РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12097/13-ц

пр. № 2/759/279/14

24 квітня 2014 року

м. Київ

Святошинський районний суд м.
Києва у складі головуючого судді
Ключника А.С. за участю секретарів
Холявчук А.А., Котляр Ю.М., Івченко В.П.,
Борисенко А.М. розглянувши у відкритому
судовому засіданні, в залі судових
засідань цивільну справу за позовом
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі
Київської регіональної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа:
Святошинський районний відділ ГУ
Державної міграційної служби України в
м. Києві про виселення та зняття з
реєстраційного обліку громадян з
предмету іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль», в особі Київської регіональної
дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль»
07.08.2013 року звернулось до суду з позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
виселення громадян з предмету іпотеки.

23.09.2013 року позивачем подано до
суду заяву про уточнення позовних
вимог, згідно якої позивач просив суд
виселити та зняти з реєстраційного
обліку відповідачів (а.с. 23-25).

Позов обґрунтовано тим, що 09.10.2008
року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір
№4 про надання кредиту в сумі 99960,00
доларів США строком на 120 місяців по
09.10.2018 року, зі сплатою 16,5% річних за
користування кредитом. В забезпечення
виконання умов кредитного договору
09.10.2008 року між Банком та ОСОБА_2
укладено договір іпотеки №2116 та надано
в іпотеку Банку нерухоме майно -
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_2 не виконувались
умови кредитного договору, Банк подав
до Святошинського районного суду м.
Києва позовну заяву про стягнення
боргу з відповідача за кредитним
договором.

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 30.11.2010 року
стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку
1016110,41 грн. боргу по кредитному договору
та судових витрат. В подальшому, 25.05.2011
року судом було видано виконавчий лист
№2-2772/2011 про стягнення з ОСОБА_2 на
користь Банку заборгованості в сумі
1016110,41 грн.

03.10.2011 року Банк направив
виконавчий лист №2-2772/2011 про стягнення
заборгованості з ОСОБА_2 на користь
Банку до ВДВС Святошинського РУЮ в м.
Києві на примусове виконання.

05.10.2011 року ВДВС Святошинського
РУЮ в м. Києві відкрито виконавче
провадження по стягненню
заборгованості з ОСОБА_2

В процесі проведення виконавчих
дій Банком залишено вказане майно в
рахунок погашення заборгованості по
кредитному договору.

27.06.2012 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 видано свідоцтво про
право власності Банку на згадану
квартиру.

16.07.2012 року на адресу ОСОБА_2
направлена письмова вимога про
добровільне звільнення квартири
протягом одного місяця.

20.07.2012 року проведена зустріч з
ОСОБА_2 в приміщенні Київської дирекції
АТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою
врегулювання проблемної ситуації, де
йому було повідомлено про необхідність
добровільного звільнення квартири
АДРЕСА_1.

Однак, станом на 16.09.2013 року
квартира АДРЕСА_1, яка належить АТ
«Райффайзен Банк Аваль» відповідачами
не звільнена, що змусило позивача
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав, оскільки позивач
позбавлений права вільно
користуватися своєю власністю.

В процесі розгляду справи судом, у
справі оголошувалась неодноразово
перерва для надання можливості
сторонам в досудовому порядку
врегулювати спірні відносини.

У судове засідання 24.04.2014 року
представник позивача Котляренко С.В. не
з'явився та подав до суду заяву в якій
зазначив про можливість розгляду
справи без участі представника
позивача, позов підтримав (з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог - а.с. 23-25) у повному
обсязі.

Відповідачі та їх представник у
судове засідання 24.04.2014 року не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлялись належним чином,
про причини неприбуття суд не
повідомили, окрім ОСОБА_2, який подав
чергову заяву про відкладення розгляду
справи та зупинення провадження (а.с.
107-108).

Представник третьої особи в
засідання суду не з'явився, завчасно
подавши заяви про можливість розгляду
справи у відсутність їхнього
представника (а.с. 37, 39).

Суд, розглянувши заяву відповідача
ОСОБА_2 щодо чергового відкладення
розгляду справи та зупинення
провадження, дійшов висновку про
відмову у її задоволенні з огляду на
наступне.

Відповідно до п.2) ч.1 ст.169 ЦПК України
суд відкладає розгляд справи в межах
строків, встановлених статтею 157 цього
Кодексу, у разі першої неявки в судове
засідання сторони або будь-кого з інших
осіб, які беруть участь у справі,
оповіщених у встановленому порядку про
час і місце судового розгляду, якщо
вони повідомили про причини неявки, які
судом визнано поважними.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України
суд розглядає справи протягом
розумного строку, але не більше двох
місяців з дня відкриття провадження у
справі, а справи про поновлення на
роботі, про стягнення аліментів -
одного місяця.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК
України, особи, які беруть участь
у справі, зобов'язані добросовісно
здійснювати свої процесуальні
права і виконувати процесуальні
обов'язки.

Враховуючи, що позовна заява
позивача надійшла до суду 07.08.2013 року, а
станом на 24.04.2014 року розгляд справи по
суті не розпочато у зв'язку з неявкою
відповідачів у судове засідання, суд не
вбачає підстав для чергового
відкладення розгляду справи,
враховуючи, що відповідачами не надано
жодного доказу щодо поважності
неприбуття в судове засідання, які
судом визнано поважними, а тому суд
вважає за можливе слухати справу у їх
відсутності за наявними у справі
доказами.

Суд, з'ясувавши обставини справи,
дослідивши письмові докази по справі,
дійшов висновку, що позов слід
задовольнити частково з огляду на
наступне.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до п.1 ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Виходячи з положень ст.ст. 16, 391, 386 ЦК
України власник має право звернутися
до суду з вимогою про захист порушеного
права будь-яким способом, що є
адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право (рішення ВССУ з розгляду
цивільних і кримінальних справ від
23.01.2013 року №6-32937СВ12).

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 30.112010 року у справі
№2-2772/2010 встановлено, що 09.10.2008 року між
АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2
укладено кредитний договір №4 про
надання кредиту в сумі 99960,00 доларів США
строком на 120 місяців по 09.10.2018 року, зі
сплатою 16,5% річних за користування
кредитом (а.с. 30-31).

В забезпечення виконання умов
кредитного договору 09.10.2008 року між
Банком та ОСОБА_2 укладено договір
іпотеки №2116 та надано в іпотеку Банку
нерухоме майно - однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

27.06.2012 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 видано свідоцтво про
право власності Банку на квартиру
АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно Витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 28.02.2014 року власником квартири
АДРЕСА_1 є Київська Регіональна
Дирекція ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
(а.с. 95).

16.07.2012 року на адресу ОСОБА_2
направлена письмова вимога про
добровільне звільнення квартири
протягом одного місяця (а.с.9).

Судом під час розгляду справи
встановлено, що 20.07.2012 року проведена
зустріч з ОСОБА_2 в приміщенні
Київської дирекції АТ «Райффайзен Банк
Аваль» з метою врегулювання проблемної
ситуації, де йому було повідомлено про
необхідність добровільного звільнення
квартири АДРЕСА_1.

Однак, станом на 16.09.2013 року
квартира АДРЕСА_1, яка належить АТ
«Райффайзен Банк Аваль» відповідачами
не звільнена, що змусило позивача
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав, оскільки позивач
позбавлений права вільно
користуватися своєю власністю.

Відповідно до довідки Форми №3 від
16.01.2014 року виданої ТОВ
«Явір-Житлобуд-2» у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 (а.с. 83).

Таким чином, судом встановлено, що
відповідачі не звільняють квартиру
позивача, чим чинять йому перешкоди у
користуванні своєю власністю, у зв'язку
з чим суд приходить до висновку, що
позовні вимоги в частині виселення
відповідачів з займаної квартири, яка
належить позивачу є законними та
обґрунтованими, а отже такими, що
підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог, щодо зняття
відповідачів з реєстраційного обліку
квартири АДРЕСА_1, суд не вбачає підстав
для їх задоволення з огляду на
наступне.

Відповідно до Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів
затвердженого Наказом МВС України
22.11.2012 року за №1077 та зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 18.12.2012
року за № 2109/22421, у пункті 3.1 Порядку
зазначено, що зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі заяви про зняття особи з
реєстрації місця проживання, яка
подається особою або її законним
представником, інших документів, які
свідчать про припинення підстав на
право користування житловим
приміщенням. Зняття з реєстрації на
підставах, визначених в абзацах вісім
та дев'ять пункту 3.1 цього розділу,
здійснюється за клопотанням
уповноваженої особи закладу/установи
або за заявою власника/наймача житла
або їх законних представників.

Відповідно до підпункту 2 п. 3.1 даного
Порядку зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі: судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою.

Аналогічні норми закріплені в
ст.11 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», де вказано,
реєстрація місця проживання та
місця перебування осіб здійснюється
органом реєстрації. Центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у
сфері реєстрації фізичних осіб,
затверджує відповідно до закону
порядок реєстрації місця проживання та
місця перебування осіб в Україні,
зразки документів, необхідних для
реєстрації і зняття з реєстрації
місця проживання та місця
перебування.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою.

В силу наведеної норми позивач повинен
звертатися до органу реєстрації з
вимогою про зняття з реєстрації місця
проживання відповідачів, на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили, про виселення.

Суд не вправі підміняти функції
державних органів (органів реєстрації),
на які покладені обов'язки з реєстрації
місця проживання громадян.

Таким чином, права позивача щодо
відмови у знятті відповідачів з
реєстрації не є порушеними, у в'язку з
чим відновленню не підлягають. В свою
чергу в разі відмови державного органу
його посадової особи, як суб'єкта
владних повноважень зняти
відповідачів з реєстраційного обліку
на підставі судового рішення, буде мати
місце оспорювання дій та/або
бездіяльності такого державного
органу, його посадової особи, що
відноситься до спорів судів
адміністративної юстиції, а отже
вимоги про знаття з реєстраційного
обліку не можуть бути розглянуті в
порядку цивільного судочинства.

Статтею 88 ЦПК України
встановлено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Таким чином, на користь позивача з
відповідачів підлягає стягненню в
рівних частинах сума судового збору у
розмірі 114,70 грн. сплачена позивачем
згідно платіжного доручення №197881 від
26.07.2013 року (а.с.11).

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 12, 16, 317, 319, 383, 391 ЦК
України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 61, 88, 179, 209,
212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль», в особі Київської
регіональної дирекції АТ «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа: Святошинський
районний відділ ГУ Державної
міграційної служби України в м. Києві
про виселення та зняття з
реєстраційного обліку громадян з
предмету іпотеки - задовольнити
частково.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути у рівних частинах з
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в
особі Київської регіональної дирекції
АТ «Райффайзен Банк Аваль» судові
витрати у справі у вигляді судового
збору в сумі 114, 70 грн.

У задоволенні решти позовних
вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А. Ключник