Номер провадження 2/522/2490/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 21» травня 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого - судді Суворової О.В.

при секретарі - Бондаренко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Одеської міської ради
про стягнення моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2, Одеської міської
ради, у якій просить стягнути з
Одеської міської ради на його користь
суму у розмірі 5000 гривень, посилаючись
на те, що ОСОБА_2, який на той час був
Одеським міським головою, тривалий час
не виконувались судові рішення, за
якими позивач був стягувачем, у зв'язку
із чим позивачеві було завдано
моральну шкоду, яку він оцінює у 5000
гривень.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
просили позов задовольнити.

Представник відповідача - Одеської
міської ради у судовому засіданні
позов не визнав, просив відмовити у
задоволенні позову.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
судового засідання сповіщений
належним чином, про поважні причини
неявки у судове засідання суд не
сповістив.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, суд
вважає, що рішення у справі необхідно
постановити із частковим задоволенням
позову. Судом встановлені наступні
фактичні обставини на підставі наявних
у матеріалах справи доказів.

Згідно свідоцтва про право власності
на нежитлові будівлі від 22.06.2009 р.
позивачеві на праві приватної
власності належить об'єкт, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Об'єкт в цілому складається з садового
будинку літ. „А", загальною площею 8,4
кв.м., будівлі майстерні літ. „Б",
загальною площею 47,9 кв.м., основною
площею 23,9 кв.м., гаражу літ. „Г".
Свідоцтво видане на підставі
розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 18.12.2001 р. № 1246.

В 2002 р. позивач звернувся до Одеської
міської ради з питання встановлення
сервітуту на земельній ділянці , площею
851,2 кв. м., оскільки він позбавлений
можливості вільного проїзду і
обслуговування свого домоволодіння.

04.12.2002 р. комісією з розгляду земельних
спорів Одеської міськради було
прийнято рішення, згідно якого
управлінню архітектури та
містобудування доручалось підготувати
висновок про організацію проїзду до
дільниці позивача , а управлінню
земельних ресурсів, при підготовці
матеріалу у відведенні земельної
ділянки для проїзду, врахувати
висновок управління архітектура та
містобудування.

23.04.2003 р. комісія з будівництва,
архітектури та земельних
правовідносин Одеської міськради
рекомендувала управлінню архітектури
та містобудування видати висновок і
узгодити на плані земельної ділянки
проїзд до домоволодіння, а управлінню
земельних ресурсів доручалось
здійснити відповідне корегування
плану території з організації проїзду.

У 2003 - 2006 роках, позивачу надавались
відповіді з УАМ і УЗР Одеської
міськради, у яких повідомлялось про те,
що документи на право користування
земельною ділянкою знаходяться в
стадії оформлення і організація
проїзду до його домоволодіння буде
врахована на праві земельного
сервітуту.

Позивач 14.03.2011 р. звернувся з заявою до
голови Одеської міськради про
порушення його конституційного права,
та наполягав на особистому прийомі,
проте в порушення ст.ст. 15, 19, 20, 22 Закону
України «Про звернення громадян»
вказана заява залишилася без розгляду
та ніякої відповіді позивачу надано не
було.

Дані факти встановлені постановою
Приморського районного суду м. Одеси
від 23 лютого 2012 року по
адміністративній справі № 2а/1522/6608/11 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Одеської
міської ради про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії,
зміненою постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 19 грудня 2012 року, з огляду на що в
силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України суд вважає їх
встановленими.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 23 лютого 2012 року з
урахуванням змін, внесених постановою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 грудня 2012
року, було визнано бездіяльність
ОСОБА_2, пов'язану з залишенням заяви
від 14 березня 2011 року без розгляду і
вирішення неправомірною, зобов'язано
ОСОБА_2 усунути порушення чинного
законодавства України та надати
відповідь на заяву від 14 березня 2011
року, визнано дії Одеської міської
ради, пов'язані з тривалим не
вирішенням питання щодо встановлення
земельного сервітуту для проїзду і
обслуговування домоволодіння
розташованого за адресою : АДРЕСА_1
неправомірними, зобов'язано Одеську
міську раду на протязі двох місяців
вчинити дії щодо встановлення
земельного сервітуту на право проїзду
до домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, яке належить
позивачеві.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 15 травня 2013 року, залишеною
без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 4 березня 2013 року, зобов'язано
голову Одеської міської ради ОСОБА_2
подати у десятиденний строк, з дня
отримання копії ухвали суду, звіт про
виконання постанови Приморського
районного суду м.Одеси від 23.02.2012 р.,
визнано протиправною бездіяльність
суб'єкта владних повноважень голови
Одеської міської ради ОСОБА_2, пов'язану
з тривалим невиконанням постанови
Приморського районного суду м.Одеси
від 23.02.2012 р., встановлено строк голові
Одеської міської ради ОСОБА_2 для
виконання постанови Приморського
районного суду м.Одеси від 23.02.2012 р. в
місячний строк з моменту отримання
копії ухвали суду.

Доказів виконання ОСОБА_2 постанови
Приморського районного суду м. Одеси
від 23 лютого 2012 року матеріали справи
не містять.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 КАС України, у
порядку якого були ухвалені
вищевказані судові рішення, судове
рішення, яким закінчується розгляд
справи в адміністративному суді,
ухвалюється іменем України.

Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Таким чином, невиконання судових
рішень, які набрали законної сили, є
протиправною поведінкою як по
відношенню до держави, так і по
відношенню до осіб, на користь яких
вони були ухвалені.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, позивач зазнав моральної
шкоди, яка виразилась у душевних
стражданнях від протиправної
бездіяльності ОСОБА_2, щодо невиконання
ухвалених на користь позивача судових
рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Позивач у позовній заяві в
обґрунтування факту спричинення йому
моральної шкоди посилається на те, що
обставина щодо залишення без належного
розгляду та вирішення заявлених ним
вимог призводила до морального
виснаження, нервового перенапруження
та втрати спокійного ритму життя.
Невиконання судових рішень
пригнічувало його душевний стан, а
нескінченні пошуки захисту порушеного
права вимагали додаткових зусиль,
витрат часу, а зневажливе ставлення
відповідача до ухвалених судових
рішень пригнічувало його людську
гідність.

При цьому, враховуючи глибину та
ступінь моральних страждань позивача,
тривалість часу, який позивач витратив
на відновлення своїх прав, суд оцінює
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди у 1000 гривень.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги у цій частині обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК
України суд стягує з Одеської міської
ради в дохід держави судовий збір у
розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Одеської міської ради про стягнення
моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Одеської міської ради на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду у
розмірі 1000 гривень.

Стягнути з Одеської міської ради в
дохід держави судовий збір у розмірі
243,60 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
О.В.Суворова

21.05.2014