Справа № 159/1181/14-ц
Провадження № 2/159/419/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
15 травня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

під головуванням судді Бойчука
П.Ю.,

за участю: секретаря Спасюк
К.В.,

представника позивачів ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ковелі цивільну справу
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання права власності на спадкове
майно, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись в суд з
позовом до ОСОБА_6 про визнання права
власності на спадкове майно, а саме - за
кожною по 1/2 частки квартири, що
знаходиться в АДРЕСА_1. Свої вимоги
обґрунтували тим, що у вказаній
квартирі проживав їх брат - ОСОБА_7 з
своєю дружиною ОСОБА_8. Вказану
квартира їм належала на праві спільної
сумісної власності на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 23 серпня 1996 року, яке зареєстровано
в КП «Волинське обласне БТІ» 27 серпня
1996 року, реєстровий № 10815. ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_8 померла і після її смерті
відкрилась спадщина за законом. Єдиним
спадкоємцем першої черги після її
смерті був її чоловік ОСОБА_7, який
своїми фактичними діями прийняв
спадщину, так як на дату смерті
проживав разом з нею. ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помер ОСОБА_7 (брат позивачів), і після
його смерті також відкрилась спадщина
за законом. Позивачі, як сестри
померлого, у встановлений законом
строк звернулись з заявою в Ковельську
держнотконтору з заявою про прийняття
спадщини. Однак нотконторою їм було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, а саме на квартиру
АДРЕСА_1, з тих підстав, що позивачі не
змогли представити оригінал
правовстановлюючих документів, в
даному випадку оригінал свідоцтва про
право власності на житло, який з
невідомих позивачам причин не
зберігся. Останнім було рекомендовано
звернутись в Ковельський
міськвиконком, а саме в відділ обліку
та приватизації житла, з приводу видачі
дубліката свідоцтва про власності на
житло. Однак виконавчим комітетом
Ковельської міської ради, а саме -
відділом обліку, розподілу та
приватизації житла, позивачам було
відмовлено у видачі дубліката
свідоцтва про право власності на
спірну квартиру з тих міркувань, що на
померлих таке свідоцтво не видається.
Позивачі вказують, що відповідач
ОСОБА_6 вважає себе далеким родичем
померлого ОСОБА_7, і також має право на
відповідну частку в майні померлого в
порядку спадкування, а тому після
смерті ОСОБА_7 вселився в спірну
квартиру.

Враховуючи наведене та
покликаючись на норми чинного
законодавства, позивачі просили суд
визнати за ними в порядку спадкування
за законом після смерті брата ОСОБА_7
право власності на спірну квартиру,
зокрема - по 1/2 частки цієї квартири за
кожною з них. Також позивачі просили
стягнути з відповідача судові витрати
по справі.

Ухвалою суду від 07 березня 2014 року
було проведено заміну первісного
відповідача ОСОБА_6 належним
відповідачем - ОСОБА_5, який є сином
померлої ОСОБА_8 і який звернувся після
її смерті до Ковельської
держнотконтори із заявою про прийняття
спадщини.

В судове засідання позивачі не
з'явились, були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи. Зважаючи на
присутність в судовому засіданні їх
представника - ОСОБА_1, суд знайшов
підстави для розгляду справи у їх
відсутності.

В судовому засіданні представник
позивачів за довіреністю - ОСОБА_1,
позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
підтримав повністю з підстав,
викладених в позовній заяві, просив їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явився, був належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, причин неявки
суду не повідомив.

Представник відповідача за
довіреністю - ОСОБА_2, позов не визнав,
заперечивши його тим, що позивачі,
звертаючись до суду з даним позовом,
приховали той факт, що після смерті
ОСОБА_8 спадкоємцями майна померлої був
не лише її чоловік ОСОБА_7, а і син
померлої від першого шлюбу -
відповідач по справі ОСОБА_5 Останній
проживав в спірній квартирі з
дев'ятирічного віку, так як саме його
мати - ОСОБА_8, ще перебуваючи в шлюбі з
батьком відповідача, і будучи
працівником орендного підрядного
спеціалізованого облрембудтресту,
отримала спірну квартиру. В березні
місяці 1971 року шлюб між ОСОБА_8 та її
першим чоловіком був розірваний, і
через два роки вона повторно вийшла
заміж за брата позивачів ОСОБА_7
Відповідач уже в дорослому віці,
створивши власну сім'ю, перестав
проживати в спірній квартирі. За ОСОБА_8
та ОСОБА_7 доглядав син відповідача -
ОСОБА_6, він же здійснював поховання
ОСОБА_8 в 2011 році. Після смерті ОСОБА_8,
догляд за ОСОБА_7 почергово здійснював
відповідач ОСОБА_5 та його син ОСОБА_6,
періодично проживали в спірній
квартирі. Позивачі ж, сестри ОСОБА_7,
навпаки не проявляли до життя свого
брата ніякого інтересу. Коли ОСОБА_7
помер, то його похованням займались
відповідач та його син, а позивачі в
похованні брата участі не приймали.
Представник відповідача вважає, що
відповідач фактично з травня 2011 року по
23 травня 2012 року постійно проживав в
спірній квартирі, разом з сином
доглядав ОСОБА_7, а тому в силу ч.3 ст. 1268
ЦК України своїми діями прийняв
спадщину після його смерті. Не
заперечив, що позивачі з юридичних
підстав мають право на певні частки в
даній квартирі, як спадкоємці після
смерті свого брата ОСОБА_7, однак не в
таких розмірах, як зазначено в позовних
вимогах, а тому просив в позові
відмовити.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивачів та
відповідача, з'ясувавши обставини
справи та дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, прийшов до
висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст.
61 ЦПК України, обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню. Обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

З матеріалів справи, а саме з копії
свідоцтва про право власності на житло
від 23 серпня 1996 року, вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 на праві спільної сумісної
власності. Дана обставина визнається
сторонами та підтверджується іншими
матеріалами справи, а саме
повідомлення виконавчого комітету
Ковельської міської ради № 3.14/1908 від 18
жовтня 2013 року, листом відділу обліку,
розподілу та приватизації житла
виконавчого комітету Ковельської
міської ради № 15 від 06 лютого 2014 року та
повідомленням КП «Волинське обласне
БТІ» № 0614 від 03 березня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України
майно, що є у власності 2-х і більше осіб
(співвласників) належить на праві
спільної власності.

Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України спільна
власність 2-х і більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 ЦК
України, співвласники мають право на
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній сумісній власності. У разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

З копії актового запису про шлюб №
67 від 13 березня 1973 року, виданого
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану по місту Ковелю
реєстраційної служби Ковельського
міськрайонного управління юстиції у
Волинській області, вбачається, ОСОБА_7
та ОСОБА_8 13 березня 1973 року уклали
шлюб, після шлюбу ОСОБА_8 взяла собі
прізвище чоловіка - ОСОБА_8.

За загальним правилом дії законів
та інших нормативно-правових актів у
часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України)
норми Сімейного кодексу України
застосовуються до сімейних відносин,
які виникли після набрання ним
чинності, тобто не раніше 1 січня 2004
року. Таким чином до правовідносин, які
виникли на момент приватизації спірної
квартири, слід застосовувати норми
Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Згідно ст. 22 КпШС України,
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

З огляду на викладені вище
обставини та норми КпШС України,
квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_7, а їх частки
в цьому майні є рівними (ст. 28 КпШС
України).

А тому слід вважати, що частки
кожного із співвласників (ОСОБА_7 та
ОСОБА_8) квартири АДРЕСА_1 в даному
випадку є рівними і становлять по 1/2
частини кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла,
що підтверджується свідоцтвом про
смерть, виданим 29 березня 2011 року
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Ковельського
міськрайонного управління юстиції
Волинської області.

З спадкової справи № 243/2011,
заведеної Ковельською держнотконторою
після смерті ОСОБА_8, вбачається, що
після смерті останньої відкрилась
спадщина на належну останній, тобто на
1/2 частини квартири АДРЕСА_1, що
належала спадкодавцю на підставі
Свідоцтва про право власності на житло,
виданого Відділом розвитку
підприємництва, реєстрації та
приватизації житла виконкому
Ковельської міської ради Волинської
області 23 серпня 1996 року на підставі
розпорядження органу приватизації №
2318 від 23 серпня 1996 року, та
зареєстрованого у Волинському
обласному БТІ 27 серпня 1996 року в
реєстрову книгу за реєстровим № 10815.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців), а відповідно
до ст. 1217 ЦК України, спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Згідно вимог ст. 1261 ЦК України, у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст. 1278 ЦК
України частки кожного спадкоємця у
спадщині є рівними.

Відповідач по справі ОСОБА_5 є
сином померлої ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про
народження та витягом з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про шлюб щодо підтвердження
дошлюбного прізвища № 6 від 25
грудня 2013 року, копією запису акта про
шлюб № 15 від 19.09.1958 року, складеного
Купечівською сільською радою
Турійського району.

З цієї ж спадкової справи
вбачається, що ОСОБА_5 у встановлений
законом строк звернувся з заявою в
Ковельську держнотконтору про
прийняття спадщини після смерті матері
ОСОБА_8

Також з спадкової справи
вбачається, що крім відповідача
спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 є її
чоловік ОСОБА_7, який на момент смерті
проживав з останньою і в силу ст. 1268 ЦК
України вважається таким, що прийняв
спадщину після її смерті.

За таких обставин 1/2 частина
вказаного нерухомого майна належить
ОСОБА_7 як частка у спільній сумісній
власності подружжя, а інша 1/2 частка є
спадковим майном після смерті ОСОБА_8,
спадкоємцями якої є відповідач по
справі (син померлої) та ОСОБА_7
(чоловік померлої).

Враховуючи викладене, слід вважати,
що після смерті ОСОБА_8 кожен з
спадкоємців успадкував по 1/4 частині
спірної квартири.

З врахуванням частки ОСОБА_7 в
спільній сумісній власності, після
смерті дружини його частка стала 3/4 (1/2 +
1/4).

З матеріалів спадкової справи
після смерті ОСОБА_8 вбачається, що ні
її син -відповідач ОСОБА_5, ні її чоловік
- ОСОБА_7 спадкових прав не оформили.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_7, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть, виданим 24 травня 2012 року
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану по місту Ковелю
реєстраційної служби Ковельського
міськрайонного управління юстиції
Волинської області.

Таким чином після смерті ОСОБА_7
відкрилась спадщина на все майно, яке
належало йому на праві приватної
власності, в тому числі й на 3/4 частини
квартири АДРЕСА_1.

Згідно ст. 1262 ЦК України, у другу
чергу право на спадкування за законом
мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба, дід як з боку
батька, так і з боку матері.

Як встановлено в судовому
засіданні, що не заперечується
сторонами, спадкоємці першої черги за
законом після смерті ОСОБА_7 відсутні.

Позивачі ж по справі є сестрами
померлого ОСОБА_7, що підтверджується
рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 12 грудня 2012 року. Зазначені
обставини визнані сторонами по справі
та підтверджені рішенням суду, яке
набрали законної сили, а тому не
підлягає доказуванню в силу вимог ст. 61
ЦПК України.

Як вбачається з спадкової справи
№ 700/2012 заведеної Ковельською
держнотконторою після смерті ОСОБА_7,
спадщину після його смерті прийняли
його сестри, позивачі по справі, шляхом
звернення до нотконтори з відповідними
заявами про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, позивачі є
спадкоємцями за законом майна, що
належало померлому ОСОБА_7 в рівних
частках, а тому це майно належить їм в
порядку спадкування за законом і їх
частка в спадковому майні після смерті
брата складає по 3/8 частині за кожною (3/4
: 2 = 3/8).

Згідно п.4.15 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 22.02.2012 року № 296/5,
видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна.

Згідно повідомлення Ковельської
державної нотаріальної контори № 191/01-16
від 28 січня 2014 року вбачається, що
свідоцтво про право на спадщину
позивачам після смерті ОСОБА_7 на
спірну квартиру не було видано у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів про
належність майна спадкодавцеві.

Таким чином суд повно,
всесторонньо та об'єктивно дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
прийшов до висновку, що в судовому
засіданні достовірно встановлено
право кожної з позивачів на 3/8 частини
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті брата ОСОБА_7

Крім того, позовна вимога
позивачів про стягнення з відповідача
на їх користь судових витрат по справі
підлягає до часткового задоволення
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею та документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Зважаючи, що позивачами при
зверненні до суду було сплачено згідно
квитанції ВАТ «Ощадбанк» № 237/375 від 19
лютого 2014 року 1067,00 грн. судового збору,
тому з відповідача слід стягнути в
користь позивачів судові витрати по
справі в сумі 800,25 грн. (1067,00 х 3/4= 800,25).

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, на підставі ч.1 ст. 355, ст.ст.
368, 1216, 1217, 1220-1223, 1258, 1261, 1262, 1268,1270, 1278 ЦК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання права власності на спадкове
майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності
на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
брата ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
року в м. Ковелі Волинської області.

Визнати за ОСОБА_4 право власності
на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
брата ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
року в м. Ковелі Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4 судові витрати по справі в сумі
800 (вісімсот) гривень 25 копійок.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду Волинської
області через Ковельський
міськрайонний суд Волинської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні
при його оголошенні - протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 20 травня 2014 року.

Головуючий

П.Ю.Бойчук