України
у разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення); за ст. 224
ЦПК України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

У судове засідання відповідач, який
належним чином повідомлений, повторно
не з'явився, причини неявки суду не
повідомив, не надав заяви про розгляд
справи за його відсутності, у зв'язку з
чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України
за згодою позивача вирішує справу у
порядку заочного розгляду на підставі
наявних у справі доказів.

Заслухав пояснення позивача,
допитав свідків та дослідивши докази
в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК
України, суд дійшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.11.1985 р. між
ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_8 (покупець)
в простій письмовій формі був
укладений договір купівлі-продажу за 2
300 рублів житлового будинку АДРЕСА_1.
Укладаючи договір, сторони за ним
погодили, що з часу підписання цього
договору ОСОБА_8 вселяється у будинок
разом зі родиною, користується та
розпоряджується будинком на свій
розсуд, здійснює ремонтні роботи у
будинку, а ОСОБА_5 зобов'язується
протягом 1 року з часу підписання
даного договору оформити своє право
на будинок в порядку спадкування за
законом, після чого сторони здійснюють
нотаріальне оформлення договору
купівлі продажу будинку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК
якщо одна зі сторін повністю або
частково виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. В цьому разі наступне
нотаріальне оформлення угоди не
вимагається.

Таким чином, застосування ч. 2 ст. 47
ЦК можливе лише в разі обов'язкового
нотаріального оформлення угоди;
сторони за укладеним вище договором
не дотримали вимог закону у частині
обов'язкового нотаріального
оформлення угоди (ч. 1 ст. 227 ЦК
Української РСР).

За ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР якщо
одна з сторін повністю або частково
виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. В цьому разі наступне
нотаріальне оформлення угоди не
вимагається.

За договором купівлі-продажу
продавець зобов'язується передати
майно у власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму
(ст. 224 ЦК Української РСР)

Відповідно до ст. 225 зазначеного
вище кодексу право продажу майна, крім
випадків примусового продажу, належить
власникові. Якщо продавець майна не є
його власником, покупець набуває права
власності лише в тих випадках, коли
згідно з статтею 145 цього Кодексу
власник не вправі витребувати від
нього майно.

Судом в цій справі встановлено, що
за договором від 20.11.1985 р. продавець
(ОСОБА_3) не був власником житлового
будинку АДРЕСА_1; даний будинок належав
на праві власності ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про право
особистої власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, яке видано 17.02.89 року
виконавчим комітетом АНД районної
ради народних депутатів, яке видано на
підставі рішення виконкому Амур -
Нижньодніпровської районної ради
народних депутатів №41/9 від 13.01.1989 року;
право власності ОСОБА_3 зареєстроване
в Дніпропетровському бюро технічної
інвентаризації та записано в
реєстрову книгу по реєстру за №511-83.

Даний факт, на переконання суду, має
значення для вирішення справи, адже
угода (договір купівлі-продажу від
20.11.1985 р.) укладена з боку продавця від
імені особи, яка не є власником
відчужуваного майна, тому договір не
може бути визнаний дійсним; разом з
тим, посилання позивача на виконання
з боку його батьків повністю угоди, що
потребує нотаріального посвідчення, та
на те, що друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, не є
такими, що впливатимуть на висновки
суду, враховуючи ще встановлений судом
факт припинення правоздатності
продавця ОСОБА_5 у зв'язку зі смертю
ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про смерть від
16.08.2013 р. видано Відділом державної
реєстрації смерті реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції /а.с. 23/).

Пояснення свідків ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 (які надали майже аналогічні
свідчення, свідчив суду, що були
свідками укладення договору
купівлі-продажу в листопаді 1985 р. між
ОСОБА_5 та ОСОБА_8, ОСОБА_8
розрахувалася одразу із продавцем та
вселилася у будинок із чоловіком,
дитини на той час подружжя не мало, та
коли продавцю віддавали грошові кошти,
він обіцяв зробити документи на
будинок) не спростовують зазначені
вище висновки суду.

Що стосується інших вимог позову:
про встановлення факту прийняття
ОСОБА_2 спадкового майна у виді
будинку АДРЕСА_1, яке відкрилося після
смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9, та про
визнання права власності за ОСОБА_2 на
будинок АДРЕСА_1 загальною площею 39,7 кв.
метрів в тому числі житловою 15,7 кв.
метрів, дані вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки є похідними
від задоволення первісної вимоги
позову.

Судові витрати віднести на рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 212, 214-215, 224, 226
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Судові витрати віднести на рахунок
позивача.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України: рішення
може бути оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя