Справа № 477/256/14-ц
Провадження № 2/477/380/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року :
Жовтневий районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючого судді - Полішко
В.В.,

при секретарі - Тарасюк І.Є.,

за участю: позивачів - ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника позивача -
ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5,

представника відповідача -
ОСОБА_6,

представника третьої особи,
без самостійних вимог на предмет спору
- приватного нотаріуса Жовтневого
районного нотаріального округу -
ОСОБА_7

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання
свідоцтва про право на спадщину
недійсним, визнання права власності на
1/5 частку будинку за кожним, визнання за
позивачем ОСОБА_1 права власності в
порядку спадкування за законом на ?
частки від 1/5 частки будинку, що
належить спадкодавцю, визнання за
відповідачем права власності в порядку
спадкування за заповітом на ? від 1/5
частки будинку, що належить
спадкодавцю,

В С Т А Н О В И В:

29 січня 2014 року позивачі звернулися до
суду з позовом до відповідача, в якому
просять визнати свідоцтво про право на
спадщину, видане приватним нотаріусом
Жовтневого районного нотаріального
округу Миколаївської області - ОСОБА_8
від 23 грудня 2011 року, зареєстрованого у
реєстрі за № 1731, відповідачу ОСОБА_5
недійсним; визнати право власності на
1/5 частку будинку АДРЕСА_1 за
спадкодавцем ОСОБА_9, позивачами та
відповідачем; визнати за ОСОБА_1 право
власності в порядку спадкування за
законом на 1/2 від 1/5 частки будинку
АДРЕСА_1, що належать спадкодавцю
ОСОБА_9, визнати за ОСОБА_1 право
власності в порядку спадкування за
заповітом на 1/2 від 1/5 частки будинку
АДРЕСА_1, що належать спадкодавцю
ОСОБА_9

В обґрунтування заявлених вимог,
позивачі посилаються на те, що вони,
відповідач та спадкодавець ОСОБА_9 на
підставі свідоцтва від 01 лютого 1995 року
за № 143-в/оп отримали право спільної
сумісної власності на житло, а саме:
одноквартирний будинок АДРЕСА_1. Частки
в спільному майні виділені не були.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_9,
який є співвласником вищевказаного
будинку. Після його смерті відкрилася
спадщина за законом та заповітом. Так,
відповідно до заповіту від 29 липня 2009
року, який зареєстрований приватним
нотаріусом Жовтневого районного
нотаріального округів реєстрі № 5,
спадкодавець залишив спадкове майно у
вигляді 1/5 частини житлового будинку з
відповідною частиною господарських та
побутових будівель та споруд, що
знаходиться по АДРЕСА_1 своїй доньці -
відповідачці ОСОБА_5.

В зв'язку з тим, що спадкоємиць,
позивачі та відповідач є
співвласниками спірного житлового
будинку, який перебуває у їх спальній
власності і частки при видачі
свідоцтва виділені не були, то позивачі
вважають, що нотаріус не мав права
видавати вищевказане свідоцтво про
право на спадщину за заповітом,
оскільки в ньому виділив частку в
спадковому майні, чим порушив права
співвласників будинку. До того ж,
вказує на те, що під впливом того, що
вона людина похилого віку, не має
освіти, не розуміє юридичні терміни
вона надала свою згоду на оформлення
спадщини відповідачем. При цьому, їй
було пояснено, що вона ОСОБА_1
залишається власником спадкового
майна. Крім того, позивач ОСОБА_1
посилається на те, що вона як
непрацездатна вдова за законом після
смерті свого чоловіка ОСОБА_9 вона має
право на ? частину спадку. В зв'язку з
чим, вона змушена звернутися до суду з
позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
заявлені позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та пояснив про
вищевикладене просила позов
задовольнити. Пояснила, що вона писала
заяву про відмову від частки спадщини
на користь ОСОБА_5, читала її, але не
розуміла що підписує. Нотаріусом їй не
було роз'яснено норми цивільного
законодавства стосовно оформлення
спадщини. Наполягає на тому, що вона під
впливом омани дала згоди на вступ в
спадкування відповідачу. Вважала, що
якщо підпише надані нотаріусом
документи, то донька буде проживати із
нею в будинку, буде їй допомагати по
господарству, але відповідач їй не
допомагає, часто виникають сварки. Вона
також складала заповіт на свою частину
майна на користь ОСОБА_5, але тепер
скасувала цей заповіт, оскільки донька
не виправдала сподівань.

Представник позивача підтримав
заявлені своїм довірителем позовні
вимоги та суду пояснив, що житловий
будинок АДРЕСА_1 в 1995 році був
приватизований та позивачі, відповідач
та спадкодавець ОСОБА_9 отримали
свідоцтво про право власності на житло,
відповідно до якого вони стали
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1. Частки в спільному майні не
виділялись. Чоловік довірителя ще за
життя склав заповіт, відповідно до
якого все своє майно, де б воно не було і
з чого б воно не складалося залишив
своїй дочці - ОСОБА_5 Оформлюючи
спадщину у нотаріуса їй не було
роз'яснені норми цивільного
законодавства щодо оформлення
спадщини, тому вона не розуміла
наслідки відмови від спадкової частки
на користь відповідача. Оскільки були
порушені її права як спадкоємця після
смерті чоловіка ОСОБА_9 вона змушена
звернутися до суду із позовом та
просить його задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні
підтримав заявлені позовні вимоги, дав
аналогічні пояснення із поясненнями
позивача ОСОБА_1 та її представника,
просив позов задовольнити. Заяву у
нотаріуса писав про надання згоди на
виділ за померлим співвласником ОСОБА_9
1/5 частки будинку та не оскаржував
написаний батьком заповіт.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні
підтримала заявлені позовні вимоги,
просила позов задовольнити. Пояснила,
що вона підтримує свою матір, та хоче,
щоб їй було повернуто право на половину
частки житлового будинку, що належала
батькові. Заяву у нотаріуса писала про
надання згоди на виділ за померлим
співвласником ОСОБА_9 1/5 частки будинку
та не оскаржувала написаний батьком
заповіт.

Представник відповідача в судовому
засіданні заявлені позовні вимоги до
його довірителя не визнав в повному
обсязі, та суду пояснив, що дійсно в 1995
році відбувала приватизація житлового
будинку АДРЕСА_1 та спадкодавець
ОСОБА_9, позивачі та відповідач ОСОБА_5
стали співвласниками даного будинку.
Ще за життя ОСОБА_10 склав заповіт,
відповідно до якого все своє майно, що
йому належить він заповів дочці -
ОСОБА_5 При оформлені свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на 1/5
частку спірного будинку АДРЕСА_1, що
належав батьку відповідача всі троє
позивачів дали свою згоду, будучи у
здоровому глузді. Нотаріусом були
чітко та зрозуміло роз'яснені їм всі
положення діючого законодавства щодо
спадкування. В результаті всі троє
позивачів добровільно, власноруч без
погроз або омани написали кожен від
свого імені заяву на ім'я нотаріуса про
це. Після оформлення спадщини стосунки
між ОСОБА_5 та членами родини
погіршилися, між нею та матір'ю почали
виникати сварки. Правовстановлюючі
документи на спадкове майно забрала у
відповідача позивач ОСОБА_1 та
відмовилась їх повертати. В зв'язку з
чим, відповідач була змушена
звернутися до правоохоронних органів
із заявою про відкриття відносно
ОСОБА_1 кримінальної справи за
самоуправство та викрадення
документів. На підставі викладеного
просив відмовити у задоволенні позову
в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні
позов не визнала в повному обсязі,
підтримала пояснення свого
представника та просила відмовити у
задоволенні позову.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_7
позов не визнає, заперечує проти
задоволення позову та суду пояснила, що
суб'єкт права спільної сумісної
власності має право заповідати свою
частку у праві спільної сумісної
власності до її визначення та виділу в
натурі. Для оформлення спадщини
необхідно визначити частку в праві
спільної власності померлого ОСОБА_9 і
для цього були подані заяви всіх
співвласників. Пояснила, що відповідно
діючого законодавства для оформлення
спадщини закон не вимагає рішення суду
про встановлення частки спадкодавця.
При цьому, нею всім співвласникам було
роз'яснено, що майно може належати
особам на праві спільної часткової
власності або на праві спільної
сумісної власності та в подальшому їх
необхідно укласти договір про поділ
майна з виділенням кожному частки в
праві спільної сумісної власності.
Приватизація житлового будинку
відбувалася на підставі заяви ОСОБА_9
як уповноваженого власника, в якій
назначено було, що він просить передати
спільну сумісну власність будинок
згідно з ЗУ "Про приватизацію
державного житлового фонду його
родини, згідно з встановленою пільги по
безоплатній передачі житла, тому такий
будинок не є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Позивач
ОСОБА_9 скористалася правом на відмову
та відмовилась від частки у спадщині, в
її заяві було зазначено, вона
усвідомлюючи значення своїх дій та має
можливість керувати ними, розуміючи
обставини, які мають для неї істотне
значення, без застосування до неї
фізичного та психічного тиску з боку
інших осіб, за своєю власною волею,
відмовляється від прийняття спадщини.
Інші позивачі взагалі цього права на
спадкування позбавлені, так як не є
спадкоємцями, передбаченими ст. 1241 ЦК
України. Посилання позивача ОСОБА_1 на
те, що вона під впливом оману дала згоди
на прийняття спадщини ОСОБА_5, нотаріус
не визнала, оскільки вона неодноразово
сама зверталася на прийом з приводу
допомоги донці в оформленні спадщини
та сприяла цьому. Крім того, не розуміє,
чому позивачі вважаючи що ОСОБА_5 не
мала права на спадок, не зверталися до
суду із позовом про визнання заповіту
недійсним, або не ставили питання про
усунення відповідача від права на
спадкування. Враховуючи це, просить
відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, допитавши свідків, дослідивши
письмові докази у справі, судом
встановлено наступне.

Спадкодавцем ОСОБА_9 27 липня 2009 року
складений заповіт, відповідно до якого
у випадку смерті все майно, що на день
смерті буде належатиме йому, та на що
він за законом буде мати право заповів
своїй дочці - ОСОБА_5 (а.с. 65). Заповіт
посвідчений секретарем виконкому
Михайло-Ларинською сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області та зареєстрований в реєстрі за
№ 5.

Після смерті ОСОБА_9, померлого 05 серпня
2011 року (а.с. 30), відкрилась спадщина у
вигляді частки житлового будинку, що
розташований по АДРЕСА_1, автомобіля та
земельних ділянок..

ОСОБА_9, як уповноважений власник
звертався до голови сільської ради із
заявою про оформлення права власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 18) та
до органу приватизації на приватизацію
вказаного будинку (а.с. 20).

Керівником органу приватизації було
видано ОСОБА_9 розпорядження про
передачу будинку АДРЕСА_1 в приватну
спільну сумісну власність (а.с. 19).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 01.02.1995 року №
143-в/оп житловий будинок АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2 ,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 на праві спальної
сумісної власності (а.с. 10). Частки в
спільному майні виділені не були.

Позивачка ОСОБА_1 є дружиною
спадкодавця, що підтверджується
свідоцтвом про укладання шлюбу серії
НОМЕР_1 (а.с. 31).

Позивачі ОСОБА_11, ОСОБА_3, відповідно до
свідоцтв про народження серії НОМЕР_2
та НОМЕР_3, є дітьми спадкодавця ОСОБА_9
та позивача ОСОБА_1 (а.с. 32-33).

Ще за життя спадкодавцем ОСОБА_9 був
складений заповіт на користь дочки -
відповідача ОСОБА_5 Заповіт не містив
будь-яких умов, був складений
добровільно, без будь-якого тиску, що
підтвердила свідок ОСОБА_12, яка
посвідчувала цей заповіт.

Питання щодо визнання заповіту
недійсним або його скасування
спадкоємцями не ставилось.

Дослідивши копію спадкової справи №
02/14, судом встановлено, що позивач
ОСОБА_5 звернулася до приватного
нотаріуса Жовтневого районного
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_13 із заявою про прийняття
спадщина після смерті свого батька -
ОСОБА_9 (а.с. 56-126). В свою чергу ОСОБА_1
були подані заяви про відмову від
прийняття спадщини після смерті
чоловіка та про надання згоди на виділ
за померлим співвласником ОСОБА_9 1/5
частки будинку, а також про що, вона не
претендує на видачу свідоцтва про
право власності на 1/2 частину майна,
оскільки це майно є особистою
власністю спадкодавця (а.с.59, 66-67).
Також їй було роз'яснено право
відкликати свою відмову від
обов'язкової частки у спадщині до
певної дати.

Відповідно наданих ОСОБА_2 та ОСОБА_3
заяв нотаріусу, позивачі не
заперечували проти виділу за померлим
співвласником ОСОБА_9 1/5 частки
житлового будинку, що розташований по
АДРЕСА_1 (а.с. 68,104).

Статтею 1216 Цивільного кодексу України
встановлено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Згідно з статтею 1217 цього Кодексу
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

До складу спадщини, відповідного до
статті 1218 цього Кодексу, входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Статтею 1220 цього Кодексу визначено, що
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з якого вона
оголошується померлою (частина третя
статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1223 цього Кодексу
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1226 цього кодексу визначено, що
частка у праві спільної сумісної
власності спадкується на загальних
підставах. Суб'єкт права спільної
сумісної власності має право
заповідати свою частку у праві
спільної сумісної власності до її
визначення та виділу в натурі.

Згідно з статтями 1233-1234 цього Кодексу
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.
Заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин.

Відповідно до статті 1241 цього Кодексу
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Згідно з статтею 1273 Спадкоємець за
заповітом або за законом може
відмовитися від прийняття спадщини
протягом строку, встановленого статтею
1270 цього Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини.

Відмова від спадщини є безумовною та
беззастережною. Якщо у спадкоємця
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини виникає бажання отримати
спадщину, то він або його представники
можуть відкликати заяву про відмову
від спадщини та в встановленому
законом порядку подати заяву про
прийняття спадщини. Відмова від
спадщини на користь іншого спадкоємця
має носити добровільний характер та
повинна бути здійснена згідно правил
про дійсність правочинів. Тобто, заява
повинна бути здійснена особою, яка
усвідомлює значення своїх дій та може
керувати ними, в момент здійснення
заяви особа не повинна знаходитись під
впливом помилки, обману, насильства,
тяжкої обставини. Якщо така заява мала
місце то вона в судовому порядку може
бути визнана недійсною. Коли
спадкодавець висловив бажання
розпорядитися своєю частиною
успадкованого майна на користь іншого
спадкодавця за законом, то його доля
перейде тільки тому спадкоємцю,
котрого він вкаже у своїй заяві про
відмову від спадщини.

Відповідно до ст. 66 Закону України „Про
нотаріат", спадкоємець має право
одержати свідоцтво про право на
спадщину. Свідоцтво про право на
спадщину - це саме той документ, який
посвідчує права спадкоємця на спадкове
майно, точніше перехід права власності
на майно спадкодавця до спадкоємця.
Крім цього, якщо успадковане майно
підлягає обов'язковій державній
реєстрації (нерухомість), то свідоцтво
про право на спадщину є для спадкоємців
правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про судову практику у
справах про спадкування» №7 від 30.05.2008
року п.27 свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги щодо визнання свідоцтва про
право на спадщину, виданого приватним
нотаріусом Жовтневого районного
нотаріального округу Миколаївської
області недійсним не підлягають
задоволенню, оскільки відповідач
ОСОБА_5 мала право на спадкування
відповідно до заповіту , заповіт ніким
не оспорювався, позивач ОСОБА_1, якій
було роз'яснено про її право на
обов'язкову частку у спадщині,
відмовилась від неї. Протягом
встановленого законом строку свою
заяву про відмову не відкликала. В
судовому засіданні не знайшла свого
підтвердження відмова позивача від
обов'язкової частки під впливом омани,
оскільки позов поданий через значний
проміжок часу після отримання
відповідачем свідоцтва про право на
спадщину та після виникнення сімейних
сварок.

Позовні вимоги щодо визнання права
власності на 1/5 частку за кожним
будинку АДРЕСА_1 за спадкодавцем
ОСОБА_9, позивачами та відповідачем не
підлягають задоволенню, оскільки
частка спадкодавця - померлого ОСОБА_9
була виділена під час оформлення
спадщини і для цього були подані заяви
всіх співвласників.

Позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_1
право власності в порядку
спадкування за законом на 1/2 від 1/5
частки будинку АДРЕСА_1, що належать
спадкодавцю ОСОБА_9, не підлягають
задоволенню, оскільки спочатку
здійснюється спадкування за заповітом,
а потім вже за законом. Обов'язкова
частка, на яку могла претендувати
позивач ОСОБА_1 складає 1/50 від
спадкового майна, але вона від цієї
частки відмовилась у встановленому
законом порядку.

Позовні вимоги щодо визнання за
відповідачем ОСОБА_5 право власності
в порядку спадкування за заповітом на
1/2 від 1/5 частки будинку АДРЕСА_1, що
належать спадкодавцю ОСОБА_9 , не
підлягають задоволенню, оскільки є
заповіт відповідно до якого все своє
майно спадкодавець заповідав
відповідачу ОСОБА_5 та яка цей спадок
прийняла у встановленому законом
порядку.

Керуючись ст.ст. 209, 214, 215, 218 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог щодо:

визнання свідоцтва про право на
спадщину, виданого приватним
нотаріусом Жовтневого районного
нотаріального округу Миколаївської
області - ОСОБА_7 23 грудня 2011 року,
зареєстрованого у реєстрі за № 1731
відповідачу ОСОБА_5 недійсним;

визнання права власності на 1/5 частку
за кожним будинку АДРЕСА_1 за
спадкодавцем ОСОБА_9, позивачами
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та відповідачем
ОСОБА_5;

визнання за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування за законом на 1/2
від 1/5 частки будинку АДРЕСА_1, що
належать спадкодавцю ОСОБА_9;

визнання за відповідачем ОСОБА_5 право
власності в порядку спадкування за
заповітом на 1/2 від 1/5 частки будинку
АДРЕСА_1, що належать спадкодавцю
ОСОБА_9 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Жовтневий районний суд
Миколаївської області протягом 10 днів
з дня його проголошення.

Cуддя
В.В. Полішко