Справа №477/521/14-ц 19.05.2014 19.05.2014 19.05.2014
Провадження №22-ц/784/1534/14
Суддя по 1 інстанції - Семенова Л.М.
Доповідач апеляційної інстанції -
Ухвала

Іменем України

19 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання -
Богатирьовою В.А.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2 та його
представника - ОСОБА_3,

- третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 08 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Пересадівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог - ОСОБА_4, про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю,

встановила:

27 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся
з позовом до Пересадівської сільської
ради Жовтневого району про визнання за
ним права власності на жилий будинок
АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позивач зазначав, що вказаний
будинок, який зареєстрований на праві
власності за ОСОБА_5, після її смерті,
яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в кінці
2002 року купив у її спадкоємця за
заповітом - онука ОСОБА_6, уклавши з ним
договір в усній формі. З тих пір він
безперешкодно користується будинком,
проводить ремонти та сплачує
комунальні послуги.

Інші спадкоємці за заповітом,
онук ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
року, та син ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, спадщину після
смерті ОСОБА_5 не прийняли. Після
смерті ОСОБА_6, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4
року, його дочка спадкоємиця ОСОБА_4 на
вказаний будинок жодних вимог не
пред'являла.

Посилаючись на викладені
обставини та вимоги ст. 344 ЦК України,
позивач просив про задоволення його
позову.

Представник відповідача не
заперечував проти задоволення позову.

Рішенням Жовтневого районного
суду Миколаївської області від 08
квітня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість судового рішення,
просив його скасувати та ухвалити нове
про задоволення його позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Суд повно, всебічно дослідив
обставини спору, дав належну оцінку
доказам у справі та прийшов до вірного
висновку про відсутність підстав для
визнання за позивачем права власності
на житловий будинок за набувальною
давністю. Такі висновки суду
узгоджуються з матеріалами справи та
відповідають вимогам закону.

За змістом ч.1 ст. 344 ЦК України,
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом, за ОСОБА_5
зареєстровано право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого 03 травня 1989 року
виконкомом Пересадівської сільської
ради народних депутатів (а.с. 9-10, 15).

02 грудня 1991 року ОСОБА_5, за
посвідченим секретарем виконкому
Пересадівської сільської ради
заповітом, на випадок своєї смерті
заповіла цей житловий будинок своїм
онукам ОСОБА_6, ОСОБА_7 та сину ОСОБА_8 в
рівних долях (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла
(а.с.18).

Згідно довідки сільської ради від
31 березня 2003 року в зазначеному будинку
власниця проживала та була
зареєстрована по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Окрім неї в будинку ніхто не мешкав і не
був прописаний (а.с. 14).

Після її смерті спадкова справа
не заводилася (а.с.47-48).

З 2002 року позивач разом з членами
своєї сім'ї проживає у спірному
будинку, без реєстрації (а.с. 16-17).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_8, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 року - ОСОБА_7 Після їх
смерті спадкові справи не заводилися
(а.с. 19 -20, 49-52).

Згідно ксерокопії розписки від 03
березня 2008 року ОСОБА_9 отримала від
позивача 4 500 грн. за вказаний будинок
(а.с. 7).

Відповідно до ксерокопії
розписки від 13 квітня 2007 року ОСОБА_9
отримала від ОСОБА_2 4 000 грн. (а..8).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_6
Після його смерті спадщину за законом
прийняла його дочка ОСОБА_4 (а.с.24, 53-54).

Позивач, звертаючись з позовом,
зазначав, що згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР
1963 року, спадщину за заповітом після
смерті ОСОБА_5 прийняв лише
ОСОБА_6, оскільки він проживав у будинку
на момент її смерті, а інші спадкоємці -
спадщину не прийняли.

Проте, будь-яких належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували прийняття спадщини
ОСОБА_6 за заповітом, позивач суду не
надав, хоче це, згідно ст. 60 ЦПК України,
є його обов'язком.

Дані про прийняття спадщини
іншими спадкоємцями за заповітом,
матеріали справи не містять.

За такого та з урахуванням
положень пункту 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР 1963
року спадщина, що відкрилася після
смерті ОСОБА_5, прийнята державою,
інтереси якої в даних правовідносинах
представляють податкові органи.

Між тим, ОСОБА_2 звернувся з даним
позовом до Пересадівської сільської
ради Жовтневого району, яка не є
належним відповідачем по справі.

Суд, вирішуючи спір, не звернув
уваги на вказані обставини та не
вирішив питання відповідно до положень
ст. 33 ЦПК України щодо залучення до
участі у справі належного відповідача.

Апеляційний суд в силу ч. 1 ст. 303
ЦПК України не має повноважень щодо
зміни складу осіб, які беруть участь у
справі.

Однак, основний висновок суду про
відсутність підстав для задоволення
позову є вірним, а тому колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
рішення суду.

Так, при вирішенні питання, чи
відповідає порядок володіння спірним
майном визначенню набувальна давність,
слід враховувати, що за набувальною
давністю може бути набуто право
власності на нерухоме майно, яке не має
власника, або власник якого невідомий,
або власник відмовився від права
власності на належне йому нерухоме
майно.

Задоволення судом вимог про
визнання за володільцем права
власності на нерухоме майно на
підставі ст. 334 ЦК України можливе лише
за наявності необхідних умов:
добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння.

Як встановлено судом, позивачу
відомий власник спірного будинку, а
порядок набуття права власності в
порядку спадкування за законом у разі
відсутності спадкоємців визначений
положеннями цивільного законодавства.

Крім того, в обґрунтування своїх
вимог позивач посилався на укладання
зі спадкоємцем ОСОБА_6 в усній формі
договору купівлі-продажу спірного
будинку, що свідчить про наявність
інших ніж набувальна давність підстав
(титулу) для виникнення права власності
на нерухоме майно, у зв'язку з чим
позивачем обрано невірний спосіб
захисту, тобто такий, який не
відповідає специфіці правовідносин, що
виникли.

Доводи апеляційної скарги про
наявність підстав для задоволення
позову пов'язані з невірним
тлумаченням зазначеної норми права,
тому не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції,
обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Викладене свідчить, що рішення
суду першої інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому не
вбачається підстав для його
скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Жовтневого
районного суду Миколаївської області
від 08 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: