У х в а л а

іменем україни

12 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,суддів:
Кузнєцова В.О., Наумчука
М.І.,-розглянувши в попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про розірвання
договору довічного утримання,
скасування реєстрації права власності
та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6
до ОСОБА_4 про зміну договору довічного
утримання, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Шахтарського
районного суду Донецької області від 03
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 10 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, в
якому просила розірвати договір
довічного утримання з причин
невиконання набувачами взятих на себе
за договором зобов'язань.

В подальшому 11 листопада 2013 року
позивач доповнила позовні вимоги та
просила скасувати реєстрацію права
власності відповідачів на квартиру
АДРЕСА_1 та на земельну ділянку за
вказаною адресою.

У жовтні 2013 року відповідачі ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 звернулися до суду із
зустрічними позовними вимогами до
ОСОБА_4, в якому просили змінити договір
довічного утримання, замінивши
визначені зобов'язання щодо
забезпечення відчужувача та утримання
у вигляді грошового забезпечення у
розмірі двох прожиткових мінімумів, що
встановлюється для осіб, що втратили
працездатність, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що відчужувач за власним
бажанням змінила місце свого
проживання з адреси за місцем
знаходження предмету договору
квартири в м. Шахтарськ на квартиру, яка
належить сину ОСОБА_7 та знаходиться у
м. Донецьку, вказуючи, що чинним
законодавством передбачено можливість
надання за договором довічного
утримання саме грошового утримання.

Рішенням Шахтарського районного суду
Донецької області від 03 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 10 січня 2014 року, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6
про розірвання договору довічного
утримання, скасування реєстрації права
власності відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4
про зміну договору довічного утримання
задоволено.

Змінено договір довічного утримання,
укладеного 01 вересня 1999 року між
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений
державним нотаріусом Першої
шахтарської нотаріальної контори:

- п. 5 договору викладено в наступній
редакції:

«у разі проживання ОСОБА_4 в іншому
місці, а також за письмовою згодою
ОСОБА_4 у разі її проживання у квартирі
АДРЕСА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
зобов'язуються надавати їй грошове
матеріальне забезпечення в замін
обов'язків забезпечення за місцем її
фактичного проживання щоденним
доглядом та необхідною допомогою, в
тому числі трьохразовим харчуванням,
дворазовим на тиждень вологим
прибиранням її кімнати, щотижневим
пранням білизни, її супроводом до
лікарських та соціальних установ у
разі потреби, забезпечення ліками
відповідно до рецептів та засобами
особистої гігієни, а також сезонним
одягом та взуттям, в розмірі двох
прожиткових мінімумів, що
встановлюється для осіб, що втратили
працездатність». Вирішено питання про
стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень суду, із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, підстав для їх зміни або
скасування не встановлено.

Судами попередніх інстанцій визначено
характер спірних правовідносин, вірно
застосовано положення ст. 425 ЦК УРСР, ст.
ст. 651, 652, 744, 749 ЦК України та
обґрунтовано відмовлено в задоволенні
первісного позову та задоволено
зустрічний позов.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шахтарського районного суду
Донецької області від 03 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 10 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова Судді:
В.О. Кузнєцов М.І. Наумчук