Справа № 523/6373/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р.

Суворовський районний суд міста Одеси,
в складі:

головуючого - судді Малиновського
О.М.,

при секретарі - Стояновій
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса,
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 - про стягнення боргу за
договором позики, та за зустрічним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 - про
визнання договору позики незаконним та
неукладеним, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовними вимогами в яких посилаючись
на те, що відповідачі не виконали
прийняті на себе зобов'язання по
договору позики від 24.04.2010р. щодо
повернення позичених грошових коштів
в розмірі 50 000 доларів США, просить
стягнути з них в солідарному порядку 399
500 гривень. Дані обставини стали
підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги
підтримав, просить задовольнити.

Відповідачі не визнавши
пред'явлені позовні вимоги в повному
обсязі звернулися до суду із
зустрічним позовом в якому просять
визнати незаконним та неукладеним
договір позики від 24.04.2010р. Позовні
вимоги мотивовані тим, що розписка, яка
підтверджує позичення грошових коштів
в розмірі 50000 доларів США була написана
під впливом психологічного тиску з
боку ОСОБА_2, без наміру створення
правових наслідків, з метою приховання
іншого правочину. Такі дії виразилися в
тому, що ОСОБА_2 скористався тяжким
становищем ОСОБА_3, яка 25.01.2009р. поховала
свою мати, з 09.03.2009р. по 14.04.2009р. тяжко
хворів її батько, а 22.07.2009р. між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 був розірваний шлюб. На думку
ОСОБА_3 такі обставини привели її до
нервового зриву, яким скористався
ОСОБА_2 В наступному між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 виник спір щодо поділу
спільного майна подружжя. З метою
вирішення спору мирним шляхом між ними
була підписана мирова угода за умовами
якої ОСОБА_2 отримував у власність
кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1» та два
автомобіля. Як стверджує ОСОБА_3,
24.04.2010р. ОСОБА_2 зустрівся з нею та почав
вимагати надання йому від неї та їх
сина розписку на суму 50000 доларів США,
мотивуючи тим, що дана розписка буде
гарантом неможливості відмови від
мирової угоди. Після того, як була
підписана мирова угода, ОСОБА_2 у серпні
2010р. повернув оригінал розписки. У
квітні 2011р. на ОСОБА_3 був здійснений
напад , вона була пограбована, в неї
були викрадені речі в тому числі і
оригінал розписки на суму 50 000 доларів
США. Посилаючись на зазначені
обставини ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять
відмовити в задоволені первісного
позову, задовольнивши зустрічні
позовні вимоги.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в
судовому засіданні вважає, що
зустрічний позов є безпідставним,
надуманим та недоведеним. Просить
відмовити в його задоволені.

Суд, заслухавши представника
позивачка, відповідачів та їх
представників, вивчивши матеріали
справи, встановивши факти та
відповідні до них правовідносини,
прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справу убачається,
що 24.04.2010р. ОСОБА_3 власноруч була
написана розписка за умовами якої
ОСОБА_3, ОСОБА_4 позичали у ОСОБА_2
грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США
строком на три роки, для придбання
однокімнатної квартири. Розписка була
написана в присутності ОСОБА_6, ОСОБА_1
та підписана ОСОБА_3, ОСОБА_7 (а.с.90).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики, який згідно зі ст.1047
цього ж Кодексу був укладений у
письмовому вигляді, одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

У встановлений в розписці строк,
позичені грошові кошти повернуті не
були, що зумовило звернення ОСОБА_2 до
суду з дійсним позовом.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України, визначає, що
на підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.545 ЦК України,
наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

Аналізуючи зазначені вище норми, які
регулюють виникли між сторонами
правовідносини, суд вважає, що
належним свідченням повернення позики
слід вважати одну із наступних умов:
наявність у позичальника оригіналу
розписки про позичання грошових
коштів; наявність у позичальника
оригіналу розписки про повернення
грошових коштів, написана
позикодавцем; данні про зарахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок позикодавця.

Так, допитаний у судовому засіданні
свідок ОСОБА_1, яка є дружиною ОСОБА_4
зазначила, що вона 24.10.2010р. разом з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 поїхали на зустріч з
ОСОБА_2 Під час їх зустрічі перебував
чоловік, який представився як ОСОБА_6 -
адвокат ОСОБА_2 Розмова стосувалася
необхідності написання розписки
ОСОБА_3 на суму 50000 доларів США, як
гарант того, що ОСОБА_3 не відмовиться
від підписаної мирової угоди, щодо
поділу спільного майна подружжя. При
цьому, ОСОБА_2 зазначив, що після
розгляду справи та затвердження
мирової угоди він поверне написану
ОСОБА_3 розписку.Як зазначила свідок,
грошові кошти за розпискою ОСОБА_3,
ОСОБА_8 не передавалися. Свідок
зазначила, що у серпні 2010р. вона
перебувала в кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_1»
під час зустрічі ОСОБА_2 з ОСОБА_3 Вона
особисто бачила, як ОСОБА_2 повернув
ОСОБА_3 оригінал розписки від 24.10.2010р. із
зазначенням того, що він виконав всі
свої зобов'язання перед ОСОБА_3 Після
чого він пішов.

Свідок ОСОБА_9, яка є адміністратором
кафе-бара та особисто знає ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, зазначила що у серпні 2010р. під
час своєї роботи вона стала свідком
розмови між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 під час
якої останній передав ОСОБА_3 якийсь
листок та сказав, що «він виконав усі
обов'язки».Після того як ОСОБА_2 пішов,
ОСОБА_3 показала їй оригінал розписки
від 24.04.2010р. та пояснила, що дана
розписка була гарантом передачі у
власність ОСОБА_2 бару «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Свідок ОСОБА_10, яка є знайомою ОСОБА_3
показала, що в серпні 2010р., точну дату
не пам'ятає, вона знаходилась в барі
«ІНФОРМАЦІЯ_1» де бачила, як в бар
зайшов ОСОБА_2 та сів за стіл до ОСОБА_3
Під час їх розмови вона побачила, як
ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 лист паперу та
сказав, що «він виконав свої
зобов'язання». Після, того як ОСОБА_2
пішов з бару, ОСОБА_3 показала їй
оригінал розписки від 24.10.2010р. на суму
50000 доларів США та пояснила, що дана
розписка була надана як гарантія
передачі у власність ОСОБА_2 бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Свідок ОСОБА_11, яка знає ОСОБА_3 з
дитинства, в судовому засіданні
пояснила, що вона у серпні 2010р. прийшла
в гості до ОСОБА_3, яка показала їй
оригінал розписки від 24.04.2010р. про
позичання нею у ОСОБА_2 50000 доларів США
та пояснила, що дану розписку їй
повернув ОСОБА_2 за годину до приходу в
гості свідка. Розписка була написана в
зв'язку з тим, що ОСОБА_3 передала ОСОБА_2
у власність бар.

Всім свідкам був представлений для
огляду оригінал розписки від 24.04.2010р.,
який ними був впізнаний, як розписка
яку ОСОБА_2 у серпні 2010р. повернув
ОСОБА_3

З урахуванням наведеного, у суду не має
підстав ставити під сумнів
достовірність і правдивість фактів,
повідомлених свідками. Дані про їхню
заінтересованість в результаті
розгляду справи відсутні, їх показання
об'єктивно підтверджуються і не
суперечать іншим наявним у справі
доказам.

Оцінюючи показання свідків в їх
сукупності, які не суперечать один
одному, не спростовуються іншими
зібраними по справі доказам, суд
вважає доведеним той факт, що у серпні
2010р. ОСОБА_2, як позикодавець повернув
оригінал розписки від 24.04.2010р. ОСОБА_3,
як позичальниці. Відтак, в силу ч.3 ст.545
ЦК України, слід вважати, що виникли за
розпискою зобов'язання у ОСОБА_3, ОСОБА_4
по поверненню позичених грошових
коштів в розмірі 50000 доларів США були
виконанні саме в серпні 2010р. Будь-яких
нових зобов'язань грошового характеру
у ОСОБА_3, ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 судом не
встановлено.

Відповідно до абзацу 2 ст. 1051 ЦК України
судом не приймаються до уваги
показання свідків в частині не
передачі грошових коштів під час
написання розписки від 24.04.2010р. та її
поверненні. Судом приймаються до уваги
показання в частині передачі саме
оригіналу розписки від 24.04.2010р. Інших
належних доказів безгрошовості
договору позики зацікавленою стороною
по справі суду не представлено.

При розгляді даної справи суд враховує,
що 30.04.2011р. об 22.30г. наОСОБА_3
невстановленими особами відкрито, з
використанням насилля був здійснений
напад, під час якого у потерпілій були
викрадені належні їй речі, в тому
числі і оригінал розписки від 24.04.2010р.
на суму 50000 доларів США. Дану на ім'я
ОСОБА_2 Дана обставина підтверджується
витребуваним витягом з кримінального
провадження, заявою ОСОБА_3 від 07.05.2011р.

Представником ОСОБА_2 показання
свідків не спростовані, та не
мотивовані обставини наявності у
ОСОБА_2 оригіналу розписки від 24.04.2010р.
після її повернення ОСОБА_3 у серпні
2010р. В свою чергу ОСОБА_2 для дачі
особистих пояснень до судового
засідання не з'явився, зазначені вище
обставини не спростував, незважаючи на
роз'яснення судом представнику
позивача наслідків невчинення
процесуальних дій у відповідність до
ч.4 ст. 10 ЦПК України.

Таким чином, факти встановленні в
судовому засіданні вказують на
відсутність порушеного права ОСОБА_2,
так як виникли зобов'язання по даному
спору припинилися у серпні 2010р.
Наявність у ОСОБА_2 оригіналу розписки
від 24.04.2010р., з урахуванням фактів
встановлених судом та зазначених вище
у рішенні суду, не може бути безумовною
підставою для задоволення пред'явлених
вимог.

Отже, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
пред'явлених позовних вимог ОСОБА_2

Поставлені ОСОБА_3, ОСОБА_4 у
зустрічному позові питання про
визнання незаконним та неукладеним
договору позики, не відповідають
можливим способам захисту цивільних
прав і інтересів, передбачених законом,
що є безумовною підставою для відмови в
задоволенні зустрічного позову. З
урахуванням змісту пред'явлених
зустрічних позовних вимог та виходячи
з предмету виниклих між сторонами
правовідносин, ОСОБА_4, ОСОБА_3 могли
звернутися до суду з вимогами
передбаченими главою 16 книгою першою
ЦК України. Проте, з такими вимогами
відповідачі до суду не зверталися.

Крім того, слід зазначити, що підстави
на які посилалась ОСОБА_3, а саме
укладання договору позики під
психічним тиском, є підставою для
визнання такого договору недійсним.
Підстави такої недійсності
передбачені ч.1 ст. 231 ЦК України. Разом
з тим, ОСОБА_3 не довела до суду
належними та допустимими доказами
факту насильства, яке б виражалося у
неправомірних діях відносно неї з боку
ОСОБА_2 чи інших осіб. Зважаючи на
посилання щодо психічного тиску на
ОСОБА_3 не обґрунтовані обставини
підписання розписки ОСОБА_4 Недоведені
і посилання ОСОБА_3 на удаваність
договору позики від 24.04.2010р.

Всі інші посилання, зазначені у
зустрічному позові, є хибними та не
заслуговують на увагу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення зустрічних
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,11,57,64,209, 212-215,218 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 - про
стягнення боргу за договором позики -
відмовити в повному обсязі.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 - про визнання
договору позики незаконним та
неукладеним - відмовити в повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Одеської області через
суд першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня проголошення рішення.

Суддя -