Справа № 569/3893/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
Рівненський міський суд

в особі головуючого

судді Кухарця В.М.

при секретарі судового засідання
Теслав А.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача
Павлюк І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до відкритого
акціонерного товариства "Рівненський
завод тракторних агрегатів" про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку при
звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звернувшись 17.03.2014 р. до суду за
захистом своїх порушених майнових прав
та інтересів, що виникли з трудових
відносин із відповідачем, просить
стягнути з ВАТ "Рівненський завод
тракторних агрегатів" на свою користь
4581 грн. 80 коп. у якості середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні по день
фактичного розрахунку, що становить 2
місяці 4 дні - з 01 лютого по 05 квітня 2013
року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
перебувала з відповідачем у трудових
відносинах. Проте, в порушення норм
статей 47, 116 Кодексу Законів про працю
України, при звільненні її в листопаді
2010 року з підприємства, відповідач не
виплатив їй усіх належних при
звільненні сум, а саме - коштів на
оплату праці в сумі 8700 грн., котрі в
подальшому були стягнені на підставі
судового наказу від 05 листопада 2012
року, а фактично виплачені їй 04 квітня
2013 року.

Стверджує, що оскільки на підставі
ухвали апеляційного суду Рівненської
області від 28 травня 2013 року на її
користь з ВАТ "Рівненський завод
тракторних агрегатів" вже було
стягнуто 54600 грн. у якості середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні по день
фактичного розрахунку, - за період з 01
грудня 2010 року по 31 січня 2013 року, тому
просить суд стягнути середній
заробіток за решту періоду, що
залишився по день фактичного
розрахунку, тобто за лютий, березень та
чотири дні квітня 2013 року.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримала та з підстав,
наведених нею у позовній заяві, просить
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала та просить
суд відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 з підстав, наведених ВАТ
"Рівненський завод тракторних
агрегатів" у заяві від 17.04.2014 р. про
застосування строку позовної давності.

З'ясувавши обставини по справі та
перевіривши їх доказами, суд дійшов
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.47, 116 КЗпП
України, при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник у день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум. У разі спору
про розмір сум, належних працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен у зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Згідно зі ст.117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки
визначає орган, який виносить рішення
по суті спору.

Таким чином, закон прямо покладає на
підприємство, установу, організацію
обов'язок провести зі звільненим
працівником повний розрахунок -
виплатити всі суми, що належать йому; у
разі невиконання такого обов'язку з
вини власника або уповноваженого ним
органу наступає передбачена ст.117 КЗпП
України відповідальність.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що
працівник може звернутися із заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

На підставі поданих позивачкою копій
документів судом встановлено, що
позивач працювала у відповідача на
посаді бухгалтера І категорії.
Звільнилася з посади 10 листопада 2010
року за власним бажанням на підставі
ст.38 КЗпП України.

У день її звільнення, з ОСОБА_1
адміністрацією ВАТ "Рівненський завод
тракторних агрегатів" не було
проведено повного розрахунку, зокрема,
не виплачено заборгованість із
заробітної плати в сумі 8700 грн. В
подальшому, це питання було вирішено
судовим наказом Рівненського міського
суду від 05.11.2012 р.

Окрім цього, ухвалою апеляційного суду
Рівненської області від 28 травня 2013
року з відповідача на користь позивача
за період з 01 грудня 2010 по 31 січня 2013
року було стягнуто 54600 грн. середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні.

В судовому засіданні сторонами була
визнана та обставина, що остаточний
розрахунок з позивачем було проведено
відповідачем 04 квітня 2013 року.
Зазначена обставина підтверджуються
також копією видаткового касового
ордера від 04.04.2013 р. на суму 8700 грн.

До суду ж із даним позовом до
відповідача про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні ОСОБА_1 звернулася лише
17 березня 2014 року, тобто майже через рік
після проведення з нею повного
розрахунку.

Конституційний Суд України у справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу
від 22 лютого 2012 року (справа №1-5/2012)
роз'яснив, що в аспекті конституційного
звернення положення частини першої
статті 233 Кодексу законів про працю
України у взаємозв'язку з положеннями
статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід
розуміти так, що для звернення
працівника до суду із заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Верховний Суд України у п.25 постанови
№13 від 24 грудня 1999 року "Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці" теж роз'яснив, що не
проведення розрахунку з працівником у
день звільнення або, якщо в цей день він
не був на роботі, наступного дня після
його звернення з вимогою про
розрахунок, є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення
до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку. Пропуск без поважних
причин тримісячного строку звернення
до суду є самостійною підставою для
відмови в позові, однак якщо суд
установить, що останній є
необґрунтованим, він відмовляє в його
задоволенні саме з цих підстав.

Таким чином, позивач у даній справі
звернулася до суду із заявою про
вирішення трудового спору з пропуском
встановленого законом тримісячного
строку, що є підставою для відмови у
задоволенні її позовних вимог.
Поважних причин недотримання цього
строку позивач суду не навела та про
його поновлення суд не просила.

Керуючись ст.ст.232, 233 КЗпП України,
ст.ст.10, 11, 60, ч.4 ст.88, ст.ст.212 - 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити, за пропуском строку
звернення до суду, у задоволенні позову
ОСОБА_1 до відкритого акціонерного
товариства "Рівненський завод
тракторних агрегатів" про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні.

Судові витрати віднести на рахунок
держави.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення протягом десяти днів з дня
його проголошення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
міський суд.

Головуючий: