Справа № 738/2439/13-ц Провадження №
22-ц/795/560/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -Сова
Т. Г. Доповідач - Хромець Н. С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець
Н.С.суддів:Бечка Є.М., Горобець Т.В. при
секретарі:Рудик І.І.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові апеляційну
скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_7 на
рішення Менскього районного суду
Чернігівської області від 23 січня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_9 про розірвання договору та
стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 заявила
позов про розірвання договору від 28
липня 2013 року, укладеного між нею та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_9,
на виконання роботи по виготовленню і
доставці металопластикових
конструкцій (виробів). Одночасно
позивач просила стягнути на її користь
з відповідача 2655 грн., сплачених нею в
якості авансу за договором, та 318 грн.
додаткових витрат. В обґрунтування
заявлених вимог позивач посилалась на
невиконання відповідачем зобов'язань,
передбачених договором, у встановлений
строк.

Рішенням Менського районного
суду від 23 січня 2014 р. позов задоволено
частково, розірвано договір від 28 липня
2013 року, в решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення місцевого
суду в часині відмови у позовних
вимогах скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі. Представник позивача в
апеляційній скарзі посилається на
невідповідність рішення суду першої
інстанції в оскаржуваній частині
встановленим по справі обставинам і
вимогам закону. Зокрема, на думку
позивача, суд невірно оцінив докази,
надані позивачем на підтвердження
перерахування грошей відповідачеві на
виконання умов договору, і
безпідставно не взяв їх до уваги. Крім
того, апелянт вважає незаконною
відмову у стягненні додаткових витрат
позивача у сумі 318 грн.60 коп., які вона
понесла у зв'язку з отриманням та
оформленням кредиту для сплати авансу
за договором з відповідачем.

У судове засідання сторони не
з'явились.

Вислухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню в частині відмови
у стягненні з відповідача 2655 грн. з
ухваленням в цій частині рішення про
задоволення вимог.

По справі встановлено, що 28
липня 2013 р. між позивачем і
відповідачем укладено договір, за яким
ОСОБА_9, як фізична особа-підприємець,
зобов'язався виконати роботи по
виготовленню і доставці
металоппластикової конструкції
впродовж тридцяти робочих днів.
Замовник за цим договором, ОСОБА_5
зобов'язалась сплатити виконавцю
аванс у сумі 2665 грн. (а.с. 5). У цей же день
ОСОБА_5 за договором про надання
споживчого кредиту № отримала у
публічному акціонерному товаристві
«ОТП Банк» кредит у сумі 2655 грн. Гроші,
отримані в якості кредиту за вказаним
договором, відповідно до п. 1.2.2. , банк
перераховує на користь продавців,
визначених у п. 1.1 договору , зокрема на
користь ОСОБА_9 на придбання у нього
товару 2655 грн.(а.с.7). Факт перерахування
2655 грн. на рахунок фізичної
особи-підприємця ОСОБА_9
підтверджується даними реєстру
взаєморозрахунків ТОВ «ОТП Банк» (а.с.
49). Відмовляючи у стягнення вказаної
суми, суд першої інстанції послався на
невідповідність перерахованої суми
сумі, зазначеній у договорі між ОСОБА_5
і ОСОБА_9 Однак, такий висновок суду при
наявності документів, що підтверджують
надання позивачеві кредиту саме у сумі
2655 грн. і перерахування саме цієї суми
відповідачеві, не можна визнати таким,
що відповідає обставинам справи та
вимогам закону. Відповідно до п. 2.1
договору на виконання робіт по
виготовленню і доставці
металопластикових конструкцій
(виробів) вартість виробу становить 2665
грн. Пунктом 3.1 цього договору
передбачено, що замовник
зобов'язується сплатити аванс у такій
же сумі. Проте, оплата авансу у сумі на 10
грн. меншій, ніж передбачено договором,
не дає підстав для висновку про
недоведеність вимоги по змивача про
стягнення сплачених за договором 2655
грн.

Апеляційна скарга в частині
оскарження відмови у стягнення 318 грн. 60
коп. витрачених на оплату страхового
платежу за договором добровільного
страхування задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного. Грошу у сумі 318
грн. 60 коп. є страховим платежем за
договором добровільного страхування
життя (а.с. 10). Оскільки договір
страхування є добровільним, відповідач
не зобов'язаний нести матеріальну
відповідальність за витрачені
позивачем у зв'язку з укладенням цього
договору кошти. Умовами кредитного
договору не передбачено обов'язку
позичальника укласти договір
страхування життя. Саме по собі
зазначення у п. 1.1 такої умови, як
перерахування коштів на оплату послуги
добровільного страхування, не вказує
на безумовний обов'язок позивача
укласти договір страхування. Рішення
суду першої інстанції в цій частині є
законним та обґрунтованим і скасуванню
не підлягає.

Витрати позивача на правову
допомогу підлягають компенсації за
рахунок відповідача частково, а саме у
розмірі 1376 грн. 40 коп. При цьому суд
враховує участь представника позивача
у судовому засіданні впродовж майже
двох годин (1 год. 50 хв.) та час,
витрачений на ознайомлення з
матеріалами справи - 1 год.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309 п.п. 3, 4,
313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, ст.ст. 612, 615 ЦК
України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Менського районного суду
Чернігівської області від 23 січня 2014
року в частині відмови у стягненні 2655
грн. скасувати. Позовні вимоги в цій
частині задовольнити. Стягнути з
ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 2655 (дві тисячі
шістсот п'ятдесят п'ять ) грн.

Сягнути з ОСОБА_9 на користь
ОСОБА_5 1376 (одну тисячу триста сімдесят
шість) грн. 40 коп. у повернення витрат на
правову допомогу.

В іншій частині рішення
Менського районного суду
Чернігівської області від 23 січня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: