У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення
грошових коштів, відшкодування
моральної шкоди, та зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання грошових
коштів спільним сумісним майном
подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Бериславського районного
суду Херсонської області від 24 вересня
2013 року та рішення апеляційного суду
Херсонської області від 29 листопада 2013
року та касаційною скаргою ОСОБА_3, яка
діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 29 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що 09 серпня
2010 року ОСОБА_4, перебуваючи у слідчому
ізоляторі м. Херсона видав довіреність,
якою уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_7
здійснювати від його імені всі
необхідні дії для оформлення на його
прав на все спадкове майно, яке
залишилося після смерті його матері
ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, а також у
повному обсязі розпоряджатися
спадковою квартирою АДРЕСА_1. 16 серпня
2010 року ОСОБА_5 за договором
купівлі-продажу від імені позивача
продала вищевказану квартиру ОСОБА_9 за
80 005 грн., однак отримані від продажу
кошти позивачу не віддала, незаконно
утримує гроші, які їй не належать, а
тому має не тільки повернути гроші, а й
сплатити 3% річних та інфляційні
витрати відповідно до норм ст. 625 ЦК
України.

З уточненням позовних вимог позивачка
просила суд стягнути з відповідачки
суму основного боргу у розмірі 80 005 грн.;
3% річних - 7022 грн. 90 коп.
інфляційні витрати за період з серпня
2010 року по травень 2013 року у розмірі 8 800
грн. 55 коп.; моральну шкоду у розмірі 3 896
грн. 55 коп. та судовий збір у розмірі 997
грн. 25 коп.

У травні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із зустрічним позовом, в якому
просила встановити факт проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_4 з 2008 року до червня 2011 року,
визнати грошові кошти у сумі 80
тис. грн., які отримані за договором
купівлі-продажу квартири від 16 серпня
2010 року спільним майном подружжя.
Посилалася на те, що вони проживали з
позивачем однією сім'єю без реєстрації
шлюбу та вели спільне господарство.
Вважає, що грошові кошти, які вона
отримала від продажу квартири є
спільною сумісною власністю з
позивачем та були використані
відповідачем в інтересах сім'ї.

Рішенням Бериславського районного
суду Херсонської області від
24 вересня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 80 005 грн.
грошових коштів, отриманих у
результаті виконання договору
доручення, 2 064 грн. 13 коп. - інфляційних
втрат, 5 800 грн. 36 коп. - 3% річних та 945 грн.
08 коп. у рахунок відшкодування судових
витрат, а всього - 88 814 грн. 57 коп. У
задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов
ОСОБА_5 задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 однією сім'єю без шлюбу у період
з вересня 2008 року до 14 квітня 2010 року. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 29 листопада
2013 року рішення суду першої
інстанції у частині стягнення з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_4 2 064 грн. 13 коп.
інфляційних втрат, 5 800 грн. 36 коп. -
3% річних скасовано та ухвалено у цій
частині нове рішення про відмову у
позові. Зазначене рішення у частині
стягнення з ОСОБА_5 судових витрат
змінено, зменшено розмір стягнутих
судових витрат з 945 грн. 08 коп. до 800 грн.
05 коп. В іншій частині рішення залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення у частині стягнення коштів у
сумі 80 005 грн. та у цій частині направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає
частковому задоволенню, касаційна
скарга ОСОБА_3, яка діє в інтересах
ОСОБА_4, підлягає задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи частково позови, суд
першої інстанції, виходив із того, що
ОСОБА_5 при продажу квартири діяла як
повірений від імені ОСОБА_4, тому має
повернути позивачу отримані за
договором купівлі-продажу квартири
80 005 грн. з урахуванням 3% річних та
інфляційних втрат. Отримані від
продажу квартири ОСОБА_4 кошти не можна
вважати спільною власністю ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині стягнення 3% річних
та інфляційних втрат, та ухвалюючи у
цій частині нове рішення про відмову у
позові, суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що між сторонами
виникли правовідносини з приводу
договору доручення, а не із грошових
зобов'язань.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
суперечить нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
з вересня 2008 року по 14 квітня 2010 року
проживали разом без реєстрації шлюбу.

14 квітня 2010 року ОСОБА_4 був затриманий
працівниками міліції, і з того часу
перебуває у місцях позбавлення волі (а.
с. 62-63).

09 серпня 2010 року ОСОБА_4 видав
довіреність, якою уповноважив ОСОБА_5
та ОСОБА_7 вчиняти від його імені всі
необхідні дії, у тому числі
нотаріальні, щодо оформлення на його
ім'я всіх його спадкових справ на
спадкове майно, у тому числі продати за
ціну та умовах за своїм розсудом
спадкову квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 5).

ОСОБА_5, діючи від імені ОСОБА_4, 16 серпня
2010 року уклала договір купівлі-продажу,
за яким продала вказану вище квартиру
ОСОБА_9 за 80 005 грн. (а. с. 6-7).

08 червня 2011 року ОСОБА_5 змінила
прізвище на ОСОБА_5 (а. с. 192).

За договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії
(ч. 1 ст. 1000 ЦК України).

Відповідно до ст. 1006 ЦК України
повірений зобов'язаний: повідомляти
довірителеві на його вимогу всі
відомості про хід виконання його
доручення; після виконання доручення
або в разі припинення договору
доручення до його виконання негайно
повернути довірителеві довіреність,
строк якої не закінчився, і надати звіт
про виконання доручення та виправдні
документи, якщо це вимагається за
умовами договору та характером
доручення; негайно передати
довірителеві все одержане у зв'язку з
виконанням доручення.

Вказана стаття має імперативний
характер, тому обов'язки повіреного є
такими, що встановлені безпосередньо
законом. Повірений зобов'язаний
негайно передати все одержане за
договором довірителеві. У зв'язку з тим,
що правочин, вчинений повіреним,
створює правові наслідки саме для
довірителя, йому ж на праві власності
належатиме майно, яке повірений
одержить у зв'язку з виконанням
договору. Тому повірений зобов'язаний
негайно передати таке майно
власникові, а у разі невиконання цього
обов'язку повинен нести
відповідальність за спричинену
матеріальну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується відповідачкою, ОСОБА_5
(ОСОБА_5) кошти отримані від продажу
квартири ОСОБА_4 останньому не
передала.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції у частині
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат, помилково виходив з того, що
спірні правовідносини виникли із
договору доручення, тому ст. 625 ЦК
України до них застосовуватися не може.

Проте ОСОБА_5 (ОСОБА_5) не тільки
порушила умови виданої довіреності,
але й незаконно утримує кошти, які є
власністю позивача, та їй не належать,
чим порушила вимоги ст. ст. 525, 526, 530 ЦК
України щодо виконання взятих на себе
зобов'язань по передачі ОСОБА_4
грошових коштів, отриманих від продажу
належної йому квартири.

За таких обставин суд першої інстанції
вірно вважав, що до спірних
правовідносин застосовується ст. 625 ЦК
України.

Таким чином апеляційним судом не
враховано всіх обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, неправильно застосовані норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, внаслідок чого
необгрунтовано скасовано рішення суду
першої інстанції, яке ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 29 листопада 2013 року
скасувати, рішення Бериславського
районного суду Херсонської області від
24 вересня 2013 року залишити
в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко