Справа № 203/1618/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 квітня 2014 року
Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.

при секретарі - Величко О.М.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

12 березня 2014 року позивач звернувся до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська з позовною заявою до
ОСОБА_3 про стягнення боргу (а.с. 2-4).

Позивач у позовній заяві та його
представник у судовому засіданні, в
обґрунтування позовних вимог,
посилались на те, що 20 листопада 2012 року
позивач та відповідач уклали договір
позики, відповідно до якого позивач
передав у борг відповідачу 29 770 грн., а
відповідач повинен був повернути
зазначені кошти до 01.05.2013 року. У
встановлений строк відповідач борг не
повернув, тому позивач звернувся до
суду з позовом в якому просить стягнути
з відповідача суму боргу в розмірі 29 770
грн. за договором позики, 3 % річних - 765, 86
грн., проценти за користування
грошовими коштами на підставі ст.. 1048 ЦК
України - 1 717,29 грн., а також покласти на
відповідача судові витрати по
справі(а.с.2-4)

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
на їх задоволені наполягав.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та день розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про причини неявки суд не повідомив, за
таких обставин суд вважає можливим
розглянути дану цивільну справу у
заочному порядку відповідно до вимог
Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України (а.с.
12-14,18-22,24-26)

Суд вислухавши представника позивача,
вивчивши матеріали даної цивільної
справи, приходить до наступного
висновку з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 20
листопада 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
було укладено договір позики б/н,
відповідно до якого позивач передав, а
відповідач отримав у борг 29 770 грн.
терміном до 01.05.2013 року, що
підтверджується поясненнями
представника позивача у судовому
засіданні, копією розписки від 20.11.2012
року, оригінал якої був досліджений у
судовому засіданні (а.с. 6).

Встановлено, що борг по договору позики
укладеному між сторонами 20.11.2012 року
відповідачем не було повернуто
позивачу, що підтверджується
поясненнями позивача та наявністю в
нього розписки (а.с.6)

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються нормами
Цивільного кодексу України та
договорами позики.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст.. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625 ЦК
України.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Оцінюючи дослідженні у судовому
засіданні докази у їх сукупності, щодо
вимог позивача до відповідача стосовно
повернення суми боргу, та приймаючи до
уваги, що форма договору укладеного між
сторонами відповідає вимогам ЦК
України, відповідач свої зобов'язання
за договором не виконала, суд вважає
можливим стягнути з відповідача, на
користь позивача суму боргу за
договором позики б/н від 20.11.2012 року - 29
770 грн.

Крім того, враховуючи вищезазначені
обставини, суд вважає обґрунтованим
строк вказаний позивачем в межах якого
він просить застосувати норми ч.2 ст..625
ЦПК України, а саме з 02.05.2013 року по
10.03.2014 року, так як у судовому засіданні
найшло підтвердження прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання, тому виходячи з того, що
заборгованість відповідача перед
позивачем станом на 10.03.2014 року
становить 29 770 грн. суд вважає за
можливе стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 три відсотки річних за
користування грошовими коштами у
розмірі 765,86 грн. (з розрахунку 29 770 грн. Х
3% = 765,86 грн.) задовольнивши позовні
вимоги в цій частині.

При цьому, суд вважає позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
процентів за користування грошовими
коштами необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню оскільки,
договір позики укладений між сторонами
є безвідплатним та не передбачає будь
яких нарахувань процентів
(встановлених сторонами чи нарахованих
у відповідності до ст.. 1048 ЦК України).

Крім того, позивач просить стягнути
проценти за період з 02.05.2013 року по
10.03.2014 року, що суперечить вимогам
статті 1048 ЦК України, оскільки вона
передбачає обов'язок позичальника
щомісячно виплачувати проценти
встановлені на рівні облікової ставки
НБУ до дня повернення позики, а не після
порушення позичальником грошового
зобов'язання, тому суд приходить до
висновку, що в задоволені даної частини
позовних вимог необхідно відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК
України та враховуючи результат
вирішення справи, суд вважає
необхідним стягнути з відповідача на
користь позивача у рахунок повернення
судових витрат 305,36 грн.(а.с.1)

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60,
88, 212, 213, 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН:НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_2 (ІПН:НОМЕР_2) у рахунок
повернення суми боргу за договором
позики б/н від 20 листопада 2012 року - 30 535,
86 грн.(що складається з заборгованості
по договору - 29 770 грн., трьох процентів
річних - 765, 86 грн.) та у рахунок
повернення судових витрат - 305, 36 грн., а
разом - 30 841 грн. 22 коп.

ОСОБА_2 у задоволенні іншої
частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача
про перегляд заочного рішення, яка може
бути подана відповідачем протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем протягом 10 днів з
дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська.

Суддя
Ф.Ф. Маймур