АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/240/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 44 Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Подорога В. М. УХВАЛА
05 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПодорога В. М.
суддівБородійчук В. Г. , Демченко В. А.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 03 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8,
третя особа: Черкаська міська рада,
Житлово - будівельний кооператив №120,
ОСОБА_9, служба у справах дітей
Черкаської міської ради про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_8, третя особа:
Черкаська міська рада, Житлово -
будівельний кооператив №120, ОСОБА_9,
служба у справах дітей Черкаської
міської ради про визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням, мотивуючи свої
вимоги тим, що він є головним наймачем
квартири АДРЕСА_1. Дана квартира була
надана йому та членам його сім'ї в
користування на підставі ордеру №39 від
25.03.1998р. В даній квартирі зареєстровані:
він, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9 - з 28.09.1999р.,
ОСОБА_8 з 10.11.2010р., ОСОБА_12 з 02.12.2011р.

Оскільки ОСОБА_8перебувала в
зареєстрованому шлюбі з його сином
ОСОБА_11, він надав дозвіл на її
реєстрацію в своїй квартирі. Більше
року відповідачка не проживає та не
користується квартирою, а тому вважає,
що вона втратила право користування
житловим приміщенням.

Просив визнати ОСОБА_8 такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням в квартирі
АДРЕСА_1

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 03 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7
подала апеляційну скаргу в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення і ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі ордеру, виданого згідно з
рішенням загальних зборів членів ЖБК
від 25.03.1998р. №39, затвердженого рішенням
виконкому Черкаської міськради
народних депутатів від 21.07.1998р. № 600
ОСОБА_6 та членам його сім'ї ОСОБА_10,
ОСОБА_11 та ОСОБА_9 надано для проживання
квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до довідки від 13.05.2013р. в
даній квартирі зареєстровані:
ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9 - з
28.09.1999р., ОСОБА_8- з 10.11.2010р., ОСОБА_12- з
02.12.2011р.

Відповідачка ОСОБА_8 була
зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1
10.11.2010р. як дружина ОСОБА_11 - сина
наймача квартири. Тобто, в розумінні
положень ст. 64 ЖК відповідачка ОСОБА_8
не відноситься до членів сім'ї наймача -
позивача по справі ОСОБА_6

Згідно із ст. 64 ЖК України, члени сім'ї
наймача, які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члені сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти та батьки. Членами
сім'ї наймача може бути визнано й інших
осіб, якщо вони постійно проживають
разом з наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Таким чином, суд першої інстанції
правомірно вважав, що положення ст.ст.
71, 72 ЖК України можуть бути застосовані
лише в разі тимчасової відсутності в
житловому приміщенні без поважних
причин, - наймача або членів його сім'ї в
строк понад шість місяців і не
регулюють питання визнання піднаймача
особою, яка втратила право
користування житлом.

Крім того, безпідставними є посилання
позивача як в позовній заяві, так і в
судовому засіданні на положення ст. 107
ЖК України, оскільки вони також не
поширюються на дані правовідносини.

Також судом першої інстанції
зазначено, що як в позовній заяві, так і
в судовому засіданні позивачем, його
представником та третьою особою
ОСОБА_10 зазначалось про те, що при
наданні наймачем та членами його сім'ї
згоди щодо реєстрації ОСОБА_8 в
квартирі №110, не передбачалась
можливість фактичного проживання
останньої в цьому помешканні, а малися
лише наміри здійснити таку реєстрацію
для отримання відповідачкою
тимчасової посвідки для постійного
проживання в Україні, оскільки вона є
громадянкою Росії. Ніхто з осіб, що
беруть участь у розгляді справи не
заперечував проти того, що як під час
спільного проживання в період шлюбу
ОСОБА_8 з ОСОБА_11, так і після припинення
ними фактичного спільного проживання,
вони проживали в м. Бориспіль.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і судова
колегія.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Змінити підставу позову суд вправі
тільки за згодою позивача (пункт 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" від 12 квітня
1985 року N 2).

Судом першої інстанції в повній мірі
досліджено обставини справи, та
правомірно вказано, що заявлені
позовні вимоги не можуть бути
задоволені.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду ухвалено у
відповідності до норм ст. 308 ЦПК України
відповідає обставинам справи, з
додержанням вимог закону і не може бути
скасовано з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 03 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий :

Судді :