АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/179/14 Справа № 2-7220/11
Головуючий у 1 й інстанції -
Циганков В.О. Доповідач - Демченко
Е.Л. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко А.Л.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на рішення Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2012
року по справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Макна-Груп» до ОСОБА_2, публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про забов`язання вчинити певні дії та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Макна-Груп»,
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» про визнання договору
поруки недійсним , -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року товариство з
обмеженою відповідальністю
«Макна-Груп» (далі - ТОВ «Макна-Груп»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
та публічного акціонерного товариства
«УкраСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»)
про зобов`язання вчинити певні дії,
мотивуючи тим, що 20 липня 2007 року між
ПАТ «УкрСиббанк» та ними укладено
кредитний договір №0, за яким банк
надав їм кредитні кошти в розмірі 400.000
доларів США в порядку та на умовах,
визначених цим договором.

Зазначали, що на виконання зобов'язань
за зазначеним вище кредитним договором
між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 20 липня
2007 року укладено договір поруки
№0/4. Відповідальність поручителя
та боржника є солідарною.

Посилаючись на те, що через скрутне
матеріальне становище вони не в змозі
сплачувати грошові кошти за
користування кредитом у повному
обсязі, просили зобов'язати ОСОБА_2
сплачувати разом з ними основну суму
боргу та проценти за користування
кредитним коштами та зобов'язати ПАТ
«УкрСиббанк» нарахувати суми
погашення основного боргу та процентів
за користування кредитними коштами
відповідно до кредитного договору
№0 від 20 липня 2007 року, укладеного
між ТОВ «Макна-Груп» та ПАТ
«УкрСиббанк», солідарно.

У листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з зустрічним позовом до ТОВ
«Макна-Груп», ПАТ «УкрСиббанк» про
визнання договору поруки недійсним,
мотивуючи тим, що про існування
договору поруки №/4 від 20 серпня
2007 року дізналася випадково, з
отриманої позовної заяви ТОВ
«Макна-Груп».

Зазначала, що їй було відомо про
укладання кредитного договору,
оскільки вона є учасником ТОВ
«Макна-Груп», та їй було запропоновано
виступити поручителем, але вона
відмовилась.

Посилаючись на те, що договір поруки
від 20 липня 2011 року вона не підписувала,
просила визнати його недійсним.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2012
року у задоволені позову ТОВ
«Макна-Груп» відмовлено, зустрічний
позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»
ставить питання про скасування рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 26 квітня 2012 року
та ухвалення нового рішення, яким
відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову,
посилаючись на те, що суд ухвалив
рішення з порушенням норм
матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи,
обговоривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, перевіривши юридичну
оцінку встановлених судом фактичних
обставин у справі та їх повноту,
колегія суддів не находить підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасуванню рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Згідно із ч.3 ст.215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Встановлено судом і це підтверджується
матеріалами справи, що 20 липня 2007 року
між акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк», та ТОВ «Макна-Груп»
укладено кредитний договір №0,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості та платності грошові кошти
в сумі 400.000 доларів США з відсотками за
користування кредитом, строком до 19
липня 2018 року.

У забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за вказаним
вище кредитним договором, 20 липня 2007
року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2
укладено договір поруки, за яким
поручитель зобов'язався відповідати
перед кредитором за виконання ТОВ
«Макна-Груп» усіх його зобов'язань за
кредитним договором.

Звертаючись до суду із зустрічним
позовом ОСОБА_2 указувала на те, що
договір поруки на забезпечення
кредитних зобов'язань ТОВ «Макна-Груп»
вона не підписувала.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до висновку судової
почеркознавчої експертизи №133-12 від 14
березня 2012 року, проведеної
Дніпропетровським науково-дослідним
інститутом судових експертиз на
підставі ухвали Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська від
29 грудня 2011 року, підпис від імені
ОСОБА_2 у графах «Поручитель» на кожній
сторінці договору поруки №0/4 від
20 листопада 2007 року виконані не ОСОБА_2,
а іншою особою з наслідуванням її
справжнього підпису(а.с.62-69).

Згідно висновку додаткової судової
почеркознавчої експертизи №2994-13 від 03
лютого 2014 року, проведеної
Дніпропетровським науково-дослідним
інститутом судових експертиз на
підставі ухвали апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27
листопада 2013 року, підписи від імені
ОСОБА_2 в графах «Поручитель», на кожній
сторінці договору поруки №0/4 від
20 липня 2007 року, виконані не ОСОБА_2, а
іншою особою з наслідуванням її
справжнього підпису(а.с.144-153).

Оцінюючи висновки експертів в
сукупності з іншими доказами у справі,
колегія суддів приходить до висновку,
що ОСОБА_2 не підписувала договір
поруки за №0/4 від 20 липня 2007 року.

Як зазначено в п.п.6,7 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від 06
липня 2009 року №9 вимоги про визнання
оспорюваного правочину недійсним і
застосування наслідків його
недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину розглядаються у позовному
провадженні в порядку цивільного
судочинства відповідно до вимог статті
15 ЦПК. Правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом. У
разі якщо під час розгляду спору про
визнання правочину недійсним як
оспорюваного та застосування
наслідків його недійсності буде
встановлено наявність підстав,
передбачених законодавством, вважати
такий правочин нікчемним, суд, вказуючи
про нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинитися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК
України).

Стаття 216 ЦК України передбачає, що
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що з'ясувавши в
достатньо повному об'ємі права та
обов'язки сторін, обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм правову
оцінку, суд першої інстанції
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, а приведені в
апеляційній скарзі доводи зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська підлягає залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 26 квітня 2012
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Судді: