Справа № 350/98/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1025/2014
Головуючий у 1 інстанції Бейко А.М.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Матківського Р.Й., Мелінишин Г.П.,

секретаря
Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
та знесення самочинно збудованої
господарської споруди за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Рожнятівського районного суду від 17
березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рожнятівського районного
суду від 17 березня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод та знесення
самочинно збудованої господарської
споруди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення,
неповне з'ясування судом обставин
справи, які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
та неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
У зв'язку з цим, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити повністю та стягнути з
відповідача судові витрати.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що
ОСОБА_3, не виготовивши технічну
документацію, не погодивши проект
будівництва, не отримавши дозволу на
виконання будівельних робіт, 17.10.2005
року почала будівництво гаражу. Даний
гараж самочинно збудований
відповідачем на відстані 6 метрів від
його будинку, у зв'язку чим вона
порушила санітарні, будівельні та
протипожежні норми, порушує
добросусідські відносини, створює
незручності в користуванні майном та
земельною ділянкою, що проявляється в
затіненні подвір'я і житлового будинку
від зведеного гаражу, можливого
проникнення паливно-мастильних
матеріалів в ґрунтові води. При цьому,
на пропозиції добровільно усунути
порушення ОСОБА_3 не реагує.

В основу судового рішення покладено
тільки доводи відповідача, яка не
вбачала жодних порушень, які б стали
підставою для знесення її
господарської споруди, однак будь-яких
доказів в заперечення позову нею
надано не було.

В той же час, судом безпідставно не
взято до уваги надані ним докази в
підтвердження заявлених вимог, зокрема
протоколи інспекції ДАБК, постанови
про адміністративне правопорушення
від 17.10.2005 року та від 07.11.2005 року,
повідомлення виконкому Рожнятівської
селищної ради №252 від 28.10.2005 року, акт
санітарно-епідеміологічної станції
Рожнятівського району від 03.11.2005 року,
повідомлення відділу інфраструктури
містобудування і архітектури
Рожнятівської РДА від 19.10.2005 року №714,
повідомлення Рожнятівського РВ ГУ МНС
України від 07.11.2005 року №211,
інформаційний лист №01-234/06 від 05.02.2014
року. Всі ці докази підтверджують, що
ОСОБА_3 збудувала гараж з порушенням
будівельних, санітарних, протипожежних
норм та правил забудови територій без
виготовлення відповідної проектної
документації.

Наведені вище обставини, на думку
апелянта, доводять факт порушення його
права приватної власності, захист
якого передбачено ст.104 ЗК України,
ст.ст.376, 391 ЦК України.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
апелянта, заперечення відповідача та
її представника, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам щодо законності та
обґрунтованості.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
того, що позивач не надав належних та
допустимих доказів того, що
побудований ОСОБА_3 гараж створює
перешкоди у користуванні та
розпорядженні належними йому будинком
та земельною ділянкою. Зокрема, не має
об'єктивних відомостей про те, що гараж
затінює подвір'я і житловий будинок та
з нього можливе проникнення
поливно-мастильних матеріалів у
ґрунтові води та криницю. При цьому,
судом було встановлено, що залишається
можливим підвищити рівень
вогнестійкості господарської будівлі,
що надасть змогу ОСОБА_3 дотриматись
відповідних будівельних норм.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції.

Як встановив суд першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 є власником житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
земельної ділянки, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1. По сусідству з даним
будинковолодінням за адресою: АДРЕСА_2
знаходиться будинковолодіння, яке
належить на праві приватної власності
ОСОБА_3

З план-схеми забудови земельної
ділянки ОСОБА_3 вбачається, що вона
збудувала гараж на відстані 6,30 метрів
від житлового будинку ОСОБА_2

Протоколами інспекції ДАБК
встановлено, що ОСОБА_3 самовільно
збудувала гараж розміром
13,5м.*4,3м.(залито фундамент, зведено
стіни на висоту 3 м.) і все це на відстані
0.7 м. від межі земельних ділянок і на
відстані 6,3м. від будинку позивача.

Постановами від 17.10.2005 року №71 та від
07.11.2005 року №85 підтверджено, що
відповідач веде будівництво гаражу без
виготовлення проектної документації з
порушенням ДБН, за що була притягнута
до адміністративної відповідальності.

Повідомленням виконкому Рожнятівської
селищної ради №252 від 28.10.2005 року
підтверджено, що ОСОБА_3 повідомлялась
про недопустимість виконання робіт з
будівництва, реконструкції, технічного
переоснащення, реставрації та
капітального ремонту без дозволу на
виконання будівельних робіт.

Актом від 03.11.2005 року, виданого
санітарно-епідеміологічною станцією
Рожнятівського району підтверджено, що
будівництво відповідачем здійснено з
порушенням ДБН 360-92 п.7.50.

Повідомленням відділу інфраструктури
містобудування і архітектури
Рожнятівської райдержадміністрації в
Івано-Франківській області від 19.10.2005
року №714 підтверджено, що ОСОБА_3 веде
будівництво гаражу розміром 13.5м.*4м. на
відстані 0.7м. від межі земельних
ділянок і на відстані 6м. від будинку
позивача без виготовлення проектної
документації і з порушенням правил
забудови територій.

Повідомленням Рожнятівського РВ ГУ МНС
України від 07.11.2005 року №211 встановлено,
що новозбудований гараж ОСОБА_3
розташований на відстані 6м. від
будинку позивача і не є об'єктом 2-го
ступеня вогнестійкості, а тому
відстані між вищенаведеними спорудами
повинна становити не менше 8-10м.

Відповідно до частин 1,2 ст.376 ЦК
України, житловий будинок, будівля,
споруда,

інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту,

або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Відповідно до пункту 17 Постанови
№6 Пленуму Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ "Про практику
застосування судами статті 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)" (далі за
текстом - Постанова), позов про знесення
самочинно збудованого нерухомого
майна може бути пред'явлено власником
чи користувачем земельної ділянки або
іншою особою, права якої порушено,
зокрема, власником (користувачем)
суміжної земельної ділянки з підстав,
передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею
103 ЗК.

Відповідно до положень норм
статей 16, 386, 391 ЦК України, власник
вправі звернутися до суду з вимогою про
захист порушеного права будь-яким
способом, що є адекватним змісту
порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право, в тому числі
шляхом знесення будівлі у разі
порушення прав власника і неможливості
усунення цих порушень іншим способом.

Таким чином за позовом
громадянина рішення про знесення
самочинного будівництва може бути
ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в
разі доведеності ним відповідно до
вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України факту
створення йому перешкод у здійсненні
права користування та розпорядження
своїм майном при неможливості усунення
цих перешкод в інший спосіб.

Згідно ч.1 п.22 Постанови, знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливе лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

Відповідно до ч.1, 3-5 п.24 Постанови,
знесення нерухомості, збудованої з
істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

Якщо технічна можливість
перебудови об'єкта нерухомості
відсутня або забудовник відмовляється
від такої перебудови, суд, незалежно
від поважності причин відмови, за
позовом зазначених органів або особи,
права чи інтереси якої порушено таким
будівництвом, ухвалює рішення про
знесення житлового будинку або іншого
нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови
слід вважати як його заяву про це, так і
його дії чи бездіяльність щодо цього,
вчинені до або після ухвалення рішення
суду про зобов'язання здійснити
перебудову.

Погодження забудовника на перебудову
при розгляді справи про знесення
самочинного будівництва за можливості
перебудови, якщо це підтверджено, є
підставою для відмови в позові лише
тоді, коли рішення суду, яке набрало
законної сили, про зобов'язання
здійснити перебудову не виконано не з
вини забудовника, про що державним
виконавцем складено відповідний акт.

Питання знесення самочинного
будівництва регламентовано ч.7 ст.376 ЦК
України, згідно з якою, у разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил суд за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Таким чином, положення ч.7 ст. 376 ЦК
України передбачає можливість
знесення самочинного будівництва за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування лише у разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил, та в разі
неможливості проведення відповідної
перебудови або відмови особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво від її
проведення.

Статтею 38 ЗУ "Про регулювання
містобудівної діяльності" визначений
державний орган - інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю,
якій надане право звертатися до суду з
позовом про знесення самочинно
збудованого об'єкта нерухомості.

Вказаною нормою права встановлений
порядок, відповідно до якого
вирішується питання про знесення
самовільно реконструйованих та
побудованих житловий і нежитловий
приміщень.

Відповідно до встановленого порядку,
Інспекція ДАБК у разі виявлення факту
самочинного будівництва об'єкта
посадова особа відповідної інспекції
ДАБК видає особі, яка здійснює таке
будівництво, припис про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності з
визначенням строку, для добровільного
виконання припису. І лише у разі не
виконання припису у встановлені
інспекцією строки, вона подає позов до
суду про знесення самочинно
збудованого об'єкта.

Однак, в матеріалах справи відсутні
приписи, які б видавала Інспекція ДАБК
про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності з визначенням строку, для
добровільного виконання припису
ОСОБА_3 Так само не має даних про те,
державні органи звертались з позовом
про знесення самочинно збудованого
об'єкта.

Одночасно ОСОБА_2 не доведено і судом не
встановлено, що проведення відповідної
перебудови самочинного будівництва у
відповідності до державних норм та
будівельних правил неможливе або
особа, яка здійснила будівництво,
відмовилася від її проведення.

Навпаки, як вбачається з
інформаційного листа №01-234/06 від 05.02.2014
року, будівля гаражу за адресою АДРЕСА_2
відноситься до 3-го ступеня
вогнестійкості. Але якщо виконати один
із двох пунктів зазначених у цьому
листі можна підвищити рівень
вогнестійкості господарської будівлі,
що в свою чергу дозволить встановити
меншу відстань між спорудами.

Як зазначає сам апелянт, ОСОБА_3
фактично розпочала розбирання
самочинно збудованого гаражу і зняла
дах. Тобто будівництво нею ще не
завершене і вона має можливість
виготовити проектну документацію та
здійснити будівництво, яке буде
відповідати будівельним, санітарним та
протипожежним нормам.

На думку колегії суддів, відстань
у 6,30 метрів від самочинно збудованого
гаражу до будинку позивача не є
критичною і за умови дотримання
будівельних норм та підвищення рівня
вогнестійкості господарської будівлі,
відповідачем не буде порушено вимоги
закону.

Також, матеріали справи не
містять належних доказів, зокрема,
висновку експертизи або спеціаліста
про те, що самочинним будівництвом
порушується право позивача на
користування належними йому земельною
ділянкою чи будинком.

В той же час, інші порушення на які
посилається позивач - затінення
подвір'я і житлового будинку від
зведеного гаражу, можливе проникнення
паливно-мастильних матеріалів в
ґрунтові води носять гіпотетичний
характер, тобто їх настання можливе в
майбутньому та вони не підтверджені
жодними доказами, тим більше, що
будівництво не було завершено і
господарська споруда не
використовується за своїм прямим
призначенням. А тому, не має підстав для
застосування такого крайнього заходу,
як знесення самочинного будівництва за
наявності можливості проведення
відповідної перебудови. Однак позивач
з позовом про зобов'язання ОСОБА_3
провести перебудову до суду не
звертався, а одразу поставив вимогу про
знесення гаражу.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції обставини справи з'ясовано
всесторонньо і повно та ухвалено
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
обґрунтованості якого доводи
апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду
від 17 березня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Р.Й. Матківський

Г.П. Мелінишин