2/258/136/14 258/6300/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 6» лютого 2014 р. Кіровський районний
суд м. Донецька в складі:

судді Юр'євої Т.І.,

при секретарі Власенко Н.М.

за участю:

представника відповідача ДП «Шахта
«Лідієвка» - Єфремової А.А. ,

представника відповідача ДП «ДВЕК» -
Матюхіної І.Г. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку справу за
позовом ОСОБА_3 до ДП «Шахта
«Лідієвка» і ДП «ДВЕК», 3-я особа: ВВД
ФССНВВ Кіровського району м. Донецька,
про відшкодування моральної шкоди,
спричиненої внаслідок ушкодження
здоров'я на виробництві, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом,
до Державного підприємства «Донецька
вугільна енергетична компанія» про
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої внаслідок ушкодження
здоров'я на виробництві. Свої позовні
вимоги позивач обґрунтовує наступним:

З 26.03.1974 року по 25.07.2000 р. він працював на
шахті «Лідієвка» ДП «ДВЕК»
електрослюсарем підземним, з повним
робочим днем під землею. 25.07.2000 р. він
звільнений з роботи за станом здоров'я (
по ст. 40 п.2 КЗпП України).

Позивач вказує, що його стаж роботи за
вищевказаною професією складає більше
20 років. За час роботи під землею з ним
неодноразове трапилися нещасні
випадки, пов'язані з виробництвом:
24.08.1974 року стався нещасний випадок у
шахті, тільки у 1993 році йому був виданий
акт №329 за формою Н-1( гостре кисневе
отруєння). 7.12.1983 року у шахті з ним
стався другий нещасний випадок, в
наслідок чого у нього було травмовано
праве око, що підтверджується актом №
157 за формою Н-1. 3.03.1995 року з ним у 3-й раз
стався нещасний випадок у шахті, в
наслідок якого він отримав
черепно-мозкову травму, що
підтверджується актом №71 за формою Н-1.
У зв'язку з отриманими травмами він
став інвалідом 1 групи безстроково. За
висновком МСЕК йому була встановлена
стійка втрата працездатності у 60% за
сукупністю безстроково.

Позивач зазначає, що робота в шахті під
землею є джерелом підвищеної
небезпеки. Ця робота пов'язана з
особливими природними, географічними,
геологічними умовами підвищеного
ризику для здоров'я, оскільки
пов'язана зі шкідливими, важкими та
небезпечними умовами праці.
Здійснення трудової діяльності в шахті
створює підвищену ймовірність
заподіяння шкоди здоров'ю працівника
через неможливість підвищеного
контролю особи за зазначеними умовами
и факторами. Умови праці під землею,
згідно з «гігієнічної класифікації
праці» відносяться до шкідливих і
небезпечних за запиленістю, шуму,
мікроклімату, важкості та
напруженості праці.

Істотним і значним ушкодженням його
здоров'я , внаслідок впливу
небезпечних і шкідливих умов праці
джерелом підвищеної небезпеки ( його
роботою у шахті), йому завдана моральна
шкода, яку він оцінює у суму 30 000 грн.,
яка виражається у наступному.

В наслідок стійкої втрати
працездатності, він має серйозні
порушення здоров'я , зі стійкими
розладами функцій всього організму, що
привело до обмеження його нормальної
життєдіяльності, моральних страждань,
втрати звичайних життєвих зв'язків, що
вимагає значних додаткових зусиль для
організації його життя.

Він вимушений витрачати свій час на
тривали лікування, проходячи курси як
амбулаторного так і стаціонарного
лікування. Проходячи лікування він
позбавляється домашнього затишку і
звичайної обстановки, звичайних
нормальних життєвих зв'язків.

Він рухається з важкими зусиллями за
допомогою двох ходунків і на
інвалідної коляски, за висновком МСЕК
потребує постійного стороннього
догляду.

Враховуючи важкість його виробничих
травм, які він отримав при виконанні
своїх професійних обов'язків, що
призвело до суттєвого порушення його
звичайного образу життя, фізичні болі,
та психологічні страждання,
неможливість продовження активного
образу життя, тому з вини відповідачів
йому спричинена моральна шкода на
суму 30 000 грн.

В судове засідання позивач не з'явився
за станом здоров'я, письмово просить
розглянути справу за його відсутністю.

Представники відповідачів в судовому
засіданні позов не визнали.
Представник ДП «Шахта «Лідієвка»
заперечувала проти позову, виходячи з
того, що державне підприємство «Шахта
«Лідієвка» створено як юридична особа
тільки 23.05.2013 року. До цього часу шахта
входила у склад ДП «ДВЕК», на час
травмування позивача шахта входила у
підрозділ державного підприємства
«Донецьвугілля». Позивач був
звільнений с шахти у 2000 році, на той час
шахта «Лідієвка» входила в склад
Донецького виробничого об'єднання
«Донецьквугілля». До наступного часу
Донецьке ВО «Донецьквугілля»
знаходиться у стані припинення, але не
знято з державного реєстру.
Представник ДП «ДВЕК» також вважає, що
вони не є належним відповідачем по
даній справі. ДП «ДВЕК» створено у 2004
році, правонаступником державного
підприємства «Донецьвугілля» вони не
являються.

Вислухавши представників
відповідачів, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступних підстав:

Так, в судовому засіданні встановлено,
що вбачається з трудової книжки
позивача: 26 березня 1974 року позивач
був прийнятий на роботу на шахту
«Лідієвка» Державного підприємства
«Донецьквугілля», а звільнений з
роботи за станом здоров'я по ст. 40 п.2
КЗпП України 25.07.2000року з шахти
«Лідієвка» Донецького Виробничого
об'єднання по видубутку вугілля
«Донецьквугілля».

Згідно з Наказом Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України від 28.12.2012 року № 1105 було
створено державне підприємство «шахта
«Лідієвка» шляхом виділу
відокремленого підрозділу «шахта
Лідієвка» з державного підприємства
«Донецька вугільна енергетична
компанія».

Нове створено підприємство ДП «шахта
Лідієвка» є правонаступником
Державного підприємства
«Донецьквугілля» у частині
розподільчого балансу.

Згідно наказу №58 від 7 лютого 2003 року
Міністерства палива та енергетики
України «Про реорганізацію ДКХ
«Вугілля» … вбачається, що
правонаступником ДКХ «Вугілля»(
дочірніх підприємств, в тому числі і
шахти «Лідієвка» ) є Державне
підприємство «Донецьквугілля».

Згідно наказу №492 від 18 серпня 2004 року
Міністерства палива та енергетики
України «Про створення ДП «Донецька
вугільна енергетична компанія»
вбачається, що п. 12 цього наказу
припиняється діяльність ДП
«Донецьквугілля» шляхом реорганізації
і приєднання до ДП «Донецька вугільна
енергетична компанія».

Аналізуючи вищевказані Накази
Міністерства палива та енергетики
України, суд встановив, що належним
відповідачем по даній справі є
Державне підприємство «Донецька
вугільна енергетична компанія», яке
розташовано за адресою м. Донецьк, вул.
Артема, 63.

Встановлено, що позивач з 26.03.1974 року по
25.07.2000 р. працював на шахті «Лідієвка»
ДП «ДВЕК» електрослюсарем підземним, з
повним робочим днем під землею. 25.07.2000
р. він звільнений з роботи за станом
здоров'я ( по ст. 40 п.2 КЗпП України).

Згідно даних трудової книжки стаж
роботи позивача за вищевказаною
професією складає більше 20 років.
Дійсно робота в шахті під землею є
джерелом підвищеної небезпеки. Ця
робота пов'язана з особливими
природними, географічними,
геологічними умовами підвищеного
ризику для здоров'я, оскільки
пов'язана зі шкідливими, важкими та
небезпечними умовами праці.
Здійснення трудової діяльності в шахті
створює підвищену ймовірність
заподіяння шкоди здоров'ю працівника
через неможливість підвищеного
контролю особи за зазначеними умовами
и факторами. Умови праці під землею,
згідно з «гігієнічної класифікації
праці» відносяться до шкідливих і
небезпечних за запиленістю, шуму,
мікроклімату, важкості та
напруженості праці.

За час роботи під землею з позивачем
неодноразове трапилися нещасні
випадки, пов'язані з виробництвом :
24.08.1974 року стався нещасний випадок у
шахті, тільки у 1993 році йому був виданий
акт №329 за формою Н-1(гостре кисневе
отруєння). 7.12.1983 року у шахті з ним
стався другий нещасний випадок, в
наслідок чого у нього було травмовано
праве око, що підтверджується актом №
157 за формою Н-1. 3.03.1995 року з ним у 3-й раз
стався нещасний випадок у шахті, в
наслідок якого він отримав
черепно-мозкову травму, що
підтверджується актом №71 за формою Н-1.

За загальним правилом про дію
нормативного акту в часі до кожної
події, факту чи відносин
застосовується той
нормативно-правовий акт в часі до
кожної події, факту чи відносин
застосовується той
нормативно-правовий акт, який був
чинним на момент, коли вказана подія,
факт чи відносини мали місце, а не на
момент пред'явлення позову.

Згідно довідки СМЕК від 16.03.1994 року
позивачу вперше встановлена стійка
втрата працездатності - 5%, у зв'язку з
трудовим каліцтвом, яке сталося 7
грудня 1983 року ( акт за формою Н-1 № 157
від 9.12.1983 року - травма правого ока).

Згідно довідки СМЕК від 21.07.1995 року
позивачу вперше встановлена стійка
втрата працездатності: 20% у зв'язку з
трудовим каліцтвом, яке сталося 24.08.1974
року (акт за формою Н-1 № 329 від 17.12.1993р.
(гостре кисневе отруєння) і 10 %, у
зв'язку з трудовим каліцтвом, яке
сталося 03.03.1995 року ( акт за формою Н-1 №
71 від 4.03.1995 року - черепно-мозкова
травма).

Вперше право працівника на
відшкодування моральної шкоди було
передбачено ст. 12 Закону України «Про
охорону праці» від 14.10.1992 року № 2695-12.

Втрата професійної працездатності
призвела до моральних страждань
позивача, оскільки у нього порушився
нормальний життєвий уклад життя , він
повинен був докладати додаткових
зусиль для організації свого життя,
вимушений постійно проходити
відповідний курс лікування у медичних
закладах.

Суд вважає, що ДП «ДВЕК» має
відповідати перед позивачем за
завдану йому моральну шкоду у зв'язку з
трудовими каліцтвами на виробництві
та встановлення стійкої втрати
професійної працездатності ц
вищевказаних відсотках.

Згідно рішення Конституційного суду
України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року
обов'язок по відшкодуванню моральної
шкоди громадянам, які постраждали на
підприємствах внаслідок виробничої
травми чи професійного захворювання,
було покладено на підприємства, з чиєї
вини відбулися відповідні події.

У відповідності зі ст.ст. 11 й 12 Закону
України «Про охорону праці» від 24.10.1992
р. і п.1 Правил відшкодування власником
підприємства, установи й організації
або уповноваженим ним органом,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 472 від 23.06.1993 р. власник підприємства
несе матеріальну відповідальність за
шкоду, заподіяна працівникові
каліцтвом, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, а також за
моральну шкоду, заподіяна потерпілому
внаслідок фізичного або психічного
впливу небезпечних або шкідливих умов
праці.

Таким чином, саме на підприємства
покладено обов'язок відшкодовувати
працівнику моральну шкоду за
наявності факту заподіяння йому цієї
шкоди. Зазначені норми не містять
будь-яких інших додаткових умов щодо
відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає, що в результаті трудового
каліцтва позивач несе величезні
моральні страждання:, він не має нагоди
працювати по своїй професії. Він часто
хворіє, стан здоров'я його
погіршувався, що підтверджується
довідками МСЕК.

В результаті трудового каліцтва
позивачеві спричинені моральні
страждання, порушений його звичний
спосіб життя, втрачені нормальні
життєві та виробничі стосунки. Він
позбавлений можливості реалізації
своїх звичок та бажань у зв'язку з
неможливістю подальшого активного
суспільного життя. Він втратив
нормальні життєві зв'язки, що вимагає
від нього величезних зусиль для
організації свого життя.

У п. 11 Правил відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаного з виконанням
трудових обов'язків, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 472 від 23.06.1993 р. встановлений розмір
відшкодування моральної шкоди, яка не
може перевищувати 200 мінімальних
розмірів заробітної плати незалежно
від інших будь-яких виплат на час
первинного висновку МСЕК, а згідно
змін, внесених постановою Кабінету
Міністрів №1100 від 03.10.1997 року розмір
відшкодування моральної не може
перевищувати 150 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян незалежно
від інших будь - яких виплат.

Суд вважає стягнути моральну шкоду з
відповідача ДП «ДВЕК» на користь
позивача у розмірі 3400 грн., що не
перевищує максимального розміру
відшкодування моральної шкоди,
встановленого Правилами, при цьому суд
враховує, що вказана сума відповідає
конкретним обставинам даної справи та
моральним стражданням позивача.

На підставі викладеного й керуючись ст.
ст. 11, 12 Закону України «Про охорону
праці» від 24.10.1992 р. і п.1 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи й організації або
уповноваженим ним органом, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України № 472 від
23.06.1993 р., ст. 237-1 КЗпП України, ст. ст. 213,
215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ДП «Шахта
«Лідієвка» і ДП «ДВЕК», 3-я особа: ВВД
ФССНВВ Кіровського району м. Донецька,
про відшкодування моральної шкоди,
спричиненої внаслідок ушкодження
здоров'я на виробництві, задовольнити
частково.

Стягнути з ДП «ДВЕК» на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 3400
грн.

В інший частині позову відмовити.

Стягнути з ДП «ДВЕК» в дохід держави
судовий збір у сумі 114 грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржене
протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя: