Справа № 902/703/12
Провадження № 22-ц/779/1079/2014
Головуючий у 1 інстанції Поляниця .М.М.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Матківського Р.Й., Шалаути Г.І.,

секретаря
Вилки І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за заявою ОСОБА_2 про
заміну сторони виконавчого
провадження у виконавчому провадженні
№42213967 з примусового виконання
виконавчого листа №2-95 від 28.03.2008 року
виданого на виконання рішення
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 26.02.2008 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Болехівської міської
ради, ОСОБА_4, третя особа на стороні
позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
Болехівський міський відділ земельних
ресурсів про визнання нечинним рішення
Болехівської міської ради від 08.07.1999
року в частині передачі у приватну
власність ОСОБА_4 земельної ділянки
площею 0,10 га в АДРЕСА_1 та визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності, виданого на ім'я
ОСОБА_4, зобов'язання ОСОБА_4 усунути
перешкоди у користуванні
прибудинковою територією шляхом
демонтажу торгівельного павільйону та
огорожі за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Болехівського міського суду
від 31 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Болехівського міського суду
від 31.03.2014 року відмовлено у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про заміну
сторони виконавчого провадження у
виконавчому провадженні №42213967 з
примусового виконання виконавчого
листа №2-95 від 28.03.2008 року виданого на
виконання рішення Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 26.02.2008
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Болехівської міської ради, ОСОБА_4,
третя особа на стороні позивача ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Болехівський міський
відділ земельних ресурсів про визнання
нечинним рішення Болехівської міської
ради від 08.07.1999 року в частині передачі
у приватну власність ОСОБА_4 земельної
ділянки площею 0,10 га в АДРЕСА_1 та
визнання недійсним державного акту на
право приватної власності, виданого на
ім'я ОСОБА_4, зобов'язання ОСОБА_4
усунути перешкоди у користуванні
прибудинковою територією шляхом
демонтажу торгівельного павільйону та
огорожі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на незаконність та
необґрунтованість ухвали суду, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
У зв'язку з цим, просить ухвалу
скасувати та постановити нову, якою її
вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує
тим, що торгівельний павільйон, про
знесення якого йдеться у виконавчому
листі, належить на праві приватної
власності ОСОБА_8 на підставі договору
дарування від 20.11.2009 року, копія якого
була долучена до заяви про заміну
сторони виконавчого провадження. В
матеріалах справи відсутні будь-які
докази того, що вищезазначений договір
дарування, який є правочином,
визнавався недійсним.

Частиною 1 ст.28 ЦК України
передбачено, що фізична особа набуває
прав та обов'язків і здійснює їх під
своїм ім'ям. Таким чином, зазначення в
укладеному в письмовій формі договорі
дарування повного імені обдаровуваної
є достатнім для набуття останньою прав
та обов'язків за таким договором.
Посилання суду першої інстанції на
відсутність в договорі зазначення
інших даних про особу є надуманими та
безпідставними, оскільки нормами
чинного законодавства не визначено
вимог до змісту реквізитів сторін
договору дарування.

Так само не можуть слугувати
підставою для відмови у задоволенні
заяви посилання суду на відсутність в
УМВС України в Івано-Франківській
області відомостей про місце
проживання ОСОБА_8 Такі дані стосуються
лише Івано-Франківської області, а не
України в цілому, тоді як будь-яка
фізична особа вправі вільно обирати
своє місце проживання і суд в порушення
принципу диспозитивності незаконно з
власної ініціативи витребував
відповідний доказ.

Отже, спірний виконавчий лист
може бути виконаний лише законним та
правомочним власником торгівельного
павільйону - ОСОБА_8, а не заявником.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
представника апелянта, заперечення
ОСОБА_3, пояснення ОСОБА_4, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
того, що заявник не надала доказів на
підтвердження своїх вимог, а заміна
сторони виконавчого провадження -
ОСОБА_2, яка має постійне зареєстроване
місце проживання на ОСОБА_8, місце
проживання (реєстрації) якої не
встановлено може спричинити
невиконання рішення апеляційного суду
в частині знесення торгівельного
павільйону, що в свою чергу може
потягнути за собою порушення ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, а саме права
стягувача на справедливий суд.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Як вбачається із заяви ОСОБА_2, вона не
згідна з визначенням її боржником у
виконавчому провадженні ВП №422113967.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 26.02.2008
року, яке набрало законної сили,
зобов'язано ОСОБА_4 знести торгівельний
павільйон, розміщений на прибудинковій
території по АДРЕСА_2. На виконання
даного рішення суду апеляційної
інстанції Болехівським міським судом
28.03.2008 року було видано виконавчий лист
№2-95, який знаходився на виконанні у
ВДВС Болехівського МУЮ.

В ході виконання вищенаведеного
судового рішення боржник ОСОБА_4 була
замінена ухвалою Болехівського
міського суду від 22.08.2008 року на іншу
сторону ОСОБА_9, яка в свою чергу
ухвалою Болехівського міського суду
від 22.02.2010 року замінена на ОСОБА_2, яка
отримала у власність торгівельний
павільйон що підлягає знесенню.

Однак, рішення Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 26.02.2008
року виконано не було, у зв'язку з чим
24.02.2014 року стягувач ОСОБА_3 повторно
пред'явив до виконання виконавчий лист
№2-95 від 28.03.2008 року. На підставі цієї
заяви державним виконавцем 25.02.2014 року
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження та визначено
боржником ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про виконавче
провадження", виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

За змістом ч.ч. 1, 2, 5 ст. 8 ЗУ "Про
виконавче провадження", сторонами у
виконавчому провадженні є стягувач і
боржник. Стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь чи в
інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом. У разі вибуття однієї із
сторін державний виконавець з власної
ініціативи або за заявою сторони, а
також сама заінтересована сторона
мають право звернутися до суду із
заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону,
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи,
зокрема й виконавчі листи, що видаються
судами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону, державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону, за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Частиною 1 ст. 378 ЦПК України визначено,
що у разі вибуття однієї із сторін
виконавчого провадження за поданням
державного виконавця або за заявою
сторони суд замінює сторону
виконавчого провадження її
правонаступником.

Згідно ч.5 ст.8 ЗУ "Про виконавче
провадження", у разі вибуття однієї з
сторін державний виконавець з власної
ініціативи або за заявою сторони, а
також сама заінтересована сторона
мають право звернутися до суду з заявою
про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язково
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

Процесуальний порядок
правонаступництва визначений частиною
1 ст. 37 ЦПК України, згідно з якою у разі
смерті фізичної особи, припинення
юридичної особи, заміни кредитора чи
боржника у зобов'язанні, а також в інших
випадках заміни особи у відносинах,
щодо яких виник спір, суд залучає до
участі у справі правонаступника
відповідної сторони або третьої особи
на будь-якій стадії цивільного процесу.

Правонаступництво це - перехід прав і
обов'язків від одного суб'єкта до
іншого. Правонаступництво може бути
універсальним або частковим. За
універсального правонаступництва до
правонаступника ( фізичної або
юридичної особи) переходять усі права і
обов'язки того суб'єкта, якому вони
належали раніше. За часткового
правонаступництва від одного до іншого
суб'єкта переходять лише окремі права і
обов'язки.

Таким чином, процесуальне
правонаступництво у виконавчому
провадженні - це заміна на будь-якій
стадії виконавчого провадження
стягувача або боржника іншою особою у
зв'язку з вибуттям правопопередника
після постановлення щодо нього
судового рішення i заміни його
правонаступником, тобто підставою
заміни боржника внаслідок
правонаступництва, в тому числі, й у
виконавчому провадженні, є настання
певних обставин, які мають юридичне
значення і в результаті яких виникають
цивільні права та обов'язки або пряма
вказівка акта цивільного
законодавства, що не залежить від умов
та порядку здійснення виконавчого
провадження органами і посадовими
особами.

Отже, підставою для заміни сторони
виконавчого провадження, є
наступництво у матеріальних
правовідносинах, унаслідок якого
відбувається вибуття сторони зі
спірних або встановлених судом
правовідносин і переходу до іншої
особи прав і обов'язків вибулої сторони
в цих правовідносинам. Правові
конструкції вищевикладених правових
норм дозволяють проводити заміну
сторони у виконавчому проваджені, що не
суперечить договору та не заборонено
Законом.

У зв'язку з такою заміною кредитора
відбувається вибуття цієї особи з
виконавчого провадження, у зв'язку із
чим припиняється її статус сторони
виконавчого провадження і її заміна
належним кредитором проводиться
відповідно до частини 5 ст. 8 ЗУ "Про
виконавче провадження", ст. 378 ЦПК
України за заявою заінтересованої
сторони.

Зважаючи на викладене - звернення з
заявою про заміну сторони виконавчого
провадження - це не лише обов'язковість
вимог закону, але і гарантія
своєчасного, повного, реального
виконання виконавчого документа.

Виконавчий лист №2-95 від 28.03.2008 року про
зобов'язання ОСОБА_4 знести
торгівельний павільйон, розміщений на
прибудинковій території по АДРЕСА_2,
виданий по справі за позовом ОСОБА_3 до
Болехівської міської ради, ОСОБА_4,
третіх осіб ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
скасування рішення сесії, державного
акту на землю, усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою
шляхом демонтажу торгівельного
павільйону та огорожі. Ухвалою
Болехівського міського суду від 22.02.2010
року, яка набрала законної сили,
замінено особу боржника у виконавчому
провадженні з ОСОБА_9 на ОСОБА_2 При
цьому, судом було встановлено, що
ОСОБА_9 згідно укладеного договору
подарувала належний їй павільйон, що
підлягає знесенню, саме ОСОБА_2
Оскільки ухвалою суду ОСОБА_2 була
визначена як єдиний боржник по справі,
то саме вона являється особою, яка
зобов'язана виконати рішення суду.

Звертаючись до суду з заявою про заміну
сторони у виконавчому провадженні,
ОСОБА_2 не надано належних доказів того,
що саме ОСОБА_8 є особою, яка на даний
час правомірно володіє спірним
торгівельним павільйоном та не надано
документів на підтвердження переходу
права власності. Уклавши договір
дарування коштовного нерухомого майна
з ОСОБА_8, ОСОБА_2 не може повідомити її
місце та адресу проживання та надати
інші відомості стосовно неї, що
свідчить про бажання уникнути
виконання судового рішення. Хоча саме
на неї, як на заявника, згідно ст.60 ЦПК
України, покладений обов'язок щодо
доведення обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. В той же час, ОСОБА_2
надала тільки сумнівний договір
дарування нерухомого майна (т.1, а.с.238).

Відповідно до ст.717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з вимогами ст.718 ЦК України,
дарунком можуть бути рухомі речі, в
тому числі гроші та цінні папери, а
також нерухомі речі.

Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК України,
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно до ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Як вбачається з договору дарування,
який надала заявник, в ньому крім
прізвищ та підписів сторін не має
більше жодних відомостей, зокрема
даних про нотаріальне посвідчення
договору, хоча згідно вимог закону це
являється обов'язковим.

Заміна боржника у виконавчому
провадженні в даному випадку не
призведе до полегшення виконання
судового рішення, оскільки не стане
гарантією своєчасного, повного,
реального виконання виконавчого
документа.

Також колегія суддів звертає увагу, що
з заявою про заміну сторони
виконавчого провадження з ОСОБА_2 на
ОСОБА_8 звертався головний державний
виконавець відділу ДВС Болехівського
міського управління юстиції. Підставою
для звернення з вказаною заявою
послужив договір дарування від 20.11.2009
року, згідно з яким ОСОБА_2 подарувала
ОСОБА_8 торгівельний павільйон по
АДРЕСА_2. Ухвалою Болехівського
міського суду від 27.11.2012 року у
задоволенні даної заяви було
відмовлено. Дана ухвала набрала
законної сили.

Отже, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, ухвала постановлена
судом першої інстанції з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для її зміни чи
скасування судовою колегією не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 2, 314-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Болехівського міського суду від
31 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Р.Й. Матківський

Г.І. Шалаута