У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 2/759/3199/14

ун. № 759/6635/14-ц

27 травня 2014 року
м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м.
Києва Ключник А.С., розглянувши
клопотання представника позивача ПАТ
"ВіЕс Банк" про забезпечення позову по
справі за позовом ПАТ "ВіЕс Банк" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Святошинського
районного суду м. Києва перебуває
цивільна справа за позовом ПАТ "ВіЕс
Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою суду від 26.05.2014 року по
вищезгаданій справі відкрито
провадження та справа призначена до
судового розгляду.

Разом із позовною заявою до суду
поданоно заяву про забезпення позову в
порядку ст. 151 ЦПК України.

В порядку забезпечення даного
позову представник позивача просить
накласти арешт на грошові кошти, рухоме
та нерухоме майно, яке належить
відповідачам та обмежити відповідачів
у праві виїзду за межі України,
обґрунтовуючи вимоги тим, що невжиття
заходів забезпечення позову на думку
позивача може утруднити або зробити
неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 151 ЦПК
України у заяві про забезпечення
позову повинно бути зазначено: вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК
України позов забезпечується шляхом
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

В частині 1 ст.153 ЦПК України
вказано про те, що заява про
забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно пункту 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», питання про
забезпечення позову вирішує суддя
одноособово або суд у судовому
засіданні (залежно від стадії розгляду
справи) в день надходження заяви.

Вирішуючи питання щодо
доцільності забезпечення позову у
спосіб, про який просить позивача, суд
також враховує правову позицію
Верховного Суду України.

Згідно п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
№9 «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляд заяв про
забезпечення позову» передбачено, що
вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Відповідно до цього ж п. 4
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 року №9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

У пункті 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р.
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» роз'яснено про те,
що згідно пункту 1 частини 1 ст.152 ЦПК
України позов майнового характеру
дозволяється забезпечувати шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або інших осіб. На
підставі цього пункту з метою
забезпечення виконання судового
рішення в майбутньому можна накласти
арешт також на випущені у будь-якій
формі акції, що належать відповідачеві
і знаходяться у нього або в інших осіб,
оскільки такий арешт не зупиняє та не
обмежує інші права учасників
товариства, у тому числі право на
участь в управлінні останнім, на
одержання інформації про його
діяльність і дивідендів.

Суддя, дослідивши матеріали
справи та доводи, викладені у заяві про
забезпечення позову, вважає за
необхідне відмовити в задоволенні
заяви, оскільки в матеріалах справи
відсутні відомості, що підтверджують
право власності на грошові кошти,
рухоме та нерухоме майно які належать
відповідачам та оскільки майно і кошти
які належать відповідачам не було
обтяжено заставою, іпотекою, тощо, на
виконання умов кредитного договору № KF
53797 від 18.11.2008 року, що є предметом спору,
суд вважає, що вжиття заходів
забезпечення позову порушить
здійснення права власності
відповідачів на вказане майно та кошти.

Окрім того, заявником не надано
жодних доказів, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду, необґрунтовано необхідності
застосування саме такого виду
забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153, 209, 210, 293
ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника
позивача ПАТ "ВіЕс Банк" про
забезпечення позову по справі за
позовом ПАТ "ВіЕс Банк" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги ухвала, якщо вона не скасована,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
А.Ключник