Справа № 204/1756/2013-ц
Провадження № 2/204/70/2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Самсонової В.В.

при секретарі
Власенко О.О.

за участю позивачки за первісним
позовом

та відповідачки за зустрічним позовом
ОСОБА_1

за участю представника відповідачки за
первісним

позовом та позивачки за зустрічним
позовом ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті
особи: Комунальне підприємство
«Жилсервіс-1», Орган опіки та
піклування Красногвардійської
районної у місті ради, ОСОБА_4,
Красногвардійський РВ у м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням та
за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 в
особі її законного представника ОСОБА_3
до ОСОБА_1, треті особи: Комунальне
підприємство «Жилсервіс-1», Орган опіки
та піклування Красногвардійської
районної у місті ради про зобов'язання
усунути перешкоди в користуванні
квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2013 року позивачка звернулася
до суду з позовною заявою, в якій
просила визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_5
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1. В обґрунтування
позову позивачка вказала на те, що вона
зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1
разом зі своїми дітьми: доньками ОСОБА_4
та ОСОБА_3, а також зареєстрована її
онука ОСОБА_5 Відповідно до свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
вона є власником квартири. ЇЇ донька
ОСОБА_3 не поважно ставиться до неї, як
до матері. З 1995 року вона перейшла жити
до свого молодого чоловіка. З цього
моменту донька дуже змінилася, мало
спілкувалася з позивачкою, рідко
дзвонила. Комунальні служби, що надають
послуги позивачці по утриманню її
квартири АДРЕСА_1, в своїх розрахунках
(квитанціях) вказують кількість
мешканців - 4 особи, та нараховують по
своїм тарифам відповідні розміри
грошових коштів, які позивачка має
сплачувати. Позивачка не бажає
оплачувати комунальні платежі за
відповідачку, оскільки вона не
проживає в квартирі. В позивачки
скрутне матеріальне становище, тому
вона як може намагаюся зберегти та
заощадити грошові кошти, а наявність
реєстрації відповідачки в даній
квартирі, змушує її сплачувати за неї в
той час коли вона не користується та не
проживає в квартирі вже понад десять
років. Таким чином, оскільки
відповідачка у спірній квартири не
проживає більше шести місяців, не
оплачує плату за користування жилим
приміщенням і комунальні послуги, не
несе інших витрат по утриманню спірної
квартири та не приймає участь у
спільному побуті, вона вважається
такою, що втратила право користування
цієб квартирою.

Позивачка декілька разів уточнювала
свої позовні вимоги та в остаточному
варіанті просила усунути їй перешкоди
у здійсненні права власності на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, зобов'язавши
Красногвардійський РВ у м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з реєстрації місця
проживання за адресою: АДРЕСА_1.

В квітні 2013 року ОСОБА_3, яка також
виступає, як законний представник
малолітньої ОСОБА_5, звернулася до суду
з зустрічною позовною заявою, в якій
просила зобов'язати ОСОБА_1 не чинити
перешкоди в користуванні належною
малолітній дитині ОСОБА_5 та її матері
ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1. В
обґрунтування зустрічного позову
позивачка вказала на те, що ОСОБА_1,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками
квартири АДРЕСА_1. Після одруження зі
своїм чоловіком та народженням дитини
ОСОБА_5 позивачка почала проживати зі
своєю родиною, але при цьому, вона майже
щодня приїздила разом із донькою до
позивачки, щоб приготувати їжу,
прибрати у квартирі, поспілкуватися з
нею. Потім її малолітня донька прийняла
участь в приватизації спірної
квартири. Крім того, щомісяця вона
надавала грошові кошти позивачці не
лише на утримання квартири
співвласником якої є її малолітня
донька, а на утримання самої позивачки
по 2000 грн. щомісяця. З початку 2013 року її
мати почала вимагати від неї
збільшення суми грошових коштів на її
утримання. Тож, після непорозумінь з
матір'ю з приводу її утримання з лютого
2013 року позивачка взагалі перестала
надавати їй будь-які грошові кошти.
Приводом чого стало звернення
позивачки з позовом про «виписку».
Однак, передувало цьому те, що її мати
на початку лютого 2013 року попросила
дати їй ключі від спірної квартири,
оскільки комплект своїх ключів вона
загубила. А після того, як позивачка
віддала матері ключі від спірної
квартири, задля того, щоб вона зробила
собі дублікат ключів, мати сказала, щоб
позивачка забирала з квартири свої
речі та речі своєї дитини. На звернення
позивачки до матері з проханням надати
їй ключі, щоб вона мала можливість
користуватися співвласністю своєї
дитини та продовжувала відвідувати
свою матір, надаючи їй посильну
допомогу, відповідачка сказала, щоб
позивачка виміталася геть і більше не
приходила до неї. Таким чином,
позивачка чинить перешкоди позивачці і
її малолітній дитині у користуванні
квартирою, співвласником якої є її
малолітня дитина.

Позивачка за зустрічним позовом
декілька разів уточнювала свої позовні
вимоги та в остаточному варіанті
просила зобов'язати ОСОБА_1 не чинити
перешкоди в користуванні належною
малолітній дитині ОСОБА_5 квартирою
АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_1 не чинити
перешкоди членам сім ї співвласника
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 - матері
малолітньої дитини ОСОБА_5 в
користуванні квартирою АДРЕСА_1,
вселити малолітнього співвласника
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 разом з членом
її сім'ї - матір'ю ОСОБА_3 у квартиру
АДРЕСА_1.

Ухвалою суду основний та зустрічний
позови були об'єднані в одне
провадження.

Ухвалою суду третю особу по справі за
первісним позовом було замінено на
Орган опіки та піклування
Красногвардійської районної у місті
ради.

Ухвалою суду по справі за первісним
позовом були залучені ОСОБА_4 та
Красногвардійський РВ у м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області у якості
третіх осіб, а Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області було
виключено з кола третіх осіб.

В судовому засіданні позивачка за
первісним позовом та відповідачка за
зустрічним позовом ОСОБА_1 підтримала
свої уточнені позовні вимоги та
просила задовольнити їх в повному
обсязі, посилалися на обставини
викладені в основній позовній заяві. В
задоволенні зустрічної позовної заяви
просила відмовити.

Представник відповідачки за первісним
позовом та позивачки за зустрічним
позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
позовних вимог позивачки за первісним
позовом та просила відмовити їй в
задоволенні в повному обсязі. Уточнені
позовні вимоги за зустрічним позовом
підтримала та просила задовольнити в
повному обсязі, посилалася на
обставини викладені в зустрічній
позовній заяві. При цьому пояснила, що
малолітня дитина ОСОБА_5 не може бути
визнана такою, що втратила право
користування спірною квартирою,
оскільки вона є співвласницею цієї
квартири. Що стосується того, що
позивачка за первісним позовом вказує,
що вона самотужки сплачує за
комунальні послуги, то це не відповідає
дійсності, оскільки завдяки малолітній
дитині вона протягом 2011-2013 років
отримувала адресну допомогу по сплаті
за комунальні платежі. Що ж стосується
факту не проживання ОСОБА_3 з її дитиною
у спірній квартирі, то ОСОБА_1 чинить їм
у цьому перешкоди помінявши замки на
вхідних дверях та не даючи їм ключі віх
цих замків.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася,
про час та місце слухання справи була
повідомлена належним чином, причин
своєї неявки суду не повідомила.

Представник Комунального підприємства
«Жилсервіс-1» в судове засідання не
з'явився, про час та місце слухання
справи був повідомлений належним
чином, причин своєї неявки суду не
повідомив.

Представник Органа опіки та піклування
Красногвардійської районної у місті
ради в судове засідання не з'явився, про
час та місце слухання справи був
повідомлений належним чином, причин
своєї неявки суду не повідомив.

Представник Красногвардійського РВ у
м. Дніпропетровську Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області Радзюк О.А. в судове засідання
не з'явився, про час та місце слухання
справи був повідомлений належним
чином, раніше надав суду заяву, в якій
просив розглянути справу без участі
їхнього представника та ухвалити
законне рішення.

У судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить на
праві спільної часткової власності
квартира АДРЕСА_1, на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 19 березня 2007 року (а.с.84). Право
власності на вищевказане нерухоме
майно зареєстровано за ОСОБА_1, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 в Комунальному підприємстві
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради, що
підтверджується Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 05.10.2007 року за № 16183086 (а.с.97).

В належній ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, що
підтверджується довідкою з місця
проживання про склад сім'ї та прописки
від 10.01.2013 року, виданою Комунальним
підприємством «Жилсервіс-1» (а.с.8), та
відповідями відділу
адресно-довідкової роботи ГУ ДМС
України в Дніпропетровській області
від 22.03.2013 року (а.с.11-12).

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Аналогічні положення має ст. 155 ЖК
Української РСР, згідно якої жилі
будинки (квартири), що є в приватній
власності громадян, не може бути в них
вилучено, власника не може бути
позбавлено права користування жилим
будинком (квартирою), крім випадків,
установлених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

Так, малолітня ОСОБА_5 є співвласником
спірної квартири АДРЕСА_1, а отже згідно
вищевказаних положень, вона не може
бути позбавлена права користування
цією квартирою.

Крім того, що стосується тверджень
позивачки за первісним позовом про те,
що відповідачі не сплачують за
комунальні послуги, то згідно листа
Управління праці та соціального
захисту населення Красногвардійської
районної у м. Дніпропетровську ради від
19.04.2013 року за № 13/159 «про роз'яснення
щодо призначення адресної допомоги» - з
серпня 2011 року родина інваліда -
малолітньої ОСОБА_5 користується
адресною допомогою на оплату
житлово-комунальних послуг, документи
на надання правової допомоги
надавалися членами сім'ї бабусею та
матір'ю дитини - а саме: 05.08.2011 року -
ОСОБА_3 (мамою дитини), а 07.02.2012 року та
07.01.2013 року - ОСОБА_1 (бабусею
малолітньої дитини). Допомога за період
з 01.08.2011 року по 31.03.2013 року була
нарахована у сумі 1900 грн. на особові
рахунки ЖЕК та Дніпрогаз (а.с.42), що
підтверджується також довідками про
отримання (неотримання) допомоги
(а.с.43-45).

Крім того, положення ст. 360 ЦК України
передбачає, що співвласник відповідно
до своєї частки у праві спільної
часткової власності зобов'язаний брати
участь у витратах на управління,
утримання та збереження спільного
майна, у сплаті податків, зборів
(обов'язкових платежів), а також нести
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», до послуг
з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій належить
прибирання внутрішньо-будинкових
приміщень та прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньо-будинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо.

Таким чином, ОСОБА_1 має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення з співвласників квартири
АДРЕСА_1 витрат пов'язаних з утриманням
цієї квартири.

Разом з тим, в судовому засіданні було
встановлено, що ОСОБА_3 знаходиться в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 (а.с. 24)
та проживає разом з дочками та
чоловіком в іншій квартирі, що
позивачка за зустрічним позовом
вказала в своїй зустрічній позовній
заяві та підтвердила в судовому
засіданні її представник ОСОБА_2 Крім
того, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2
вказала, що квартира в якій проживає
ОСОБА_3 разом з дітьми та чоловіком,
належить на праві власності її
чоловіку.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Таким чином, обставини щодо не
проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1
доказуванню не підлягають, оскільки
вказані обставини визнані сторонами по
справі.

При цьому, ОСОБА_3 вказувала, що ОСОБА_1
чинить їй та її доньці перешкоди у
користуванні спірною квартирою
забравши ключі від вхідної двері та не
допускаючи їх у спірну квартиру, у
зв'язку з чим ОСОБА_3 пред'явила
зустрічний позов в якому просила
усунути їй та її доньці перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
вселити їх у вказану квартиру.

Проте, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Так, позивачкою за зустрічним позовом
не були надані суду, у встановленому
законом порядку, належні докази того,
що ОСОБА_1 чинить їй або її дитині
перешкоди у користуванні спірною
квартирою, натомість було встановлено,
що позивачка за зустрічним позовом
разом із своєю сім'єю вже багато років
проживають в іншій квартирі належній
її чоловіку.

Тому, з огляду на все вищевказане, суд
вважає необхідним відмовити позивачці
за зустрічним позовом в задоволенні її
позовних вимог.

Разом з тим, оскільки в судовому
засіданні було встановлено, що ОСОБА_3
не проживає в АДРЕСА_1, суд прийшов до
висновку, що вона втратила право
користування цією квартирою з огляду
на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно до ст. 71 ЖК України, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Згідно до ст. 72 ЖК України, визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

За таких обставин, з урахуванням всього
вищевказаного, суд вважає за необхідне
усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1
права власності на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
зобов'язавши Красногвардійський РВ у м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти
ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання
за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 15, 16, 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.
ст. 71, 72, 155 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 209,
212-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті
особи: Комунальне підприємство
«Жилсервіс-1», Орган опіки та
піклування Красногвардійської
районної у місті ради, ОСОБА_4,
Красногвардійський РВ у м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням -
задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1
права власності на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
зобов'язавши Красногвардійський РВ у м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти
ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання
за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_3, ОСОБА_5 в особі її
законного представника ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, треті особи: Комунальне
підприємство «Жилсервіс-1», Орган опіки
та піклування Красногвардійської
районної у місті ради про зобов'язання
усунути перешкоди в користуванні
квартирою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В.
Самсонова