Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/11991/13-ц

Провадження № 2/185/242/14

13 січня 2014 року
м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бабій С.О., при
секретарі судового засідання
Сліпченко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені суду цивільнy
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
"Приватбанк" в особі Павлоградського
філіалу про розділ спільного
сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

22.11.2013 р. позивач звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя. Позовні вимоги
обґрунтовуються тим, що за час шлюбу
подружжям було нажите майно на
загальну суму 115 210 грн., а саме
автомобіль марки ЗАЗ VIDA, кузов НОМЕР_2,
державний номер НОМЕР_1, та кошти, що
знаходяться на депозитному рахунку в
ПАТ Комерційний банк "Приватбанк".
Просить визнати за відповідачем право
власності на цілу частину автомобіля,
стягнувши із відповідача на користь
позивача в рахунок компенсації 1/2
частини автомобіля 47 120 грн., та визнати
за відповідачем право власності на
цілу частину депозитного вкладу,
стягнувши з відповідача на користь
позивача в рахунок компенсації 1/2
частини вкладу 10500 грн.

В судовому засіданні позивач,
представник позивача ОСОБА_3 позовні
вимоги підтримали, просили їх
задовольнити.

Відповідач, представник відповідача
ОСОБА_4 просили в позові відмовити,
оскільки із 2012 р. сторони не
підтримують подружніх стосунків, а
також тому, що спірне майно було
придбано відповідачем виключно за
рахунок за коштів, які належали йому
особисто.

Суд, вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
у позові слід відмовити, виходячи з
наступного.

Судом встановлено з
16.12.2012 року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб (а.с.9). Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду від 27.12.2013 р. шлюб
розірвано (а.с.34). За час знаходження у
шлюбі було придбано та оформлено на
ім'я відповідача наступне майно:
автомобіль марки ЗАЗ VIDA, кузов НОМЕР_2,
державний номер НОМЕР_1, свідоцтво про
реєстрацію НОМЕР_3 від 27.09.2012 р. (а.с.41), а
також 16.10.2013 р. відкрито в банківські
установі, ПАТ КБ "Приватбанк",
депозитний (вкладний) рахунок НОМЕР_4,
залишок на якому на 24.12.2013 р. становить 21
601, 66 грн. згідно договору від 16 жовтня
2013 року (а.с.30).

Відповідно ст. 60 СК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловіку на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно ст. 69 СК України,
дружина та чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності.

Відповідно ст. 70 СК
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї
постанови від 21.12.2007 року N 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Суд вважає, що спірне майно не є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя незважаючи на те, що
придбане в період шлюбу, проте є
особистою приватною власністю
відповідача, оскільки було набуто ним
за час шлюбу за кошти, які належали йому
особисто.

У відповідності до абз.1, 3 ч.1 ст.57
Сімейного кодексу України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.
Згідно ч.4, 5 ст.57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є кошти, одержані як відшкодування за
втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому
належала, а також як відшкодування
завданої їй, йому моральної шкоди.
Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є страхові суми, одержані нею,
ним за обов'язковим особистим
страхуванням, а також за добровільним
особистим страхуванням, якщо страхові
внески сплачувалися за рахунок коштів,
що були особистою приватною власністю
кожного з них.

Суд враховує, що згідно ч.2 ст.61 СК
України, об'єктом права спільної
сумісної власності є заробітна плата,
пенсія, стипендія, інші доходи,
одержані одним із подружжя. При цьому
кошти, які надходили на картковий
рахунок відповідача як відшкодування
шкоди, заподіяної йому як працівникові
ушкодженням його здоров'я від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, згідно із
законодавством про страхування від
нещасного випадку, не можуть бути
визнані доходами відповідача, адже є
способом матеріального відшкодування
спричиненої йому шкоди.

За ч. 7 ст.57 СК України, якщо у
придбання майна вкладені крім спільних
коштів і кошти, що належали одному з
подружжя, то частка у цьому майні,
відповідно до розміру внеску, є його
особистою приватною власністю.
Позивачем не надано доказів вкладення
у спірне майно як спільних коштів
подружжя, так його власних коштів.
Несення позивачем інших витрат, у тому
числі на особисті потреби відповідача
(продукти харчування, ремонт
нерухомого майна), зазначених у
поясненнях позивача, не є предметом
доказування у цій справі та не можуть
бути підставами для задоволення
заявлених у даній справі позовних
вимог.

Згідно п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» №11 від 21.12.2007 року - не
належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто; речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть якщо вони
були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя; кошти, одержані як
відшкодування за втрату (пошкодження)
речі, що належала особі, а також як
відшкодування завданої їй моральної
шкоди; страхові суми, одержані за
обов'язковим або добровільним
особистим страхуванням, якщо страхові
внески сплачувалися за рахунок коштів,
що були особистою власністю кожного з
них.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що автомобіль марки ЗАЗ
VIDA, кузов НОМЕР_2, державний номер
НОМЕР_1, було придбано за рахунок
особистих коштів відповідача, належних
йому до шлюбу, у сумі 22 000 грн (а.с.46),
кредитних коштів у сумі 36 400 грн. (а.с.52),
та власних коштів відповідача. На
депозитний (вкладний) рахунок НОМЕР_4,
відкритий на ім'я відповідача у ПАТ КБ
"Приватбанк", 16.10.2013 р. відкрито на який
зараховано 18 000 грн. з платіжної картки
відповідача, на яку надходять кошти сум
відшкодування шкоди, заподіяної
відповідачу як працівникові
ушкодженням його здоров'я від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання (а.с.47-48) .

Так як суд розглядає справу у межах
заявлених вимог, на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, згідно ст. 11 ЦПК України, а
відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
суд проаналізувавши надані докази,
вважає, що у позові слід відмовити
повністю.

Керуючись.п.1, 3 ч.1 ст.57, ст.ст. 60, 61, 65, 69, 70
Сімейного кодексу України,
ст.ст.10,11,60,88,213,215 ЦПК Украіни, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк "Приватбанк" в особі
Павлоградського філіалу про розділ
спільного сумісного майна подружжя -
відмовити повністю.

Судові витрати у справі віднести на
рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: С. О. Бабій