У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Маляренка
А.В.,Нагорняка В.А.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» до Публічного
акціонерного товариства
«Акціент-Банк», Селянського
(фермерського) господарства «ГАЛ-Агро»,
ОСОБА_6, приватного підприємства
«РТС-Агро», ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 08 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому, з
урахуванням уточнення до позову,
просив стягнути солідарно з
Селянського (фермерського)
господарства «Гал-Агро», ОСОБА_6,
ПП «РТС-Агро», ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь
банку заборгованість за кредитним
договором № А-35 від 03 квітня 2008 року у
розмірі 1 347 740 грн 19 коп.; стягнути
солідарно з ПАТ «Акцент-Банк»,
Селянського (фермерського)
господарства «Гал-Агро», ОСОБА_6, ПП
«РТС-Агро», ОСОБА_8 на користь банку
суму заборгованості за кредитним
договором № А-035 від 03 квітня 2008 року у
розмірі 1000 грн 00 коп., стягнути
солідарно з Селянського (фермерського)
господарства «Гал-Агро», ОСОБА_6, ПП
«РТС -Агро», ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь
банку суму штрафу за кредитним
договором № А-035 від 03 квітня 2008 року у
розмірі 67 687 грн 01 коп.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 25
квітня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з Селянського (фермерського)
господарства «ГАЛ-Агро» на користь ПАТ
КБ «Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором № А-035 від 03 квітня
2008 року у розмірі 154 956 грн 98 коп.;
стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк»,
Селянського (фермерського)
господарства «Гал-Агро» на користь
банку 1000 грн 00 коп.; вирішено питання
про розподіл судових витрат.

В решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від
08 листопада 2013 року рішення місцевого
суду в частині відмови у задоволенні
позову про стягнення заборгованості по
процентам за користування кредитом,
пені та суми штрафу скасовано, стягнуто
з Селянського (фермерського)
господарства «Гал-Агро» на користь
банку суму заборгованості за кредитним
договором № А-035 від 03 квітня 2008 року у
розмірі 982903 грн 42 коп., з яких: 323656 грн 98
коп. - заборгованість за кредитом; 611489
грн 14 коп. - заборгованість по процентам
за користування кредитом, 46757 грн 30 коп.
- штраф, 1000 грн 00 коп. - пеня.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В решті судове рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Приватбанк»
просить змінити рішення апеляційного
суду ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити повністю, мотивуючи свої
доводи порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з огляду на таке.

Судами встановлено, що відповідно до
кредитного договору № А-035 від 03 квітня
2008 року Селянське (фермерське)
господарство «Гал-Агро» отримало
кредит із загальним лімітом 500 000 грн 00
коп. зі сплатою відсотків за
користування ним у розмірі 16,00% на рік
на суму залишку заборгованості, з
кінцевим терміном повернення кредиту 02
квітня 2009 року.

На виконання вищевказаного кредитного
договору відповідач отримав 499 864 грн 00
коп.

Зобов'язання позичальника були
забезпечені порукою, а саме: договір
поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року,
укладений з поручителем ПАТ
«Акцент-Банк», сума відповідальності
становила 1000 грн 00 коп.; договір поруки
№ А-035 від 03 квітня 2008 року, укладений з
поручителем ОСОБА_8; договір
поруки А-035/1 від 03 квітня 2008 року,
укладений з поручителем ОСОБА_6;
договір поруки № А-035/2 від 03 квітні
2008 року, укладений з поручителем ПП
«РТС-Агро»; договір поруки № А-035/3 від 03
квітня 2008 року, укладений з поручителем
ОСОБА_7

Крім цього, судами встановлено, що в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором, між ПАТ КБ
«Приватбанк» та позичальником
укладено договори застави с/г майна від
03 квітня 2008 року за №№ А-035, А-035/1, А-035/2,
договір застави автотранспорту від 04
квітня 2008 року. Заставна вартість майна
становить 660 345 грн. 00 коп.

Заставодавець передав с/г техніку ПАТ
КБ «Приватбанк». Вартість застави
сторони визначили в розмірі 168 700 грн 00
коп.

За висновком суду першої інстанції,
при розрахунку суми заборгованості
перед банком та визначення ціни позову
ним не було враховано суми, реалізовані
від продажу заставленого майна, таким
чином місцевий суд дійшов висновку на
користь банку необхідно стягнути суму
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 154 956 грн 98 коп. (323 656 грн 98 коп. -
168 700 грн 00 коп.).

Вимоги позивача про стягнення
заборгованості за відсотками у розмірі
611 489 грн 14 коп. та пені у розмірі 413 594 грн
07 коп. на думку місцевого суду
задоволенню не підлягають, оскільки
позичальник неодноразово звертався до
банку з заявами про
неплатоспроможність та необхідності
звернення стягнення на майно, проте
позивач не реалізував своє право
звернення стягнення на майно в рахунок
погашення заборгованості за кредитом,
а лише утримував майно, що призвело до
невірного формування загальної
заборгованості та ціни позову.

Щодо стягнення заборгованості з
поручителів, то за висновком місцевого
суду порука припинилася в силу ч. 4 ст. 559
ЦК України, оскільки банк протягом
шести місяців з дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явив вимоги до поручителя. Таке
право у банку вникло у 2008 році, а позов
він пред'явив тільки у липні 2012 року.

Скасовуючи рішення місцевого суду в
частині відмови у задоволенні позову
про стягнення основної суми
заборгованості в розмірі 323 656 грн 98
коп., апеляційний суд не погодився із
висновками місцевого суду щодо
зарахування вартості заставного майна
як належне виконання умов кредитного
договору, оскільки на даний час майно
не реалізоване, і банк не позбавлений
права звернутися з позовом до суду про
стягнення заборгованості по
кредитному договору.

Не погодився із суд апеляційної
інстанції з висновками місцевого суду
в частині відмови у задоволенні позову
про стягнення відсотків у розмірі 611 489
грн 14 коп. та пені у розмірі 413 594 грн 07
коп., оскільки банк майно не реалізував,
зобов'язальні відносини між сторонами
не припинилися, а тому і підлягають
стягненню відсотки та пеня.

Зменшуючи розмір пені з 413 594 грн 07 коп.
до 1000 грн 00 коп., суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що позивач
не реалізував своє право звернення
стягнення на майно в рахунок погашення
заборгованості за кредитом, а лише
утримував майно, що призвело до
невірного формування загальної
заборгованості, є підстави для
зменшення пені з огляду на ч. 3
ст. 551 ЦК України.

Проте, за висновком апеляційного суду,
з позичальника підлягає стягненню суму
штрафу за порушення грошового
зобов'язання у розмірі 46 757 грн 30 коп.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції колегія суддів погодитися не
може з огляду на таке.

Як видно з договорів порук № 167 від 20
жовтня 2010 року, від 03 квітня 2008
року №№ А-035, А-035/1, А-035/2, А-035/3 сторони
взяли на себе зобов'язання відповідати
перед кредитором за зобов'язаннями
позичальника, що виникли відповідно до
умов кредитного договору від 03
квітня 2008 року № А-035.

Згідно з п. 12 договорів поруки
встановлено, що позовна давність,
протягом якого сторони можуть
звернутися до суду встановлюється
тривалістю п'ять років.

Відповідно до договору поруки № 167 від
20 жовтня 2010 року така умова міститься в
пункті 9.

Як видно з матеріалів справи, банк
звернувся з позовом до суду у липні 2012
року, договори поруки укладені в квітні
2008 року та жовтні 2010 року. Враховуючи
зазначене, банк не пропустив строк
звернення з позовом до суду, а
положення ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо
права кредитора звернутися з вимогою
протягом шестимісячного строку з дня
настання строку виконання основного
зобов'язання в даному випадку не
застосовуються.

Враховуючи зазначене, висновки суду
апеляційної інстанції в цій частині є
передчасними, суд апеляційної
інстанції не дав належної оцінки
доводам, викладені банком в
апеляційній скарзі.

Передчасними є висновки суду
апеляційної інстанції і щодо
одночасного стягнення з позичальника
пені у розмірі 1000 грн 00 коп. та штрафу в
розмірі 46 757 грн 30 коп. за порушення
грошового зобов'язання, судом
апеляційної інстанції не дано правової
оцінки тій обставині, що відповідно до
вимог ст. 61 Конституції України ніхто
не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
на свій розсуд зменшив розмір пені до
1000 грн. 00 коп., та не врахував, що суд має
право це здійснити тільки за заявою
сторони у спорі.

Враховуючи все вищевикладене, судове
рішення суду апеляційної інстанції не
може залишатися без змін, оскільки воно
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
яке підлягає скасуванню із
направленням справи до суду
апеляційної інстанції на новий судовий
розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08
листопада 2013 року скасувати.

Справу направити на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий М.А. МакарчукСудді:А.О.
Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк