Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1067/14
Головуючий у 1-й інстанції: Наумов О.О.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 10 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Кредитної спілки «Порада» про
стягнення грошових коштів за
депозитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначала, що
30.08.2008 року між нею та КС «Порада» був
укладений депозитний договір № 349
«Скарбниця», за умовами якого вона
передала відповідачу грошовий внесок у
сумі 40 000 грн., строком на 12 місяців, до
30.08.2009 року, процентна ставка за
користування внеском складала 23%
річних. За умовами договору відповідач
зобов'язаний був перерахувати суму
внеску і суму нарахованих процентів за
період користування грошима в робочий
день, наступний за останнім днем строку
внеску.

На момент спливу строку договору
залишок неповернутих коштів становив 49
199,98 грн., на порушення умов договору
станом на 13.09.2013 року гроші відповідач
не повернув.

Термін прострочення виконання
зобов'язань за договором у період з
30.08.2009р. по 13.09.2013р. становить 1475 днів,
таким чином, сума вкладу з урахуванням
нарахованих за договором відсотків за
користування становить 94 927,07 грн., 3%
річних від простроченої суми на
підставі ст. 625 ЦК України - 5 964,53 грн.,
нарахована у відповідності до ч. 5 ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів» пеня за 6 місяців у розмірі
3% за кожен день прострочення - 265 674,49
грн., а всього - 366 566,10 грн.

Крім того, 16.05.2009 року між ОСОБА_3 та КС
«Порада» був укладений депозитний
договір № 703 «Весняна порада 2009», за
умовами якого позивач передала
відповідачу грошові кошти в розмірі 5
грн. на умовах договору. Також, позивач
додатково внесла суму 29 995 грн. на
умовах договору. Процентна ставка за
користування внеском протягом строку
внеску складала 28 % річних, строк дії
договору - 6 місяців, до 16.11.2009р. За
умовами договору відповідач
зобов'язаний був перерахувати суму
внеску і суму нарахованих процентів за
період користування грошима в робочий
день, наступний за останнім днем строку
внеску.

На момент спливу строку договору
залишок неповернутих коштів становив 85
679,82 грн., на порушення умов договору
станом на 13.09.2013 року гроші відповідач
не повернув.

Термін прострочення виконання
зобов'язань за договором у період з
16.11.2009р. по 13.09.2013р. становить 1397 днів,
таким чином, сума вкладу з урахуванням
нарахованих за договором відсотків за
користування становить 177 500,42 грн., 3%
річних від простроченої суми на
підставі ст. 625 ЦК України - 9 837,92 грн.,
нарахована у відповідності до ч. 5 ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів» пеня за 6 місяців у розмірі
3% за кожен день прострочення - 462 671,03
грн., а всього - 650 009,37 грн.

Загальна сума боргу за обома
договорами становить 1 016 575,47 грн.

Тривале неповернення відповідачем
грошових вкладів також спричинило
позивачу моральну шкоду, оскільки
позбавило можливості реалізовувати
свої здібності, зробити заощадження.
Моральну шкоду ОСОБА_3 оцінює в 60 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини,
ОСОБА_3 просила суд стягнути з
відповідача на свою користь суму
внесків з процентами за весь час
користування вкладами, пеню у розмірі 3%
вартості внесків (послуг) за кожний
день прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, що всього складає 1
016 575,47 грн., відшкодувати моральну шкоду
у розмірі 60 000 грн.

Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 10 грудня
2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КС «Порада» на користь
ОСОБА_3 грошові кошти за депозитним
договором № 349 «Скарбниця» від 30.08.2008
року в розмірі 41 199,98 грн., за депозитним
договором № 703 «Весняна порада 2009» від
16.05.2009 року в сумі 86 549,82 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з КС «Порада» в дохід держави
судовий збір в сумі 1 277,50 грн.

Не погоджуючись із рішення суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням
нового про часткове задоволення
позовних вимог.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

За змістом ч. 1 ст. 1058, ч. 1 ст. 1060 ЦК
України за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

За положеннями ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» вклад
(депозит) - це кошти в готівковій або у
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України
проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу у банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунку
вкладника з інших підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 30.08.2008 року між КС
«Порада» та ОСОБА_3 був укладений
договір № 349 «Скарбниця» про залучення
внеску (вкладу) на депозитний рахунок,
за умовами якого ОСОБА_3 передала
відповідачу грошову суму 40 000 грн.
строком на 12 місяців, до 30.08.2009 року,
процентна ставка за користування
внеском складала 23 % річних з
нарахуванням відсотків в кінці строку
дії договору (а.с. 4).

За умовами п. 2.4 погодженого сторонами
договору після закінчення строку його
дії спілка ніяких нарахувань на внесок
не проводить, а згідно п. 3.5 після
закінчення строку дії договору спілка
здійснює повернення вкладу та
нарахованих процентів.

Прийняті зобов'язання відповідач не
виконав, у зазначений в договорі № 349
«Скарбниця» строк грошові суми
позивачу не сплатив.

Крім того, 16.05.2009 року між КС «Порада» та
ОСОБА_3 був укладений договір № 703
«Весняна порада 2009» про залучення
внеску (вкладу) на депозитний рахунок,
за умовами якого ОСОБА_3 передала
відповідачу грошову суму 5 грн. строком
на 6 місяців, до 16.11.2009р., процентна
ставка за користування внеском
складала 28 % річних з нарахуванням
відсотків щомісячно. Позивач поповнила
внесок (вклад) на депозитний рахунок
20.05.2009р. на суму 29995 грн. (а.с. 6, 7).

За умовами п. 2.4 погодженого сторонами
договору після закінчення строку його
дії спілка ніяких нарахувань на внесок
не проводить, відповідно до п. 3.5 після
закінчення строку дії договору спілка
здійснює повернення вкладу та
нарахованих процентів.

Прийняті зобов'язання відповідач не
виконав, в зазначений в договорі № 703
«Весняна порада 2009» строк грошові суми
позивачу не сплатив.

Статтею 629 ЦК України визначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а зобов'язання повинно
виконуватися належним чином й
відповідно до умов договору (стаття 526
ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
частково, суд виходив з доведеності
того, що в обумовлений договорами строк
суму грошового внеску та нарахованих
відповідно до умов договорів
процентів, КС «Порада» позивачу не
виплатила, що підтверджується даними
особових карток ОСОБА_3 по гривневим
депозитам та погодженим сторонами
актом від 13.09.2013 року (а.с. 3, 5, 7).

Проте, не зважаючи на правильність
висновків в цій частині, суд помилково
визначив у резолютивній частині
оскаржуваного рішення розмір
стягнення суми вкладу з відсотками за
обома договорами: за договором № 349
«Скарбниця» - за період з 30.08.2008 року по
30.08.2009 року; за договором № 703 «Весняна
порада 2009» - за період з 16.05.2009 року по
16.11.2009 року.

За вказаних обставин, КС «Порада»
зобов'язана виплатити вкладнику суму
вкладу з відсотками:

- за договором № 349 «Скарбниця» (за
період з 30.08.2008 року по 30.08.2009 року) у
розмірі: 40 000 грн. + 9 199,98 грн. = 49 199,98
грн. (а.с. 5);

- за договором № 703 «Весняна порада 2009»
(за період з 16.05.2009 року по 16.11.2009 року) - 85
679,82 грн. (а.с. 7).

Також, у відповідності до вимог ч. 2 ст.
625 ЦК України КС «Порада» зобов'язана
виплатити вкладнику 3% річних від
простроченої суми:

- за договором № 349 «Скарбниця»,
починаючи з 30.08.2009 року по 13.09.2013р. (в
межах заявлених позовних вимог), тобто,
за 1475 днів, в розмірі 5 964,53 грн. (в межах
заявлених позовних вимог);

- за договором № 703 «Весняна порада 2009»
починаючи з 16.11.2009 року по 13.09.2013р. (в
межах заявлених позовних вимог), тобто,
за 1397 днів, в розмірі 9 837,92 грн.,
відповідно до наданого позивачем
розрахунку, який є вірним та таким, що
підтверджується матеріалами справи.

Так, стаття 599 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три процента
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Укладені сторонами обидва договори
належить до грошових зобов'язань, а
тому, враховуючи юридичну природу
правовідносин сторін, на них
поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов'язання.

З урахуванням наведеного, суд
помилково відмовив у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3, заявлених на
підставі ст. 625 ЦК України, про
стягнення з відповідача на її користь
3% річних від простроченої суми.

Тобто, з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню 3% річних
від простроченої суми:

- за договором № 349 «Скарбниця» - в
розмірі 5 964,53 грн.;

- за договором № 703 «Весняна порада 2009» -
в сумі 9 837,92 грн.

Вимоги про стягнення інфляційних
нарахувань в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК
України позивачем не заявлялися, а тому
предметом даного спору вони не
являються.

Таким чином, довід апеляційної скарги
про невідповідність висновків суду
обставинам справи знайшов часткове
підтвердження під час апеляційного
розгляду.

Відмовляючи у задоволенні вимог про
стягнення процентів за вкладами з дня
закінчення строку договорів по 13.09.2013
року: за договором № 349 «Скарбниця» - в
розмірі 94 927,07 грн.; за договором № 703
«Весняна порада 2009» - в сумі 177 500,42 грн.,
суд правильно виходив із того, що за
погодженими сторонами умовами
договорів нарахування процентів
після закінчення строку договору
кредитною спілкою не здійснюється.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Отже, вимоги ОСОБА_3 про стягнення
процентів, нарахованих після
закінчення строку договорів,
суперечили їх умовам, тому відмову суду
у задоволенні вказаних вимог слід
визнати правомірною.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про
стягнення пені за несвоєчасне
виконання зобов'язання, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
ці вимоги не підлягають задоволенню.

Так, за змістом позовної заяви,
обґрунтовуючи право на стягнення пені
за кожен день прострочення повернення
депозитного вкладу, розмір якої згідно
наданого розрахунку становить: за
договором № 349 «Скарбниця» - 265 674,49 грн.;
за договором № 703 «Весняна порада 2009» -
462 671,03 грн., позивач посилалася на п. 5 ст.
10 Закону України «Про захист прав
споживачів», якою передбачено, що у
разі, коли виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надати
послуги) згідно з договором, за кожен
день (кожну годину, якщо тривалість
виконання визначено у годинах)
прострочення споживачеві сплачується
пеня у розмірі трьох відсотків
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством.

До правовідносин між сторонами, які
виникли з приводу депозитних
договорів, Закон України «Про захист
прав споживачів» застосовується лише в
частині, не врегульованій нормами ЦК
України та іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності.

Оскільки ж неустойка у виді пені в
якості забезпечення виконання КС
«Порада» грошових зобов'язань за
депозитними договорами їх умовами не
передбачалась, то і правових підстав
для її стягнення суд не мав.

Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Укладені між сторонами договори не
передбачають відшкодування моральної
шкоди у разі порушення кредитною
спілкою строків повернення
депозитних вкладів, а тому,
передбачених законом підстав для
стягнення з кредитної спілки коштів на
відшкодування моральної шкоди також не
має.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в
частині стягнення з відповідача:

- за договором № 349 «Скарбниця» - суми
вкладу з відсотками у розмірі 49 199,98
грн. та 3% річних від простроченої суми
за вкладом в розмірі 5 964,53 грн.;

- за договором № 703 «Весняна порада 2009» -
суми вкладу з відсотками у розмірі 85
679,82 грн. та 3% річних від простроченої
суми за вкладом в розмірі 9 837,92 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 слід відмовити з вищенаведених
мотивів.

Доводи апеляційної скарги щодо
визнання відповідачем позову з
посиланням на акт звіряння від 13.09.2013
року (а.с. 3) не базуються на законі,
оскільки, у відповідності до вимог ст.
174 ЦПК України визнання позову
допускається під час судового
засідання за усною заявою відповідача
або за його письмовою заявою, що
адресована суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що складений сторонами 13.09.2013 року акт
звіряння (а.с. 3) слід вважати
додатковими умовами до договору -
безпідставні, враховуючи як правову
природу такого акту, так і його зміст.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК
України договір банківського вкладу, в
якому вкладником є фізична особа, є
публічним договором (ст. 633 цього
Кодексу).

Відповідно ж до ч. 2 ст. 633 ЦК України
умови публічного договору
встановлюються однаковими для всіх
споживачів, крім тих, кому за законом
надані відповідні пільги, а згідно
положенням ч. 6 вказаної статті умови
публічного договору, які суперечать ч. 2
цієї статті та правилам, обов'язковим
для сторін при укладанні і виконанні
публічного договору, є нікчемними.

Решта доводів апеляційної скарги
ОСОБА_3 базуються лише на викладі
фабули справи та суб'єктивному
коментарі норм Закону, що не має
правового значення для суті спору.

На підставі ст. 88 ЦПК України з КС
«Порада» в дохід держави підлягає
стягненню судовий збір на загальну
суму 2 260,23 грн. (1 506,82 грн. + 753,41 грн.).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 10 грудня 2013
року по цій справі скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Кредитної спілки «Порада»
на користь ОСОБА_3: за договором № 349
«Скарбниця» суму вкладу з відсотками у
розмірі 49 199,98 грн. та 3% річних від
простроченої суми за вкладом в розмірі
5 964,53 грн.; за договором № 703 «Весняна
порада 2009» суми вкладу з відсотками у
розмірі 85 679,82 грн. та 3% річних від
простроченої суми за вкладом в розмірі
9837,92 грн., а всього - 150 682,25 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Кредитної спілки «Порада» в
дохід держави судовий збір в сумі 2 260,23
грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: