Справа №
№
провадження: 2/230/130/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2014 року Єнакіївський міський
суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

при секретарі - Здебської Т.М.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Єнакієве
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Дебальцевської дистанції колії
Державного підприємства "Донецька
залізниця", Вуглегірської міської ради
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И В :

13 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
відповідачів Дебальцевської дистанції
колії Державного підприємства
"Донецька залізниця", Вуглегірської
міської ради про визнання дійсним
договору купівлі-продажу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її
мати ОСОБА_3, після смерті якої
залишився житловий будинок АДРЕСА_1 з
усіма прилеглими господарськими та
побутовими будівлями. Вказане
домоволодіння раніше йменувалося
колійна будка (будинок колійного
обхідника), розташовано на АДРЕСА_1,
територія обслуговування
Вуглегірської міської ради Донецької
області. З 1877 року по липень 1991 року
домоволодіння перебувало на балансі
Дебальцевської дистанції колії
Державного підприємства "Донецька
залізниця". Під житло домоволодіння
було передано матері позивача на
підставі договору найму службового
приміщення від січня 1984 року. 02.05.1991
року між ОСОБА_3 та Дебальцевською
дистанцією колії Державного
підприємства "Донецька залізниця" був
укладений договір купівлі-продажу.
Сторонами договір купівлі-продажу був
виконаний у повному обсязі, проте
договір не був посвідчений
нотаріально, оскільки житловий будинок
не був зареєстрований за
Дебальцевською дистанцією колії на
праві власності. У зв'язку з тим, що
позивач не має можливості оформити
свої права на спадкове майно, оскільки
право власності на домоволодіння не
зареєстровано, позивач просить суд
визнати дійсним нотаріально не
посвідчений договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1 з усіма
прилеглими господарськими та
побутовими будівлями, та визнати право
власності на вказаний будинок з усіма
прилеглими господарськими та
побутовими будівлями за позивачем.

У судовому засіданні позивач
підтримала заявлені позовні вимоги у
повному обсязі, просила позов
задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, від
кожного надійшла заява про розгляд
справи без їх участі, з позовними
вимогами згодні.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
приймають участь у справі, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення на них, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, застосувавши до спірних
правовідносин відповідні норми
матеріального та процесуального права,
встановив наступні фактичні обставини
та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с. 8).

ОСОБА_3 є матір'ю позивача (а.с. 9-10).

ОСОБА_3 працювала в Дебальцевській
дистанції колії з 30.06.1952 року по 01.11.1977
року (а.с. 13).

З січня 1984 року службове житлове
приміщення у будинку АДРЕСА_1 було
передано ОСОБА_3 на підставі договору
найму (а.с. 15).

02 травня 1991 року між ОСОБА_3 та
Дебальцевською дистанцією колії
Державного підприємства "Донецька
залізниця" був укладений договір
купівлі-продажу житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

20 травня 1991 року відбулося засідання
профсоюзного комітету Дебальцевської
дистанції колії, за протоколом якого
було постановлено продати ОСОБА_3
житловий будинок, в якому вона проживає
на АДРЕСА_1 (а.с. 17).

29 червня 1991 року комісією
Дебальцевської дистанції колії
обстежений технічний стан колійної
будки (будинку колійного обхідника)
перегону АДРЕСА_1, після проведення
якого прийнято рішення про продаж
будинку ОСОБА_3 (а.с. 18).

ОСОБА_3 проведена оплата 12.08.1991 року за
квитанцією № 567 на суму 749,60 рублів та
25.01.1993 року на суму 1 714 карбованців (а.с.
14, 19, 21).

У зв'язку з продажем будинку за адресою:
АДРЕСА_1 даний будинок був знятий з
балансу Дебальцевської дистанції
колії Державного підприємства
"Донецька залізниця" (а.с. 22).

Згідно довідки Управління архітектури
та містобудування Єнакієвської
міської ради, домоволодінню,
розташованому на АДРЕСА_1, присвоєна
поштова адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 31).

Ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України
передбачає, що у випадках, встановлених
цим кодексом, нікчемний правочин може
бути визнаний судом дійсним.

Згідно вимог ст. 220 Цивільного кодексу
України, у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним. Якщо сторони домовилися
щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами,
і відбулося повне або часткове
виконання договору, але одна із сторін
ухилилася від його нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий
договір дійсним. У цьому разі
наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06.11.2009 року, з підстав недодержання
вимог закону про нотаріальне
посвідчення правочину нікчемними є
тільки правочини, які відповідно до
чинного законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню. Вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 Цивільного
кодексу України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до статей
210 та 640 Цивільного кодексу України
пов'язується з державною реєстрацією,
тому вони не є укладеними і не
створюють прав та обов'язків для
сторін. При розгляді таких справ суди
повинні з'ясувати, чи підлягає
правочин обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його
посвідчення та чи втрачена така
можливість, а також чи немає інших
підстав нікчемності правочину. У
зв'язку з недодержанням вимог закону
про нотаріальне посвідчення правочину
договір може бути визнано дійсним
лише з підстав, встановлених статтями
218 та 220 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що договір
купівлі-продажу житлового будинку,
укладений 02 травня 1991 року між ОСОБА_3
та Дебальцевською дистанцією колії
Державного підприємства "Донецька
залізниця", згідно положень ст. 227
Цивільного кодексу УРСР, що був чинним
на момент укладення договору, підлягав
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, недотримання цієї вимоги
тягнуло недійсність договору, а також
підлягав реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої ради, вказаний
договір не був посвідчений
нотаріально, оскільки житловий
будинок перегону АДРЕСА_1 не був
зареєстрований за Дебальцевською
дистанцією колії на праві власності,
тобто сторони ухилилися від
посвідчення договору у зв'язку з
відсутністю документів,
підтверджуючих право власності за
продавцем.

З таких обставин суд не знаходить
підстав для задоволення позовних вимог
позивача ОСОБА_1 до відповідачів
Дебальцевської дистанції колії
Державного підприємства "Донецька
залізниця", Вуглегірської міської ради
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу.

Розглядаючи позовні вимоги про
визнання права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 з усіма прилеглими
господарськими та побутовими
будівлями,суд виходить з наступного.

Позивач ОСОБА_1 відповідно до 1261
Цивільного кодексу України є
спадкоємницею першої черги за законом.

Спадкові відносини регулюються
правовими нормами Цивільного кодексу
України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1299 Цивільного
кодексу України, якщо у складі
спадщини, яку прийняв спадкоємець, є
нерухоме майно, спадкоємець
зобов'язаний зареєструвати право на
спадщину в органах, які здійснюють
державну реєстрацію нерухомого майна
(стаття 182 цього Кодексу).

У ч. 2 ст. 1299 Цивільного кодексу України
вказано, що право власності на нерухоме
майно виникає у спадкоємця з моменту
державної реєстрації цього майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Отже, на момент відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_3 права на нерухомі
речі підлягали державній реєстрації в
порядку, передбаченому законом.
Виникнення у спадкоємця речових прав
на нерухомість, що складає спадкове
майно, можливе лише після відповідної
державної реєстрації таких прав.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 листопада 2011
року по справі № 6-35634св11 вказано, що …
право на спадщину виникає у спадкоємця
з моменту державної реєстрації цього
майна (статті 1297, 1299 Цивільного кодексу
України.

Аналогічна правова позиція міститься в
ухвалах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01 лютого 2012 року
по справі № 6-3283св11, від 21 грудня 2011 року
по справі № 6-45635св11, від 13 липня 2011
року по справі № 6-8406св11 та інших
ухвалах.

В ухвалах колегії суддів Верховного
Суду України від 07 вересня 2011 року в
справі № 6-44936св10, від 29 жовтня 2008 року в
справі № 6-4504св08, від 02 лютого 2011 року в
справі № 6-33608св10, від 06 жовтня 2010 року в
справі № 6-20623св09, від 02 червня 2010 року в
справі 6-10079св10 зазначено, що право
власності виникає у спадкоємця з
моменту державної реєстрації
нерухомого майна.

Тобто до моменту державної реєстрації
спадщини спадкоємець не є власником
відповідної нерухомої речі, оскільки
право власності на нерухомість зі
складу спадщини виникає з моменту
державної реєстрації відповідних
речових прав.

Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Виходячи із вищевикладеного, суд,
оцінивши докази, надані сторонами у
справі, їх належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, приходить до висновку, що
позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до
Дебальцевської дистанції колії
Державного підприємства "Донецька
залізниця", Вуглегірської міської ради
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу задоволенню не
підлягають у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 209, 212-215, 218, 292, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Дебальцевської дистанції колії
Державного підприємства "Донецька
залізниця", Вуглегірської міської ради
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу - відмовити у повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Єнакіївський міський суд
Донецької області у десятиденний строк
з дня проголошення рішення. Особи, які
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення
складені, підписані у нарадчій кімнаті
та проголошені у судовому засіданні 28
березня 2014 року.

Повний текст рішення суду виготовлений
01 квітня 2014 року.

Суддя Єнакіївського міського суду

Донецької області

Л.В. Мелещенко