У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової
Г.І.,Мартинюка В.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Служба у
справах дітей Дарницької районної у м.
Києві державної адміністрації, про
позбавлення батьківських прав, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 18 квітня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня
2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_7, третя
особа: Служба у справах дітей
Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації, про
позбавлення батьківських прав,
посилаючись на те, що відповідач
ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню та утриманню
їхніх дітей.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 18 квітня
2013 року, яке залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від
24 жовтня 2013 року позов задоволено.
Позбавлено ОСОБА_7 батьківських прав
відносно неповнолітнього ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати судові рішення першої та
апеляційної інстанцій, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам постановлені
у справі судові рішення першої та
апеляційної інстанцій не відповідають.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_6 про позбавлення
батьківських прав, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_7
свідомо нехтує своїми батьківськими
обов`язками по відношенню до дітей, а
саме: не приймає участі у розвитку та
вихованні дітей, не цікавиться станом
їх здоров`я, не приймає участі у їх
житті.

Однак, такий висновок зроблено судом
без належного з`ясування дійсних
обставин справи, прав та обов'язків
сторін, належної оцінки наданих ними
доказів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
сина ОСОБА_8 -ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку
ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивачка звертаючись до суду з
позовом про позбавлення ОСОБА_7
батьківських прав посилалась на
невиконання останнім своїх
батьківських обов`язків.

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, як принципове
положення визначила, що дитина повинна
зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права
дитини, батьки несуть основну
відповідальність за виховання дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом
їх основного піклування.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 184 СК України, мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Таке ухилення повинно бути навмисним,
коли особа повністю розуміє наслідки
своєї винної поведінки. Не може бути
позбавлена батьківських прав особа,
яка не виконує своїх батьківських
обов'язків внаслідок душевної хвороби,
тривалого відрядження, створення
перешкод з боку іншого з батьків, з яким
проживає дитина.

Позбавлення батьківських прав є
крайнім засобом сімейно-правового
характеру, який застосовується до
батьків, які не забезпечують належне
виховання своїх дітей.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції посилався лише на
доводи позивачки та врахував Висновок
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації від 19 лютого
2013 року про доцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_7, однак в
порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не
перевірив доводів відповідача, щодо
створення перешкод з боку позивачки у
виконанні ним своїх батьківських прав
та обов'язків, у зв'язку з тим, що між
ними склалась конфліктна ситуація.

Крім того, в порушення ч. 1 ст. 224 ЦПК
України суд першої інстанції, ухвалив
заочне рішення, не звернувши уваги на
те, що ОСОБА_7 подавав до суду заяву з
проханням перенести слухання справи, у
зв'язку із захворюванням, що
підтверджується довідкою із
поліклініки № 5 Святошинського району
м. Києва.

Апеляційний суд на наведене та
порушення судом першої інстанції вимог
процесуального закону, що є безумовною
підставою для скасування судового
рішення, уваги не звернув, в порушення
вимог статей 303, 315 ЦПК України у
достатній мірі не перевірив доводів
апеляційної скарги.

Враховуючи вищезазначене, в порушення
норм процесуального закону, суди
дійшли помилкового висновку щодо
задоволення позовних вимог ОСОБА_6, у
зв'язку з чим ухвалені у справі рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції з підстав, передбачених
ч.2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 18 квітня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду м. Києва
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
Д.О. Остапчук