Дата документу 03.04.2014
Справа № 320/3603/13-ц
Провадження № 2/320/38/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
м.
Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді: Іваненко О.В.,

при секретарі: Бєгушевій Л. В.,

за участю адвокатів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист честі та
гідності, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною
заявою до ОСОБА_3 про захист честі та
гідності, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що 26 квітня 2012 року,
приблизно о 15-10 годині, вона
знаходилась за місцем свого мешкання:
АДРЕСА_1, та до неї звернувся ОСОБА_3 з
проханням переставити автомобіль в
інше місце, для того щоб винести
будівне сміття після встановлення євро
забору, який їм необхідно винести через
задню частину двору АДРЕСА_2. Вона
виконала прохання ОСОБА_3 та
переставила свій автомобіль.

Через деякий час, позивач почула зі
сторони ОСОБА_3 неприємні
висловлювання нецензурною лайкою у
свою адресу. Її це дуже здивувало, бо
між сторонами ніколи не було ніяких
конфліктів, і тому вона вирішила
з'ясувати чому її ображають. Оскільки
між земельними ділянками був паркан
заввишки два метри, позивачу довелося
влізти на пригорбок з піску, щоб
спитати у чому справа, чому на її адресу
непристойно висловлюються, чим
принижують її честь та гідність.

Знаходячись на пагорбку з піску, вона
побачила ОСОБА_3, і коли тільки вирішила
спитати його, що трапилося і чому він її
лає та ображає, відповідач, побачивши
ОСОБА_4, почав ще більше висловлюватися
на її адресу нецензурною лайкою,
одночасно схопивши частину цегли і
кинув в її сторону, однак не влучив, бо
вона ухилилася. Тоді ОСОБА_3 схопив ще
одну частину цегли і навіть вже
замахнувся кинути нею в позивача, але в
цей час підійшла його дружина ОСОБА_5 та
забрала відповідача, і повела вглибину
двору. Поки ОСОБА_3 йшов, то він в її
адресу викрикував погрози фізичної
розправи. Тільки коли ОСОБА_3 відвела
дружина, він припинив свої образи та
погрози.

Всі ці образливі висловлювання та
приниження з боку ОСОБА_3 на адресу
позивача, які продовжувалися не менш 20
хвилин, чули сусіді ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

26 квітня 2013 року позивач звернулась до
Мелітопольського МВ ГУМВС України
Запорізькій області, із заявою про
порушення кримінальної справи, у
зв'язку із конфліктом, що трапився 26
квітня 2012 року між сторонами. Однак, 12
жовтня 2012 року, постановою в порушені
кримінальної справи у відношенні
ОСОБА_3 за ст. 296 КК України було
відмовлено, та роз'яснено, що для
захисту її честі та гідності
рекомендовано звернутися до суду. Так,
даною постановою було встановлено
факт, що в діях ОСОБА_3 вбачаються
ознаки правопорушення ст. 173 КУпАП.

Позивач вважає, що умисними діями
ОСОБА_3, його образами, нецензурною
лайкою, погрозами в її адресу була
принижена її честь та гідність.

Вищевикладені обставини свідчать про
те, що своїм ставленням ОСОБА_3 відчуває
неповагу до позивача, не поважає її
честь й гідність, чим порушує її права,
регламентовані Конституцією та
Цивільним кодексом України, на повагу
честі й гідності. Внаслідок цього,
вважає, що відповідачем ОСОБА_3 було
завдано їй моральних страждань. Тобто,
способом захисту її особистих
немайнових прав, порушених
відповідачем, є відшкодування
спричиненої моральної шкоди.

Від винних дій відповідача, позивачу
завдана моральна шкода. Весь цей час
вона сподівалася на принесення їй
вибачень відповідачем, дуже нервувала
з приводу виниклої ситуації, але не
дочекалася цього. Вона є жінкою,
дружиною та матір'ю, завжди вела
пристойне життя, а відповідач
безпідставно образив, спотворив її
чесне ім'я, тому вона була вимушена
неодноразово розповідати членам
родини про виниклу ситуацію, давати
пояснення та виправдовуватися перед
оточуючими та знайомими, яким стало
відомо про образи та погрози ОСОБА_3, що
спричиняло позивачу нові душевні
страждання та переживання, вона
втратила спокійне життя та сон.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3
змінився звичайний уклад її життя,
оскільки, як вказано вище, вона
вимушена була втрачати додаткові
зусилля, та свій час для поновлення
справедливості, неодноразово
звертатися до правоохоронних органів
та до суду для надання діям
відповідача правової оцінки.

Також, зазначає, що за захистом своїх
законних інтересів вона вимушена була
звернутись за правовою допомогою до
юристів, на яку згідно договору від
27.03.2013 р. нею було витрачено 3000,00
гривень. Зниження престижу позивача,
суттєвість вимушених змін життєвих
стосунків, час та зусилля витрачені нею
для поновлення свого попереднього
стану через протиправні дії
відповідача спричинили позивачці
значні моральні страждання, які вона
оцінює в 10000,00 гривень, тому вона
просить визнати дії ОСОБА_3 такими, що
принижують її честь і гідність,
стягнути з ОСОБА_3 у якості способу
захисту особистих немайнових прав,
моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень,
та стягнути з відповідача всі судові
витрати, та витрати на сплату
юридичних послуг в сумі 3000,00 грн.

В судовому засіданні позивач
підтримала позов, пояснивши, що дійсно
26.04.2012 року приблизно о 15-00 год. ОСОБА_3,
якій є зятям її сусідки, для виносу
сміття з двору будинку АДРЕСА_2,
розташованого поруч її домоволодіння,
попросив, щоб вона переставила свою
машину в інше місце. Вона виконала його
просьбу.

Через деякий час, вона почула крики
ОСОБА_3. Він лаявся та крикнув «ОСОБА_4».
Зрозумівши, що він висловлюється в її
адресу, вона залізла на пагорбок з
піску біля паркану, висотою 2 м, та
заглянула до сусіднього двору, спитати,
чому ОСОБА_3 висловлюється в її адресу
непристойною лайкою. ОСОБА_3 стояв
напроти неї з частиною цеглини, яку
кинув в її сторону, але не попав, тому що
вона відвернулася. При цьому він
висловлювався нецензурною лайкою.
Після того, як відповідач знову підняв
частину цеглини, його забрала його
дружина та відвела додому.

До неї він ні по імені, ніяк не
звертався. Вона впевнена, що ОСОБА_3
кричав на неї, оскільки він викрикнув
«ОСОБА_4».

Вона вважає, що діями відповідача їй
заподіяно моральної шкоди, оскільки
весь цей час вона сподівалася на
принесення їй вибачень відповідачем,
дуже нервувала з приводу виниклої
ситуації, але не дочекалася цього. Вона
є жінкою, дружиною та матір'ю, а
відповідач безпідставно образив,
спотворив її чесне ім'я, образив її при
сусідах, які були свідками сварки.

Зараз вибачень вона не бажає, тільки
просить відшкодувати їй моральну шкоду
та витрати, які вона понесла при
зверненні до суду та витрати на сплату
юридичних послуг.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_1
підтримавши позов, пояснив, що згідно
ч.3 ст.277 ЦК України, негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе
протилежного, тому вважає, що позов
підлягає задоволенню.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
пояснив, що дійсно 26.04.2012 року біля 15-10
годин він зі своєю дружиною,
знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2,
який належить його тещі, після
встановлення європаркану вбирав
будівельне сміття, яке вирішив
викинути за паркан на вулицю, де ходить
сміттєва машина.

В домоволодінні, який знаходиться на
сусідній земельній ділянці, мешкає
відповідач ОСОБА_4 зі своєю сім'єю, яку
він знає на протязі майже 50 років,
оскільки вони з його дружиною та з
ОСОБА_4 навчалися в одному класі, і його
дружина раніше дружила з ОСОБА_4

Оскільки на тому місці, де він збирався
складати сміття, за парканом на вулиці,
сусідка - ОСОБА_4, постійно ставить свою
машину, тому він пішов та попросив її
переставити автомобіль.

ОСОБА_4 переставила машину. Ніяких
образ ні з його сторони, ні зі сторони
ОСОБА_4 не було.

Він повернувся, та продовжив вбирати
сміття.

Він начав перебирати цеглини: цілі -
збирав в одну частину, поламані - скидав
в кучу під паркан, і в цей час вони з
дружиною стали сперечатися, куди
складати цегли, та викидати сміття. В
ході сварки, він став кричати на
дружину, висловлювався на неї по
різному, в тому числі назвав
«баранихою», сперечався з нею.

Ходячи по двору, він збирав частини
цеглин, та скидав їх в кучу біля
паркану.

В цей час через двометровий паркан до
них заглянула сусідка ОСОБА_4 і стала
кричати на нього, за що він її ображає.
Він їй сказав, щоб вона не лізла до них в
сім'ю, вони самі розберуться.

Він не ображав ОСОБА_4, не оскорбляв її,
не звертався до неї взагалі, крім того,
вони зовсім з нею не сперечалися, коли
він попросив її переставити машину. Він
ніякими діями та висловлюваннями
ніколи не принижував честі та гідності
ОСОБА_4, не розповсюджував про неї
негативну інформацію, тому вважає, що
позов не підлягає задоволенню.

Адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову,
пояснив, що позивачем не доведено той
факт, що відповідач принизив честь та
гідність ОСОБА_4, згідно нормативного
обґрунтування позову, позивач сама не
може відповісти яка негативна
інформація, поширена про неї,
вважається недостовірною, і яка, на її
думку, порушує її право на повагу до
гідності, честі та ділової репутації.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9
пояснила, що вона мешкає за адресою
АДРЕСА_3, через паркан від ОСОБА_4. З
1989 року знайома з ОСОБА_3.

26.04.2012 року біля 15-30 годин вона почула,
що ОСОБА_3 висловлювався нецензурною
лайкою. Вона побачила, що ОСОБА_4 стояла
на кучі з піском, і зрозуміла, що ОСОБА_3
кричить на неї. Оскільки із свого двора
їй не було видно що коїться, вона вийшла
на вулицю та підійшла до європаркану
ОСОБА_3 і заглянула в щілину
європаркану, через яку побачила
ОСОБА_3, який замахувався на ОСОБА_4
чимось. Вона чула, що щось б'ється о
шиферний паркан, стверджувати що
ОСОБА_3 щось кидав у ОСОБА_4 вона не може.
Дружина відповідача стояла біля нього
і мовчала. Після цього, мати дружини
ОСОБА_3 покликала їх в будинок. Після
цього вона повернулася в свій двір.
Вона чула, як ОСОБА_3 кричав «ОСОБА_4».

Зі свого двора вона через паркан - сітку
бачила спину та ноги ОСОБА_4, так як та
стояла на кучі чи щебеню, чи піску. Вона
не пам'ятає, чому вона в цей робочій
день була дома, а ні на роботі. Не
пам'ятає, скільки часу тривав скандал
між сусідами. На вулиці, в момент
скандалу вона нікого не бачила.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7
пояснила, що її будинок знаходиться
через вулицю. Через вікно будинку їй
добре видно двір та огород ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та частину двору ОСОБА_9. Вона
була в спальні, в будинку і почула, як
ОСОБА_3 на початку четвертого часу дня
став висловлюватися нецензурною
лайкою в адресу ОСОБА_4. Голосу ОСОБА_4
вона практично не чула. Вона бачила
ОСОБА_3 та його дружину на їхньому
огороді через 2-метровий європаркан,
оскільки її будинок стоїть вище, і їй
все видно. Вона бачила, як ОСОБА_3 брав
камені та кидав до шиферу. Вона чула як
ОСОБА_3 кричав «ОСОБА_4».

Хоча те місце, на якому стояла ОСОБА_9,
заглядаючи до ОСОБА_3, знаходиться
напроти її вікна, вона ОСОБА_9 не бачила.

Вона бачила, що під час сварки, по
вулиці йшов ОСОБА_10, більше нікого на
вулиці не було. Сварка продовжувалася
мінут 15.

При дачі пояснень працівнику міліції
вона казала, що ОСОБА_3 висловлювався на
ОСОБА_4 нецензурною лайкою, чому він
цього не записав, їй не відомо, вона з
поясненнями знайомилася та
підписувала їх.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11
пояснив, що він раніше навчався в одній
школі №6, на декілька класів молодше, з
ОСОБА_3, його дружиною та ОСОБА_4.

Він іноді вітається з ОСОБА_3, якій
приїжджає до своєї тещі, і коли він йде
по 2-пров. Воровського до своєї матері.

26.04.2012 року - в день Чорнобиля, він йшов
до матері в гості мимо будинку тещі
ОСОБА_3, та почув його крик. Образ
відносно кого-небудь він не чув. Чув
сварку на протязі хвилин 2-3, поки йшов
мимо будинку ОСОБА_3. На вилиці він в цей
час нікого не бачив.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона раніше
із своїм чоловіком та ОСОБА_4 навчалася
в одному класі. З ОСОБА_4 сиділа за
однією партою, підтримувала
приятельські стосунки.

26.04.2012 року, після встановлення
європаркану навколо будинку її матері,
вони з чоловіком стали вбирати будівне
сміття.

Із-за вбирання території у них с
чоловіком сталася сварка. ОСОБА_4 стала
заглядати до них у двір через
європаркан та влазити в їхню з
чоловіком суперечку.

Із вікон будинку ОСОБА_12 їхній двір не
може бути видно, оскільки їхній двір з
її сторони огороджений 2-метровим євро
парканом, та між дворами проходить
вулиця.

В судовому засіданні також був
досліджений Відмовний матеріал №2634/12,
а саме:

- протокол огляду та вилучення від
01.06.2012 року, згідно якого предметом
огляду є бетонний паркан, виготовлений
з 4 секцій (європаркан), кожна з якої
складає 0,5 м, загальною висотою 2 м, якій
огороджує територію домоволодіння
АДРЕСА_4 від домоволодіння ОСОБА_4 З
пров. Воровського видимість обмежена,
що знаходиться та що відбувається за
парканом - не видно (а.с.5),

- фото таблиця до протоколу огляду
(а.с.6),

- пояснення ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_5,
згідно яких вони не чули нецензурні
висловлювання зі сторони ОСОБА_3 в
адресу ОСОБА_4,

- позитивні характеристики на ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

- постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи від 12.10.2012 року
відносно ОСОБА_3 за ст.296 КК України,
інші матеріали справи.

Вислухав сторони, адвокатів, свідків,
дослідивши матеріали справи,
Відмовного матеріалу, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вищевказаної статті
предмет доказування - це коло фактів
матеріально-правового значення,
необхідних для вирішення справи по
суті. Доведенню підлягають тільки ті
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, по якій
виник спір. Необхідно врахувати, що
обставини, які мають значення для
справи, але щодо яких спору немає, не
підлягають доведенню, оскільки визнані
сторонами. Забороняється здійснювати
доказування через припущення, тобто
твердження, які самі по собі потребують
доведення.

Як встановлено в судовому засіданні, 26
квітня 2012 року, приблизно о 15-10 год.,
коли позивач ОСОБА_4 знаходилась за
місцем свого мешкання: АДРЕСА_1, до неї
звернувся відповідач ОСОБА_3 з
проханням переставити автомобіль в
інше місце, для того щоб викинути
будівне сміття після встановлення
європаркану, який йому необхідно
винести через задню частину двору
АДРЕСА_2. Вона виконала прохання ОСОБА_3
та переставила свій автомобіль.

Ч.11 Постанови Пленуму ВС України №14 від
18.12.2009 р. «Про судове рішення у
цивільній справі» наголошує, що суд,
встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовуються вимоги чи заперечення
сторін, визнаючи одні та відхиляючи
інші докази, має мотивувати свої дії та
враховувати, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму СВ
України №1 від 27.02.2009 року «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи», при розгляді справ
зазначеної категорії, суди повинні
мати на увазі, що юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

В судовому засіданні позивачем не
доведено той факт, що відповідач
поширив негативну інформацію стосовно
неї; що дана інформація, на яку вказує
позивач стосується її, оскільки він до
неї не звертався, ні окликав її, не
доведено, що відповідачем була
поширена недостовірна інформація,
тобто така, яка не відповідає
дійсності.

Суд критично ставиться до показань
свідка ОСОБА_6, яка пояснила, що вона
підходила до європаркану,
розташованому навколо АДРЕСА_4 та
бачила, як ОСОБА_3, висловлюючись
нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_4,
замахувався чимось на неї, оскільки
вона сама не змогла пояснити з чого
вона вирішила, що ці образи стосувалися
ОСОБА_4

Крім того свідки ОСОБА_7, ОСОБА_11, які,
згідно їх пояснень, нікого не бачили на
вулиці.

Суд також критично ставиться до
показань ОСОБА_7, яка в судовому
засіданні пояснила, що вона бачила
через 2-метровий європаркан, що
відбувається за ним, оскільки цей факт
спростовується протоколом огляду з
відмовного мате рвала, згідно якого
крізь європаркан зі сторони вулиці
нічого не видно. Крім того, раніше,
даючи пояснення працівникам міліції,
вона вказувала, що ОСОБА_3 лаявся, але
нецензурну лайку вона не чула.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» передбачено, що суди
застосовують при розгляді справи
«Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод» та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав
людини у справі «Лінгес проти Австрії»
(1986 рік) Європейський суд з прав людини
розрізняє факти та оціночні судження.
Існування фактів можна довести, а
правдивість критичного висловлювання
не підлягає доведенню. Вимога доводити
правдивість критичного висловлювання
є неможливою для виконання і порушує
свободи на власну точку зору, що є
фундаментальною частиною права,
захищеного ст. 10 Конвенції.

Постановою від 12.10.12 року, в зв'язку з
відсутністю в діях ОСОБА_3 складу
злочину передбаченого ст. 296 КК України,
в порушенні кримінальної справи було
відмовлено на підставі п.2 ст.6 КПК
України (1960 року). Згідно мотивувальної
частини, в діях ОСОБА_3 вбачаються
ознаки адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.173
КУпАП, однак сплив строк накладення
адміністративного стягнення за ст.38
КУпАП.

Кодексом України про адміністративні
правопорушення не передбачено
закриття провадження за ч.3 ст.38 КУпАП,
оскільки в разі відмови в порушенні
кримінальної справи, але при наявності
в діях порушника ознак
адмінправопорушення, стягнення може
бути накладене не пізніш як через
місяць з дня прийняття рішення про
відмову в порушенні кримінальної
справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
протокол про адміністративне
правопорушення стосовно ОСОБА_3 за ст.173
КУпАП не складався, отже суд не визнає
факт притягнення ОСОБА_3 за ст.173 КУпАП
за дрібне хуліганство.

Як встановлено в судовому засіданні,
позивач ОСОБА_4 зрозуміла, що ОСОБА_3
звертався до неї, оскільки вона почула
вигук «ОСОБА_4».

Але відповідно до ч.2 ст.30 Закону
України «Про інформацію»,оціночними
судженнями, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, зокрема, з
огляду на характер використання мовно -
стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які
будучи вираженням субєктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати.

Відповідно до ч.5 Постанови ПВСУ №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

В судовому засіданні не встановлено,
якими діями заподіяна шкода позивачу,
наявність причинного зв'язку між
шкодою та діями відповідача. Не
підтверджений факт заподіяння
позивачеві моральних страждань, тому
вимога позивача щодо відшкодування
моральної шкоди не підлягає
задоволенню, оскільки в судовому
засіданні не доведено позивачем, що
діями відповідача їй спричинено
моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Керуючись ст. 40 Конституції України,
Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009
року № 1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», ст.ст. 10, 60, 209, 214-215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про захист честі та гідності, стягнення
моральної шкоди - відмовити в повному
обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Згідно ст.209 ЦПК України, повний текст
рішення буде складений на протязі п'яти
днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду
О. В. Іваненко