АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/4388/13-ц 22-ц/774/312/К/14
Провадження № 22-ц/774/312 /К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 216/4388/13-ц
інстанції - Бондарєва О.І.
Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,
,

за участю - представника позивача
Подолінного Романа Георгійовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" на заочне
рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2013
року по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк", який є
правонаступником Закритого
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
"ПриватБанк" (далі -Банк) звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором. В обґрунтування позовних
вимог позивач зазначив, що 15 липня 2006
року між ним та відповідачем укладений
кредитний договір № DNH4KS20850524,
відповідно до умов якого остання
отримала кредит у розмірі 2059,63 грн. із
кінцевим строком повернення кредитних
коштів 13 липня 2007 року зі сплатою
відсотків у розмірі 25,08 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом. У
зв'язку з невиконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань утворилась
заборгованість, розмір якої станом на 15
травня 2013 року складає 30796,19 грн.
Уточнивши позовні вимоги, просив суд
стягнути вищезазначену суму
заборгованості із судовими витратами в
сумі 307,96 грн.

Заочним рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 12
грудня 2013 року Банку відмовлено у
задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі Банк
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд дійшов
помилкового висновку щодо пропуску ним
строку для звернення до суду з позовом,
в порушення ч.3 ст.267 ЦК України
неправомірно застосував строк
позовної давності без заяви
відповідача, не врахував переривання
строку у зв'язку з зверненням Банку до
суду в жовтні 2009 року, а також не
звернув увагу на те, що строк позовної
давності за даним договором спливає 16
жовтня 2014 року, оскільки термін
позовної давності встановлено
сторонами тривалістю у п'ять років.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 липня 2006
року між Закритим акціонерним
товариством комерційний банк «
ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ « Приватбанк», та відповідачем
ОСОБА_3 укладений кредитний договір №
DNH4KS20850524, відповідно до умов якого
кредитором (позивачем) наданий
позичальнику (відповідачу) кредит у
розмірі 2059,63 грн. із кінцевим строком
повернення кредитних коштів 13 липня 2007
року, зі сплатою відсотків у розмірі 25,08
% річних на суму залишку заборгованості
за кредитом.

В порушення умов договору
відповідач зобов'язання належним чином
не виконала, у зв'язку з чим станом на 15
травня 2013 року утворилась
заборгованість, яка складає 30796,19 грн.,
із яких: заборгованість за кредитом -
2059,64 грн., заборгованість по відсоткам -
9685,20грн., заборгованість по пені - 17108,67
грн., штраф - 500грн.(фіксована частина),
штраф - 1442,68 грн. (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог Банку, суд першої інстанції
керувався положенням п.7 ч.13 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та виходив із того, що відповідно до
умов кредитного договору терміном
остаточного погашення кредиту
визначено 13 липня 2007 року, а з позовом
до суду Банк звернувся у 10 червня 2013
року, тобто після спливу позовної
давності.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямованих на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти)
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як убачається із умов кредитного
договору, ОСОБА_3 зобов'язалась
сплачувати банку щомісячний платіж у
розмірі 196,19 грн., який складається із
заборгованості за кредитом, відсотків,
винагороди, комісії, а також інших
витрат згідно з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(надалі - Умови), з якими була
ознайомлена і згодна, про що зазначено
в анкеті позичальника (а.с.5).

При цьому, п. 3.2.9. Умов визначено, що при
непогашенні кредиту у строки,
зазначені в заяві, заборгованість у
частині вчасно непогашеної суми
кредиту вважається простроченою. На
залишок заборгованості по
простроченій сумі кредиту нарахування
відсотків здійснюється відповідно до
п. 4.2. цих Умов з дати виникнення
простроченої заборгованості.

У порушення норм закону та умов
договору відповідач зобов'язання за
даним договором не виконала, у зв'язку з
чим станом на 15 травня 2013 року
утворилась заборгованість за
кредитним договором у сумі 30796,19 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову з
мотивів пропущення позивачем строку
позовної давності, суд першої
інстанції не врахував наступне.

Згідно ч.ч.1 та 4 ст.631 ЦК України, строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦПК України
встановлено загальну позовну давність
тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до положень ч.1 ст.259 ЦК
України позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін.

Сплив позовної давності є
підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267
ЦК України). Якщо суд визнає поважними
причин пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч.5
ст.267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Згідно з умовами кредитного договору
його складовою є Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт). Пунктом 5.5 цих
Умов позовну давність за вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом,
процентів за користування ним, пені,
штрафу сторонам встановлено
тривалістю п'ять років, що не
суперечить ч.1 ст.259 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Пункт 3 ст. 264 ЦК України зазначає, що
після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Як убачається з матеріалів справи, Банк
вперше звернувся до
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу, заочним рішенням якого з
ОСОБА_3 на користь Банку стягнуто
заборгованість станом на 05 березня 2009
року у розмірі 8424,41 грн., - у 2009 році, що
перервало перебіг позовної давності.
Вдруге з даним позовом Банк звернувся
10 червня 2013 року. Зважаючи на це,
колегія суддів приходить до висновку,
що позивач звернувся до суду з вимогою
про захист свого цивільного права в
межах погодженої сторонами позовної
давності.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Верховного суду України №
6-116цс13 від 06 листопада 2013 року у справі
за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
яка, відповідно до положень ст.360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для всіх судів
України.

Пункт 7 ч.11 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч.11 ст.11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Таким чином застосування строку
позовної давності відповідно до п.7 ч.11
ст.11 Закону України «Про захист прав
споживачів» здійснюється виключно при
стягненні боргу в позасудовому
порядку.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови в позові.

Як убачається з матеріалів справи,
заяви про застосування позовної
давності від відповідача не надходило,
а термін спливу позовної давності у
зв'язку з її перериванням, починається
з 16 жовтня 2009 року та закінчується,
згідно п.п.5.5 Умов, 16 жовтні 2014 року.

З огляду на викладене, висновок суду
про відмову у задоволенні позовних
вимог Банку до ОСОБА_3 про стягнення з
неї заборгованості за кредитним
договором у зв'язку зі спливом позовної
давності є помилковим.

У зв'язку з чим рішення суду необхідно
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог Банку в
повному обсязі та стягнення з ОСОБА_3 на
користь Банку заборгованості за
кредитним договором № DNH4KS20850524 від 15
липня 2006 року, розмір якої станом на 15
травня 2013 року складає 30796,19 грн., в тому
числі: 2059,64 грн. - заборгованість за
кредитом, 9685,20грн - заборгованість по
відсоткам, 17108,67 грн. - заборгованість по
пені, 500грн. - штраф (фіксована частина),
1442,68 грн. -штраф (процентна складова).

Згідно ст.. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку з цим судові витрати позивача
в сумі 461грн.94коп., понесенні ним при
сплаті судового збору в судах першої
(307,96грн.) та апеляційної (153,98грн.)
інстанцій, підлягають відшкодуванню за
рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 3, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" задовольнити.

Заочне рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 12
грудня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк"
заборгованість станом на 15 травня 2013
року в сумі 30796 ( тридцять тисяч сімсот
дев'яносто шість)грн. 19 коп. та судові
витрати по сплаті судового збору в
судах першої та апеляційної інстанцій
в сумі 461(чотириста шістдесят одна) грн.
94 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :
І.Є.Ляховська

Судді:
А.П.Барильська

Л.В.Михайлів