Єдиний унікальний номер 227/2249/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2982/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Шевченко В.Ю.,

суддів: Агєєва О.В., Новосьолової Г.Г.,

при секретарі Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у місті Добропілля
на рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 12 серпня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті Добропілля
про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

12 серпня 2013 року рішенням
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області позов ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у місті Добропілля
про відшкодування моральної шкоди
задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті Добропілля
на користь ОСОБА_2 відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
ушкодження здоров'я на виробництві 3500(
три тисячі п'ятсот) грн.00 коп.

Не погодившись з рішенням суду
відповідач надіслав апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог з наступних
підстав:

- судом першої інстанції порушені норми
матеріального права, а саме вимоги
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року, згідно якого всі види
соціальних послуг та виплат повинні
бути підтверджені висновком МСЕК,

- суд не звернув увагу на те, що довідка
МСЕК не є підтвердженням факту
спричинення моральної шкоди,

- моральна шкода підлягає стягненню з
підприємства, а не з Фонду, оскільки
нещасний випадок з позивачем стався з
вини саме підприємства,

- позивач не надав доказів спричинення
моральної шкоди.

У судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
доводи апеляційної скарги підтримав,
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання позивач не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, про що
свідчить телефонограма у матеріалах
справи, яка зареєстрована у журналі
телефонограм №1 за №1931. Крім цього,
факт отримання поштового відправлення
підтверджується витягом з реєстру
відстеження пересилання поштових
відправлень (а.с.41,43).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив із встановлених
обставин, а саме: позивач знаходився у
трудових відносинах з підприємствами
вугільної промисловості.

19 грудня 1979 року під час виконання
трудових обов'язків на шахті
„Новодонецька" позивач ОСОБА_2 отримав
виробничу травму, а саме травмував око,
натрапивши на дріт.

Висновком МСЕК від 17 березня 2004 року
йому була вперше встановлена ступень
втрати професійної працездатності 10%
безстроково у зв'язку з виробничою
травмою.

Висновком МСЕК від 23 листопада 2012 року
йому було встановлено за сукупністю:
повторно встановлена ступень втрати
професійної працездатності 10%
безстроково у зв'язку з виробничою
травмою та вперше встановлено 35%
ступень втрати професійної
працездатності за професійним
захворюванням (а.с.5, 21-22).

Правовідносини, які виникли між
сторонами в зв'язку з відшкодуванням
моральної шкоди заподіяної
ушкодженням здоров'я позивача,
регулюються Законом України від 23
вересня 1999 р. №1105- XIУ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності ".

Право позивача на відшкодування
моральної шкоди виникло з часу
встановлення йому висновком МСЕК
стійкої втрати працездатності. Діючим
на час виникнення правовідносин
законодавством був передбачений
обов'язок Фонду сплатити моральну
шкоду потерпілому.

У відповідності до підпункту "е" пункту
1 частини 1 статті 21 та частини 3 статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року,
які діяли на час прийняття висновку
МСЕК про втрату професійної
працездатності, Фонд соціального
страхування виплачує грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частина 1 статті 9 Закону України "Про
охорону праці" від 14 жовтня 1992 року, в
редакції від 21 листопада 2002 року
передбачає, що "відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Відповідно до абзацу 2 пункту 11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" №6 від 27 березня
1992 року в редакції від 24 жовтня 2003 року
і Рішення Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року страхова виплата за
моральну шкоду провадиться
потерпілому Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань незалежно від втрати ним
професійної працездатності.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що вирішуючи спір, суд вірно
встановив фактичні обставини (факти),
якими обґрунтовувались позовні вимоги
і заперечення та якими доказами вони
підтверджуються і обґрунтовано
прийшов до висновку про часткове
задоволення позову про стягнення
моральної шкоди в межах, передбачених
частиною 3 статті 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", яка діяла на час
прийняття рішення МСЕК про втрату
професійної працездатності.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд урахував конкретні
обставини справи, характер та ступінь
моральних страждань позивача,
порушення нормального укладу життя й з
дотриманням вимог розумності та
справедливості визначив таке
відшкодування в розмірі 3 500 грн.

Таким чином, при встановленні
зазначених фактів і постановленні
рішення судом не було порушено норм
процесуального права та правильно
застосовано норми матеріального права.

Що стосується доводу апеляційної
скарги проте, що факт наявності
моральної шкоди встановлюється
медичними органами і повинен
зазначатися у висновку МСЕК, то у
відповідності до пункту 1.1 Порядку
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров*я України від 22
листопада 1995 року №212, апеляційний суд
виходить із наступного.

Відповідно до частини 3 статті 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», яка
діяла до 1 січня 2006 року, моральна
(немайнова) шкода, заподіяна умовами
виробництва, яка не спричинила втрати
потерпілим професійної
працездатності, відшкодовується
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків за заявою
потерпілого з викладом характеру
заподіяної моральної (немайнової)
шкоди та за поданням відповідного
висновку медичних органів.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення частини третьої статті 34
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (справа про
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування №1-рп/2004 від 27
січня 2004 року) роз'яснено, що
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.
Відмова потерпілому у праві на
отримання грошової суми за моральну
шкоду від Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
залежно від ступеня втрати професійної
працездатності має обмежувальний
характер. Встановлення Законом
обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати моральну шкоду є засобом
реалізації потерпілим гарантованого
державою усім застрахованим
громадянам забезпечення прав у
страхуванні від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання (стаття 3).

Доводи відповідача про те, що
відповідальність за ушкодження
здоров'я повинен нести роботодавець, з
вини якого не були забезпечені належні
умови праці, не ґрунтуються на законі.

Норми Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачали
відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам як страхову
виплату, тому покладання на
відповідача обов'язку по сплаті такої
страхової виплати не є цивільною
відповідальністю зазначеного органу.

Інші доводи апеляційної скарги
необґрунтовані і не спростовують
висновків суду.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті Добропілля
відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 12 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: