Справа № 127/338/14-ц Провадження №
22-ц/772/1371/2014Головуючий в суді першої
інстанції:ОСОБА_1Категорія: 31
Доповідач: Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2014 року м. Вінниця Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2
та відповідача ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 20 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування майнової та
моральної шкоди, завданої злочином, -

встановила:

В січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
злочином, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що він як потерпілий від вчиненого
відповідачем злочину, що передбачений
ч. 2 ст. 125 КК України, має право на
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Просив ухвалити рішення яким стягнути
із відповідача матеріальну шкоду у
розмірі 2068 грн., яка полягає у витратах
на лікування, зокрема придбання ліків
та 25000 грн. на відшкодування моральної
шкоди, яка зумовлена його фізичними та
емоційними стражданнями.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 20 березня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_1,
виданий Замостянським РВ УМВС України
у Вінницькій області 15.09.2002 року, ІПН
суду невідомий) на користь ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3 1986,44 грн. матеріальної
шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання щодо
стягнення з ОСОБА_3 243,60 грн. судового
збору.

Не погодившись частково із рішенням
позивач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
безпідставне зменшення судом першої
інстанції розміру заподіяної йому
моральної шкоди, просить змінити
рішення, стягнувши із відповідача на
його користь 25000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_3 також подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на необгрунтованість висновків суду
щодо суми матеріальної та моральної
шкоди, просив скасувати та ухвалити
нове, яким позов задовольнити частково,
стягнувши на користь позивача 1896,44 грн.
матеріальної шкоди та 500 грн. моральної
шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
вимоги своєї апеляційної скарги
підтримав на умовах, викладених у ній, і
просив задовольнити. Апеляційну скаргу
подану відповідачем не визнав,
заперечує проти її задоволення.

Відповідач ОСОБА_3, його представники
ОСОБА_4, адвокат ОСОБА_5 вимоги поданої
ним апеляційної скарги підтримали на
умовах, викладених у ній, і просили
задовольнити, апеляційну скаргу
позивача не визнали, заперечували
проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися в судове засідання,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляції та вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги позивача та
часткове задоволення апеляційної
скарги відповідача з наступних
підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити і
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Ухвалене судом рішення не повністю
відповідає зазначеним вимогам.

Постановляючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
неправомірні дії відповідача
підтверджені ухвалою Вінницького
міського суду від 26 липня 2013 року,
згідно з якою ОСОБА_3 було звільнено від
кримінальної відповідальності за
вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2
КК України на підставі ст.49 КК України -
у зв'язку з закінченням строків
давності. Кримінальне провадження про
обвинувачення ОСОБА_3 закрито.

Отже відповідача було звільнено від
кримінальної відповідальності з
нереабілітуючих підстав - на підставі
статті 49 КК України, яка не звільняє від
обов'язку відшкодувати заподіяну
злочином шкоду.

Вищевказана ухвала не скасована,
набрала законної сили, а тому суд
першої інстанції вірно поклав
встановлені нею обставини в основу
рішення та прийшов до висновку про
неправомірність і винність дій
відповідача.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, які її завдала.

Відповідно до частини 1 статті 1195 ЦК
України відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, проводиться фізичною або
юридичною особою, яка завдала шкоди
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі. Така особа
зобов'язана відшкодувати потерпілому
заробіток (дохід), втрачений ним
внаслідок втрати чи зменшення
професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
лікуванням та необхідністю посиленого
харчування, санаторно-курортного
лікування, придбання ліків,
протезування, стороннього догляду
тощо.

Отже, зі змісту даної норми вбачається,
що шкода, завдана фізичній особі
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, складається з втраченого
заробітку (доходу), додаткових витрат,
викликаних необхідністю посиленого
харчування, санаторно-курортного
лікування, придбання ліків,
протезування, стороннього догляду
тощо. Тобто будь-які витрати, які
стягуються на користь потерпілого на
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з лікуванням та
заходами, спрямованими на відновлення
здоров'я.

Разом з тим, правильно встановивши
правовідносини, які виникли між
сторонами, суд першої інстанції при
вирішенні спору в частині
відшкодування матеріальної шкоди
постановив стягнути із відповідача
1986,44 грн. не взявши до уваги те, що із
позовної заяви ОСОБА_2 і доданих до неї
матеріалів вбачається, що до витрат,
які він просив стягнути на
відшкодування матеріальної шкоди,
включено суми сплачені ним за
договорами страхування, укладеними зі
Страховою компанією «Універсальна»,
всього на загальну суму 90 грн. (а.с. 99).

При цьому судом не враховано, що
добровільне страхування - це
страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог закону. Конкретні
умови страхування визначаються при
укладенні договору страхування
відповідно до законодавства.

Добровільне страхування у конкретного
страховика не може бути обов'язковою
передумовою при реалізації інших
правовідносин - стаття 6 Закону України
«Про страхування».

Враховуючи викладене колегія суддів
вважає, що розмір відшкодування
матеріальної шкоди має бути зменшено
на суму 90 грн., а тому в цій частині
рішення суду першої інстанції підлягає
зміні.

За загальним правилом, моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановленої частиною 2
статті 1167 ЦК України (ч.1 ст.1167).

Згідно з частиною 2 статті 23 ЦК України
моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого та позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення.

При визначенні розміру відшкодування
враховуються вимоги розумності та
справедливості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.9 Постанови №4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації.

Вирішуючи питання щодо вимог в частині
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції, врахував ступінь
тяжкості суспільно-небезпечного
діяння, характер та розмір страждань
позивача та розмір майнових і
немайнових витрат, та оцінивши докази в
їх сукупності, дійшов обґрунтованого
висновку про часткове задоволення
позову в цій частині, визначивши розмір
відшкодування моральної шкоди в сумі
10000 грн.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що ОСОБА_2 протиправними
діями ОСОБА_3 було спричинено моральну
шкоду, яка полягала у фізичному болю,
завданому ушкодженням його здоров'я, та
душевних стражданнях, яких позивач
зазнав внаслідок такої поведінки
відповідача.

Тому враховуючи вищевикладені
обставини, а також вимоги розумності і
справедливості, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
визначення розміру відшкодування
моральної (немайнової) шкоди в розмірі
10000 грн., а доводи апеляційних скарг
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 висновків суду першої
інстанції в частині відшкодування
моральної шкоди у розмірі 10000 грн. не
спростовують

Неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи і порушення норм
матеріального права відповідно до
статті 309 ЦПК України є підставами для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. 304, 309, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 20 березня 2014
року змінити в частині розміру
стягнення матеріальної шкоди.

Абзац другий резолютивної частини
рішення викласти в такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, 1896 (одну
тисячу вісімсот дев'яносто шість)
гривень 44 коп. матеріальної шкоди та 10000
(десять тисяч) гривень на відшкодування
моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте
протягом двадцяти днів з цього часу
може бути оскаржене в касаційному
порядку шляхом подання касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник
І.М.Судді: З оригіналом вірно: Суддя
апеляційного суду /підпис/
Войтко Ю.Б. /підпис/ Голота Л.О.
Стадник І.М.