Справа №250/861/14-ц
Номер провадження2/250/700/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
м. Ясинувата

Суддя Ясинуватського міськрайонного
суду Донецької області Ус О.В.,
розглянувши матеріали заяви
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» про
забезпечення позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О
В И В :

28 березня 2014 року до Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
надійшла позовна заява Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості.

Ухвалою від 13 травня 2014 року відкрито
провадження у справі.

Разом з позовною заявою до суду подана
заява ПАТ КБ «Приватбанк» про
забезпечення вищезазначеного позову
шляхом накладення арешту у межах суми
заборгованості за кредитом на грошові
кошти, рухоме та нерухоме майно, яке
належить ОСОБА_1, шляхом заборони
будь-яким особам укладати угоди
стосовно цього майна, проводити його
реєстрацію та перереєстрацію,
здійснювати його відчуження та
обмеження відповідача у праві виїзду
за межі України до виконання ним своїх
зобов'язань.

Суд розглянувши заяву про забезпечення
позову, вивчивши письмові матеріали
справи, вважає, що заява задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою
осіб, які беруть участь у справі, може
вжити заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ст.152 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

З поданої позовної заяви встановлено,
що позивач просить стягнути з
відповідача суму заборгованості в сумі
37112,52 доларів США, що в еквівалентно
344489,54 грн.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову передбачене цим
кодексом допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
№ 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи після відкриття
провадження у ній (за винятком випадку,
передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ст. 152 ЦПК
України види забезпечення позову мають
бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від
22.12.2006 р. "Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" роз'яснено, що суд,
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися зокрема в
тому, чи існує реальна загроза
невиконання або утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову, а також відповідність виду
забезпечення позову, який просить
застосувати особа, котра звернулася з
такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись із даною заявою про
забезпечення позову позивачем не
надано до суду жодних доказів того, які
саме кошти і у якому розмірі, яке саме
рухоме і нерухоме майно належать
відповідачу і чим підтверджується його
право приватної власності на дане
майно, а також документів, що
підтверджують, що його вартість
співмірна з розміром заявлених вимог.

Згідно зі ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлені
законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.6 Закону України
«Про порядок в'їзду з України і виїзду в
Україну» громадянинові України у
випадку, якщо діють неврегульовані
договірні зобов'язання, то до виконання
зобов'язань або розв'язання спору може
бути відмовлено у видачі паспорта для
виїзду за кордон.

Згідно ч.ч.2, 4 ст.6 Закону «Про порядок в
їзду з України і виїзду в Україну»
громадянинові України, який має
паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9
ч.1 цієї статті, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон або у
вказаних випадках паспорт може бути
тимчасово затримано чи вилучено. Таким
чином, за наявності підстав для
тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян України за кордон, до
громадянина в залежності від наявності
чи відсутності паспорта для виїзду за
кордон застосовується: відмова у
видачі паспорта; відмова у виїзді за
кордон; тимчасове затримання чи
вилучення паспорта для виїзду за
кордон.

Статтею 6 Закону України «Про порядок
в'їзду з України і виїзду в Україну»
передбачено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, а громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон.

В порядку забезпечення позову суд
вправі здійснити тимчасове затримання
або вилучення паспорта, а не тимчасово
обмежити виїзд за межі України. Крім
того, вважаю за потрібне зазначити, що
позивач звертаючись до суду з заявою
щодо встановлення тимчасового
обмеження відповідача в праві виїзду
за кордон, всупереч вимогам ч.2 ст.151 ЦПК
України не надає відомостей,
необхідних для виконання можливого
забезпечення позову. Так заявником не
надано інформацію щодо наявного у
відповідача паспорту для виїзду за
кордон, який дає йому право виїзду за
кордон. Вилучення паспорта громадянина
України, який не затриманий в порядку
кримінального переслідування, є
порушенням його конституційних прав.

Крім того, обмеження, встановлені ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзду в Україну» можливі
при ухиленні громадянина від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, а з поданих
матеріалів та цивільного позову
вбачається, що відповідач не виконує
зобов'язання, а не ухиляється від
виконання судового рішення, як того
вимагає чинне законодавство.

Тому суд не може обмежити відповідача у
праві пересування, вільного вибору
місця проживання, права вільно
залишати територію України, яке їм
гарантовано Конституцією України.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 33 Конституції України,
ч.ч.2, 4 ст.6 Закону України «Про порядок
в'їзду з України і виїзду в Україну», 6
Закону України «Про порядок в'їзду з
України і виїзду в Україну», 151 - 153 ЦПК
України, суд, -

У Х В А Л
И В:

Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» про
забезпечення позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Копію ухвали надіслати заявникові.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О. В. Ус