№ 2-36-14
(№ 760-3045-13-ц)
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

06. 02. 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді
Бобровника О. В.

при секретарі:
Волковій В. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві - про встановлення
факту ухилення від виконання обов'язку
щодо утримання спадкодавця, усунення
від права на спадкування за законом,
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом на 1/4 частину
квартири, визнання права власності на
1/4 частину квартири, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом на 1/4 частину грошового вкладу
та визнання права власності на 1/4
частину грошового вкладу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві - про встановлення
факту ухилення від виконання обов'язку
щодо утримання спадкодавця, усунення
від права на спадкування за законом,
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом на 1/4 частину
квартири, визнання права власності на
1/4 частину квартири, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом на 1/4 частину грошового вкладу
та визнання права власності на 1/4
частину грошового вкладу.

Позивач при зверненні до суду в
обґрунтування своїх вимог посилалась
на те, що підставою для звернення її із
вищевказаним позовом до відповідача
стало успадкування 1/4 частини квартири
АДРЕСА_1 після смерті її чоловіка
ОСОБА_3 матір'ю останнього - ОСОБА_2

Із вказаним фактом позивач не
погоджується та вважає його таким, що
порушує її права та норми чинного
законодавства, виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер чоловік
позивача ОСОБА_3

На день смерті ОСОБА_3 перебував у
довготерміновому службовому
відрядженні за кордоном в м. Мілан
Італія.

Після його смерті відкрилася спадщина
у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Заповіту складено не було.

Спадкоємцями першої черги після
смерті спадкодавця ОСОБА_3, у
відповідності з положеннями ст. 1261 ЦК
України є його дружина ОСОБА_1 та його
мати ОСОБА_2, які прийняли спадщину у
встановлений законом строк та отримали
свідоцтва про право на спадщину за
законом, кожна на 1/4 частину квартири.

Позивач являється власником 3/4
частин квартири, а відповідач
являється власником 1/4 частини
квартири.

Вказану двокімнатну квартиру позивач
ОСОБА_1 та її покійний чоловік ОСОБА_3
придбали в 2006 році, згідно договору
купівлі-продажу від 04. 08. 2006 року.

Позивач зазначає, що для придбання
вказаної квартири позивач продала
нерухомість, яка належала їй особисто,
а саме: однокімнатну квартиру за
адресою: АДРЕСА_5 за 277 750, 00 грн.

Так, кошти від продажу однокімнатної
квартири, яка належала на праві
власності позивачу ОСОБА_1, були
витрачені на придбання їх спільної з
чоловіком двокімнатної квартири.

ОСОБА_3 за життя був державним
службовцем та працював у Міністерстві
Закордонних справ України, а з 12. 11. 2010
року переведений на посаду консула
відділу з

економічних питань Генерального
консульства України в м. Мілан Італія
та перебував там у довготривалому
відрядженні.

В зв'язку із зазначеним ОСОБА_3 разом із
позивачем постійно проживали в м. Мілан
Італія.

В цей час ОСОБА_3 захворів на рак нирки,
тривалий час лікувався.

В травні 2011 року йому поставили діагноз
«вторинне новоутворення в мозку, з
виникненням ниркової неоплазії у
вигляді світлих клітин, з вторинною
легеневою, апатичною, гормональною та
лімфатичною локалізацією».

Позивач зазначає, що на лікування
ОСОБА_3 були витрачені значні кошти, всі
сімейні заощадження.

Міністерством Закордонних справ
України заробітна плата ОСОБА_3
нараховувалася на картковий рахунок в
Україні.

При цьому, ні сам ОСОБА_3, ні його
дружина ОСОБА_1 кошти з вказаного
карткового рахунку не знімали.

Лише коли ОСОБА_3 вже був в тяжкому
стані, в травні 2011 року, він зізнався
позивачу про те, що він дозволив своїй
матері ОСОБА_2 користуватися коштами,
які знаходилися на його картковому
рахунку в Україні (його заробітною
платою), тобто відповідач
розпоряджалася на власний розсуд
коштами на картковому рахунку ОСОБА_3,
без відома та згоди на це позивача.

Позивач зазначає, що дізнавшись про те,
що можливо на рахунку є кошти, які можна
було б використати на лікування та
транспортування хворого чоловіка в
Україну, ОСОБА_1 звернулася до
відповідача ОСОБА_2, щоб перерахувала
кошти, на що вона отримала відмову
вмотивовану тим, що у відповідача
ніяких грошей немає і нічим вона
допомагати не буде.

В зв'язку із смертельним захворюванням
на рак нирки ОСОБА_3 перебував у
безпорадному стані, не міг самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребував постійного стороннього
догляду та допомоги.

Позивач зазначає, що весь час вона
перебувала поруч із хворим чоловіком
та доглядала за ним, допомагала у
всьому та піклувалась про нього.

ОСОБА_2 ніякої допомоги хворому не
надавала та не приїхала перед смертю
сина для того щоб попрощатись з
останнім, не була присутньою на
похоронах сина, не приймала участі в
організації та здійсненні похорону.

Похорони було організовано та
здійснено за власні кошти позивача.

В зв'язку з тим, що відповідач ухилялась
від утримання та догляду за власним
сином, позивач вважає, що вона не має
права на спадкування належного йому
майна після його смерті.

В зв'язку із зазначеним, позивач з
урахуванням уточнень просила суд:

встановити факт ухилення відповідачем
від виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця, який через тяжку хворобу
був у безпорадному стані;

усунути відповідача від права на
спадкування за законом після смерті
сина ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
року;

визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом на 1/4 частину
квартири АДРЕСА_1, видане 13. 03. 2012 року
Дев'ятою Київською державною
нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_2;

визнати за позивачем право власності
на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1;

визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом на 1/4 частину
грошового вкладу з відповідними
відсотками та грошовими компенсаціями,
що знаходяться у відділенні Ощадного
банку України № 3715/0527 в м. Києві, на
рахунку № НОМЕР_1, видане 03. 03. 2012 року
Дев'ятою Київською державною
нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_2;

визнати право власності на 1/4 частину
грошового вкладу з відповідними
відсотками та грошовими компенсаціями,
що знаходяться у відділенні Ощадного
банку України № 3715/0527 в м. Києві, на
рахунку № НОМЕР_1;

стягнути з відповідача на користь
позивача понесені судові витрати в
сумі 4 239,04 грн., які складаються з оплати
судового збору в розмірі 239 грн. 04 коп.
та витрат на правову допомогу в розмірі
4000 грн.

Позивач та її представник в судовому
засіданні уточнену позовну заяву
підтримали в повному обсязі та просили
суд про задоволення позову.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечували в повному обсязі
посилаючись на те, що посилання
позивача щодо ухилення нею від надання
померлому допомоги є безпідставними та
не відповідають дійсності, оскільки
відповідач постійно спілкувалась з
померлим сином в телефонному режимі,
також відповідач зазначила, що вона не
могла приймати участі у похованні
померлого сина, оскільки поховання
відбулось за межами України, а саме за
місцем мешкання ОСОБА_3 в Італії в м.
Мілан, в зв'язку з чим відповідач не
мала змоги бути присутньою на похороні
сина, оскільки вона є людиною похилого
віку. Також відповідач заперечуючи
проти позову посилалась на те, що вона
не мала змоги надавати матеріальну
допомогу своєму хворому сину, оскільки
вона є людиною похилого віку та має не
задовільний стан здоров'я в зв'язку з
чим усі наявні кошти витрачає на ліки.
Також зазначала, що її померлий син
ОСОБА_3 ніколи не звертався до
відповідача з проханням надання йому
будь якої допомоги матеріальної чи
моральної. В зв'язку із зазначеним
відповідач та її представник просили
відмовити в задоволенні позову
повністю.

Третя особа Головне управління юстиції
у м. Києві в судове засідання свого
представника не направили, про час та
місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, про причини неявки в
судове засідання представника третьої
особи суду не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, об'єктивно оцінивши
докази, які містяться в справі, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
06. 05. 1990 року уклали шлюб, що
підтверджується копією свідоцтва про
укладення шлюбу (а.с. 10).

04. 08. 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних
частках кожному була придбана
квартира, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
договору купівлі-продажу квартири від
04. 08. 2006 року (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер, що
підтверджується витягом з Акту про
смерть, виданого 13. 06. 2011 року
службовцем РАЦС в м. Мілан Теренці
Савіно та перекладений українською
мовою 13. 06. 2011 року консулом
Генерального консульства України в
Мілані Фуфалько Р. І. (а.с. 7).

Вбачається, що на день смерті ОСОБА_3
перебував у довготривалому службовому
відрядженні за кордоном в м. Мілан
Італія.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася
спадщина у вигляді 1/4 частини квартири
АДРЕСА_1.

Заповіт складено не було.

Вбачається, що спадкоємцями першої
черги після смерті спадкодавця
ОСОБА_3, у відповідності з положеннями
ст. 1261 ЦК України є його дружина ОСОБА_1
та його мати ОСОБА_2, які прийняли
спадщину у встановлений законом строк
та отримали свідоцтва про право на
спадщину за законом, кожна на 1/4 частину
квартири.

Таким чином, вбачається, що
позивач являється власником 3/4 частин
квартири, згідно договору
купівлі-продажу від 04. 08. 2006 року та
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого 13. 02. 2012 року
державним нотаріусом Дев'ятої
Київської державної нотаріальної
контори (а.с. 8-9, 12), а відповідач
являється власником 1/4 частини
квартири, згідно свідоцтва про право на
спадщину, виданого 13. 03. 2012 року Дев'ятою
Київською державною нотаріальною
конторою.

Позивач при зверненні до суду, як
на підставу позовних вимог посилалась
на те, що ОСОБА_3 в зв'язку з тяжкою
хворобою перебував у безпорадному
стані, був непрацездатним, а тому
потребував матеріальної допомоги, яку
його мати ОСОБА_2 мала змогу надавати,
оскільки її доходи дозволяли їй це
робити (вона отримувала пенсію та
користувалась заробітною платою свого
сина, яка була на картковому рахунку в
Україні). Відповідач матеріальну
допомогу сину не надавала. Також
зазначала, що в зв'язку з тим, що
відповідач ухилялась від утримання та
догляду за власним сином, на думку
позивача, відповідач не має права на
спадкування належного йому майна після
його смерті, в зв'язку з чим просила
позов задовольнити, на що слід
зазначити наступне.

Відповідно до норм ст. 1224 ЦК України не
мають права на спадкування особи, які
умисно позбавили життя спадкодавця чи
будь-кого з можливих спадкоємців або
вчинили замах на їхнє життя; не мають
права на спадкування особи, які умисно
перешкоджали спадкодавцеві скласти
заповіт, внести до нього зміни або
скасувати заповіт і цим сприяли
виникненню права на спадкування у них
самих чи в інших осіб або сприяли
збільшенню їхньої частки у спадщині; не
мають права на спадкування за законом
батьки після дитини, щодо якої вони
були позбавлені батьківських прав і
їхні права не були поновлені на час
відкриття спадщини; не мають права на
спадкування за законом батьки
(усиновлювачі) та повнолітні діти
(усиновлені), а також інші особи, які
ухилялися від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця, якщо ця
обставина встановлена судом; не мають
права на спадкування за законом одна
після одної особи, шлюб між якими є
недійсним або визнаний таким за
рішенням суду; якщо шлюб визнаний
недійсним після смерті одного з
подружжя, то за другим із подружжя, який
його пережив і не знав та не міг знати
про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд
може визнати право на спадкування
частки того з подружжя, хто помер, у
майні, яке було набуте ними за час цього
шлюбу; за рішенням суду особа може бути
усунена від права на спадкування за
законом, якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Згідно із пунктом 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, що
Правило абзацу другого частини третьої
статті 1224 ЦК стосується особи, яка
зобов'язана була утримувати
спадкодавця згідно з нормами Сімейного
кодексу України.

Факт ухилення особи від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця
встановлюється судом за заявою
заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади).

При цьому слід враховувати поведінку
особи, розуміння нею свого обов'язку
щодо надання допомоги, її необхідність
для існування спадкодавця, наявність
можливості для цього та свідомого
невиконання такою особою
встановленого законом обов'язку.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК
стосується всіх спадкоємців за
законом, зокрема й тих, які відповідно
до Сімейного кодексу України не були
зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від
права на спадкування може бути
пред'явлена особою, для якої таке
усунення породжує пов'язані зі
спадкуванням права та обов'язки,
одночасно з її позовом про одержання
права на спадкування з підстав,
визначених у частині другій статті 1259
ЦК.

Таким чином, виходячи зі змісту
вищезазначених норм, особа може бути
усунена від права на спадкування за
умови свідомого та умисного ухилення
від надання допомоги, встановлення
фактів потреби такої допомоги,
звернення за допомогою, отримання
відмови від надання допомоги,
уникнення від обов'язку забезпечити
допомогу при фактичній можливості його
виконувати.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_3
був державним службовцем та працював у
Міністерстві Закордонних справ
України, з 12. 11. 2010 року був переведений
на посаду консула відділу з
економічних питань Генерального
консульства України в м. Мілан, в
зв'язку з чим тривалий час перебуваючи
у довготривалому службовому
відрядженні, проживав разом із своєю
дружиною ОСОБА_1 за межами України.

В цей час ОСОБА_3 захворів на рак нирки
та тривалий час лікувався перебуваючи
за кордоном.

В зв'язку із смертельним захворюванням
ОСОБА_3 потребував стороннього догляду,
який був наданий ОСОБА_3, його дружиною
ОСОБА_1, яка весь час перебувала біля
хворого та надавала йому необхідну
допомогу та догляд.

Разом з цим, до захворювання померлий
працював, спілкувався з родичами та
знайомими, матеріальної допомоги не
потребував.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонерка, яка є
матір'ю ОСОБА_3, на час довготривалого
відрядження сина до м. Мілан Італія,
проживала за місцем реєстрації та
території України.

Відповідач під час розгляду справи
пояснила суду, що її померлий син
ОСОБА_3 не звертався до нею з проханням
надання йому будь-якої допомоги
матеріальної чи моральної. Також
зазначала, що не зважаючи на те, що вона
має дохід (отримує пенсію), вона є
людиною похилого віку і сама потребує
матеріальної допомоги, в зв'язку із
незадовільним станом здоров'я.

Вбачається, що відповідач ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонерка, не працює,
господарською діяльністю в якості
фізичної особи-підприємця не
займається, не має самостійного доходу,
окрім пенсії, фактично перебувала на
утриманні свого сина ОСОБА_3, який
надавав їй матеріальну допомогу.

Таким чином судом встановлено, що на
час виявлення хвороби ОСОБА_3 до його
смерті, відповідач не мала власного
доходу та не мала можливості надавати
матеріальну допомогу.

Також судом встановлено, що
відповідач сама потребує сторонньої
допомоги, оскільки є людиною похилого
віку.

Позивачем та її представником не були
надані докази на підтвердження
умисного уникнення відповідача від
обов'язку забезпечити допомогу
спадкодавцю.

За таких обставин, враховуючи вік та
стан здоров'я відповідача, те, що
відповідач маючи смертельне
захворювання тривалий час проживав за
межами України, вбачається, що
відповідач не мала жодної можливості
надавати сину матеріальну допомогу,
при відсутності факту звернення
спадкодавця за наданням допомоги, факт
самоухилення відповідача від
утримання свого сина не доведений, та
при відсутності факту умисної та
усвідомленої відмови від надання такої
допомоги, суд вважає вимоги позивача
необґрунтованими, не доведеними та
такими, що не підлягають задоволенню.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.
1224, 1259, 1224 ЦК України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» від 30 травня 2008 року № 7,
ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: