Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1243/14
Головуючий у 1-й інстанції Щербань Л.С.
Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Камінській
О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Оріхівського районного суду
Запорізької області від 01 жовтня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 в
інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 до виконавчого комітету
Оріхівської міської ради Запорізької
області про визнання права власності
на самочинно збудоване нерухоме майно,
-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року позивачі звернулись
до суду з позовом до виконавчого
комітету Оріхівської міської ради
Запорізької області про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначали, що в
2008 році вони самочинно збудували
кладову площею 8,3 кв.м. до АДРЕСА_1.

Згідно експертного висновку про
відповідність ДБН самовільно
збудованих будівель: самовільно
збудована кладова площею 8,3 кв.м. до
АДРЕСА_1 відповідає діючим
нормативно-технічним вимогам по місцю
розташування будівлі, по
об'ємно-планувальним та конструктивним
рішенням, в частині капітальності,
надійності стійкості основних несучих
конструкції, по санітарно-гігієнічним,
протипожежним і екологічним вимога,
будівництво проведено без втручання в
конструктивну схему будинку, права
третьої особи не порушені.

Враховуючи викладене просили суд
задовольнити позов.

Рішенням Оріхівського районного суду
Запорізької області від 01 жовтня 2012
року позов задоволено.

Узаконено за ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 самовільно збудовану
кладову площею 8,3 кв.м. до квартири
АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності в рівних
частках кожному на двокімнатну
квартиру площею 56,7 кв.м. житловою
площею 32,2 кв.м. до складу якої входить:
коридор загальною площею 5.8 кв.м., шафа 2
площею 0,8 кв.м., вбиральня 3 площею 1,2
кв.м., ванна 4 площею 1,4 кв.м., кухня 5
площею 5,2 кв.м., житлова кімната 6 площею
12,2 кв.м, шафа 7 площею 0,5 кв.м., шафа 8
площею 0,7 кв.м., житлова кімната 9 площею
20 кв.м., кладова 10 площею 8,3 кв.м., балкон.

Погашено свідоцтво про право власності
від 17.07.2012 року.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню зз наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, виходив з того, що
самочинна споруда, яка збудована
позивачами, відповідає будівельним
нормам та правилам і не порушують права
третіх осіб.

Однак з такими висновками
суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства й
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Обґрунтованим визнається
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності та
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Проте вказані вимоги закону
залишилися поза увагою суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК
України право власності на
новостворене нерухоме майно ( споруди
тощо) виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Статтею 18 Закону України «Про
основи містобудування» в редакції, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин, було передбачено, що
закінчені будівництвом об'єкти
підлягають прийняттю в експлуатацію в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України. Експлуатація не
прийнятих у встановленому
законодавством порядку об'єктів
забороняється.

Відповідно до ст. 30-1 Закону
України «Про планування і забудову
територій» у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів здійснюється
приймальними комісіями. Порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів визначається
Кабінетом Міністрів України
відповідно до закону.

До 1 січня 2009 року був чинним
Порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 22 вересня 2004 року
№ 1243, яким визначалися основні вимоги
та умови прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
незалежно від джерел фінансування їх
будівництва; з 1 січня 2009 року механізм
та умови прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
встановлено Порядком прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 8 жовтня
2008 року № 923.

Статтею 376 ЦК України також
визначені певні правила, за якими
можливе визнання за особою права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно.

Відповідно до ст. 26 Закону
України «Про основи містобудування»
спори з питань містобудування
вирішуються радами у межах їх
повноважень, а також судом
відповідно до законодавства.

Згідно із ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З огляду на вказане звернення
до суду з позовом про визнання права
власності на самочинне будівництво
повинно мати місце при наявності даних
про те, що порушене питання було
предметом розгляду компетентного
державного органу, рішення якого чи
його відсутність дають підстави
вважати про наявність спору про право.

Але, ухвалюючи рішення, суд
першої інстанції в достатньому обсязі
не визначився із характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню; не звернув
уваги на наведене та дійшов
передчасного висновку про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Всупереч зазначеним вище
вимогам закону, районним судом визнано
право власності позивача на
новостворене нерухоме майно, яке не
вводилось у експлуатацію.

Таким чином судова колегія
приходить до висновку, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України
рішення районного суду скасовує та
ухвалює нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Оріхівського районного суду
Запорізької області від 01 жовтня 2012
року у цій справі по цій справі
скасувати, та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 в
інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 до виконавчого комітету
Оріхівської міської ради Запорізької
області про визнання права власності
на самочинно збудоване нерухоме майно -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: