Справа №1805/8939/2012 Головуючий у суді у 1
інстанції - Сидоренко А. П.Номер
провадження 22-ц/788/683/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 41
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Бойка В. Б.,

суддів - Семеній Л. І., Шевченка В. А.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3
на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 28 лютого 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа : Управління
Державної міграційної служби України в
Сумській області про усунення перешкод
у користуванні житловим будинком

та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті
особи : ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
права користування, визначення порядку
користування, вселення,

В С Т А Н О
В И Л А :

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 28 лютого 2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково.

Визнано право користування ОСОБА_4
будинком АДРЕСА_1 з надвірними,
господарчими і побутовими будівлями.
Встановлено порядок користування
будинком АДРЕСА_1 та виділено ОСОБА_4
кімнату площею 13,4 кв.м., виділено ОСОБА_3
та ОСОБА_6 кімнати площею 17,8 кв.м. та 16,3
кв.м. Гараж площею 28,0 кв.м., прихожу
площею 27,0 кв.м., кухню площею 18,5 кв.м.,
вітальню площею 23,8 кв.м., топочну площею
3,4 кв.м., сауну площею 3,2 кв.м., душову
площею 2,9 кв.м., туалет площею 2,3 кв.м.,
терасу, тренажерний зал площею 33,6 кв.м.,
холл площею 19,7 кв.м., санвузол площею 10,1
кв.м. - залишено у спільному
користуванні.

Вселено ОСОБА_4 до будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на упередженість суду,
порушення норм процесуального і
матеріального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_4

Вказує, що суд помилково вважав, що
ОСОБА_4 і ОСОБА_4 не втратили інтересу до
спірного приміщення і бажають
проживати в ньому. Крім того,
встановлений порядок користування
будинком є незаконним і
несправедливим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_3 та його представника -
ОСОБА_7, третьої особи ОСОБА_6, які
підтримали доводи апеляційної
скарги, пояснення ОСОБА_4 та її
представника - ОСОБА_8, які заперечували
проти скарги, дослідивши матеріали
справи, матеріали про відмову в
порушенні кримінальної справи №№5046
та 5048 за 2010 рік Зарічного РВ СМУ
ГУМСВ України в Сумській області та
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 1986
року по 23 листопада 2000 року та з 15
квітня 2006 року по 14 січня 2011 року ( т. 1,
а.с. 10, 128 ).

З 28 травня 2004 року ОСОБА_4 зареєстрована
за адресою : АДРЕСА_1 ( т. 1, а.с. 9, 129 ).

Згідно з договором дарування жилого
будинку, посвідченого 17 жовтня 2006 року
приватним нотаріусом Сумського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 належний їй
на праві власності жилий будинок,
розташований в АДРЕСА_1 ( т. 1, а.с. 5 ).

За даною адресою зареєстровані :
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_4 ( т. 1, а.с. 7
).

Як вбачається з копії заяви, 10 жовтня 2010
року ОСОБА_4 зверталася до Зарічного РВ
СМВ УМВС України в Сумській області,
повідомляючи про те, що ОСОБА_3 шляхом
погроз щодо фізичної розправи змусив
її з сином покинути місце проживання,
не давши можливість взяти із собою
особисті речі, а тому просить запобігти
можливим правопорушенням з боку ОСОБА_3
12 жовтня 2010 року, коли вона з сином має
намір зайти до будинку по АДРЕСА_1 ( т. 1,
а.с. 19 ).

З постанови ДІМ Зарічного РВ СМУ УМВС
України в Сумській області від 23 жовтня
2010 року про відмову в порушенні
кримінальної справи вбачається, що 15
жовтня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_8
звернулися до правоохоронних органів з
повідомленням про те, що представників
органів влади не впускають за адресою :
АДРЕСА_1, для опису майна, а також з
приводу виносу з вказаного житлового
будинку ймовірно спільно нажитого
майна ( матеріали про відмову в
порушенні кримінальної справи №5046 за
2010 рік Зарічного РВ СМУ ГУМСВ
України в Сумській області ).

Судом першої інстанції встановлено, що
між сторонами неодноразово виникали
конфлікти, в результаті одного з таких
конфліктів, 29 липня 2010 році,
відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_4 змушені
були покинути спірне домоволодіння,
проте інтересу до спірного будинку не
втрачали.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 та частково задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі ОСОБА_4 та її син ОСОБА_4 з
поважних причин не проживають у
спірному будинку, ОСОБА_3 створює їм
перешкоди у користуванні спірним
житлом. Суд вважав права ОСОБА_4
порушеними та такими, що підлягають
захисту шляхом визнання за нею права
користування спірним житловим
будинком з надвірними, господарчими і
побутовими будівлями, встановлення
порядку користування будинком та
вселення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками місцевого суду з огляду на
наступні обставини.

Апелянтом не спросовано те, що 29
липня 2010 року його колишня дружина -
ОСОБА_4 та син ОСОБА_4 залишили спірний
будинок, між сторонами мав місце
конфлікт. Після цього були змінені
замки у дверях будинку. Ці обставини
перевірялися та були встановлені в
т.ч. і при розгляді іншої цивільної
справи - №1806/2-1396/11, рішеннями
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 11.07.2012 року та колегії суддів
апеляційного суду Сумської області від
13.03.2013 року, тому в силу ст. 61 ЦПК
України, не підлягають доказуванню ( т.
1, а.с. 135-142 ).

При розгляді згаданої справи
інстанційними судами досліджувалися
та надавалася оцінка ще декільком
матеріалам про відмову в порушенні
кримінальної справи за 2010 рік, де
містилися заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_4 про
неправомірні дії позивача за
первісним позовом.

Таким чином, відсутні передбачені ч. 2
ст. 405 ЦК України підстави для визнання
ОСОБА_4 та ОСОБА_4 такими, що втратили
право проживання в спірному
домоволодінні, оскільки судом вірно
встановлено, що причини їх відсутності
за місцем проживання понад один рік є
поважними і ОСОБА_4 не втратила право
своє користування спірним житловим
будинком з надвірними, господарчими і
побутовими будівлями.

Статтями 64, 156 ЖК Української РСР
визначено, що члени сім'ї власника
жилого будинку, які проживають разом з
ним у будинку, що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку, якщо при
їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Права членів сім'ї власника житла на
користування цим житлом врегульовані
також і ст. 405 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, та
судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_4 була зареєстрована у спірному
будинку раніше ніж ОСОБА_3 ( т. 1,
а.с. 9, ) і вселялась в нього як власник, а
не як член сім'ї ОСОБА_3

Спірний будинок у 2006 році ОСОБА_4
подарувала ОСОБА_3 і з того часу
проживала в ньому як член сім'ї нового
власника.

Таким чином, враховуючи положення
вищенаведених норм та те, що при
вселенні ОСОБА_4 в спірне
домоволодіння не було ніякої угоди про
порядок користування жилим
приміщенням, колегія суддів вважає
встановлений судом першої інстанції
порядок користування будинком
справедливим та законним.

Доводи ОСОБА_3 про пропуск ОСОБА_4
строку позовної давності є
безпідставними та були предметом
розгляду в суді першої інстанції і
обґрунтовано ним спростовані.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують.

За таких обставин, оскаржуване рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
підстав для його зміни чи скасування
не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 28 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -