Номер провадження: 22-ц/785/220/14
Номер справи місцевого суду: 1512/2-5317/11
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А.,Процик М.В.,

при секретарях - Булгак Х.О., Орловій
С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту
недійсним, визнання права на
спадкування та визнання права
власності, за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Київського районного
суду м. Одеси від 22 жовтня 2013 року,

встановила:

У липні 2011 р ОСОБА_4 звернувся до суду
з вищеназваним доповненим в подальшому
позовом (Т. 1, а. с. 3 - 4, 38 - 40, Т. 2, а. с. 161 -
162), в якому на підставі ст. ст. 202, 203, 215,
225, 1220, 1221, 1265 ЦК України, остаточно
просив: 1) визнати недійсним заповіт, як
розпорядження на випадок смерті,
складений ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_5, посвідчений 18.08.2010 р.,
державним нотаріусом третьої Одеської
державної нотаріальної контори
ОСОБА_19, та зареєстрований в реєстрі за
№ 6-933; 2) визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
як за спадкоємцем п'ятої черги за
законом після смерті ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_9, право на спадкування 51/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1; 3)
визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на 51/100 частину домоволодіння
АДРЕСА_1.

В позові ОСОБА_4 посилався на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_10 померла його тітка -
ОСОБА_6. Після смерті відкрилася
спадщина на 51/100 ч. домоволодіння
АДРЕСА_1. Він є спадкоємцем п'ятої черги
за законом. У встановлений законом
строк він звернувся до нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини. Від
нотаріуса йому стало відомо про
існування заповіту на користь ОСОБА_5.

Його тітка - ОСОБА_6 протягом останніх
15 років перед смертю страждала на
хворобу серця, гіпертонічну хворобу,
неврологічні захворювання. У зв'язку з
цим у неї були психічні розлади, які
негативно впливали на її поведінку,
заважали їй правильно сприймати
реальні події, керувати своїми діями.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позов в повному
обсязі, просили задовольнити позов за
вказаних у ньому підстав.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали,
заперечували проти його задоволення,
посилаючись на його необґрунтованість.

Рішенням Київського районного суду
м. Одеси від 22.10.13. р. у задоволенні
позову ОСОБА_4 повністю відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення, яким:
1) визнати недійсним заповіт, як
розпорядження на випадок смерті,
складений ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_5, посвідчений 18.08.2010 р.,
державним нотаріусом третьої Одеської
державної нотаріальної контори
ОСОБА_19, та зареєстрований в реєстрі за
№ 6-933; 2) визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
як за спадкоємцем п'ятої черги за
законом після смерті ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_9, право на спадкування 51/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1; 3)
визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на 51/100 ч. домоволодіння
АДРЕСА_1. Посилається на те, що рішення
ухвалено при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, з порушенням норм
матеріального (ст. 1257 ЦК України) та
процесуального (ст. ст. 4, 10, 213, 214 ЦПК
України) права: - суперечливим є
висновок суду про обрання за основу
Висновку № 65 комісійної
судово-медичної експертизи від 14.03.12 р.,
оскільки ухвалою суду від 19.07.12 р. суд
призначив повторну
судово-психіатричну експертизу; - у
висновку № 65 комісійної
судово-медичної експертизи від 14.03.12 р.
вказаний стан ОСОБА_6 ні на момент
складання заповіту - 18.08.10 р., а станом на
- 14.08.10 р., а тому він не може бути
прийняти до уваги.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його
представник підтримали доводи та
вимоги, які викладені в апеляційній
скарзі.

ОСОБА_8, представник ОСОБА_5, в
письмових запереченнях на апеляційну
скаргу вважала необхідним скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін. Посилалася на те, що ні висновок
посмертної комісійної судово-медичної
експертизи Одеського обласного бюро
судово-медичної експертизи від 09.02.12 р.,
ні акт повторної посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи
Київського міського центру
судово-психіатричної експертизи від
26.07.13 р. не містять посилань на те, що
ОСОБА_6 не усвідомлювала значення своїх
дій та не могла керувати ними на момент
складання заповіту. Другий висновок
містить припущення про істотний вплив
хвороб на дії спадкодавця. Суд першої
інстанції правильно надав критичну
оцінку акту повторної комісійної
судово-психіатричної експертизи, який
не містить беззаперечного висновку про
неспроможність спадкодавця в момент
складання заповіту розуміти значення
своїх дій та керувати ними. ОСОБА_6 не
хворіла психічними захворюваннями. У
першому висновку експертів зазначено
про повне психічне здоров'я померлої за
час її життя та її осудність. Вказане
підтверджується також поясненнями
свідків, які були допитані судом.

В судовому засіданні ОСОБА_10, її
представник ОСОБА_8 підтримали доводи
та вимоги, які викладені в письмових
запереченнях на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися у судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при ухвалені
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилались як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про повну відмову
в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої
інстанції, виходив з того, що позивачем
не надано належних та допустимих
доказів того, що волевиявлення ОСОБА_6
на час складання заповіту - 18.08.10 р. не
було вільним та не відповідало її волі,
що при його складанні остання не
усвідомлювала значення своїх дій і не
могла керувати ними. Згідно з висновком
№ 65 комісійної судово-медичної
експертизи від 14.03.12 р. не виявлено
жодних даних про наявність у ОСОБА_6
психічних захворювань. Остання в
повній мірі усвідомлювала значення
своїх дій та могла керувати ними.
Вказане підтверджується поясненнями
свідків в судовому засіданні. Суд
критично ставиться до Акту повторної
комісійної судово-психіатричної
експертизи Київського міського центру
судово-психіатричної експертизи.
Вказаний Акт є неналежним та
недопустимим доказом, так як не
ґрунтується на медичній документації.
Висновки зроблено лише на поясненнях
свідків. Крім того, у вказаному
висновку не зроблено беззаперечного
висновку про неспроможність ОСОБА_6 в
момент складання заповіту розуміти
значення своїх дій та керувати ними (Т.
2, а. с. 179 - 184).

Колегія суддів вважає, що погодитися
із вказаними висновками суду першої
інстанції не можна, цих висновків суд
першої інстанції дійшов при неповному
з'ясуванні обставин справи, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального (ст.ст. 203, 215, 1233, 1234, 1257 ЦК
України) та процесуального (ст. ст. 10, 11,
60, 179, 213 ЦПК України) права. Висновки
суду першої інстанції зроблено при
неповному з'ясуванні обставин справи
щодо психічного стану ОСОБА_6 на
моменту складання заповіту. Такими, що
не засновані на нормах діючого
законодавства є посилання суду на
висновки посмертної комісійної
судово-медичної експертизи Одеського
обласного бюро судово-медичної
експертизи від 09.02.12 р. про повне
психічне здоров'я ОСОБА_6 за час її
життя. Суперечливими, такими, що не
відповідають матеріалам справи є
висновки суду про відсутність у
медичній документації відомостей про
те, що ОСОБА_6 за час свого життя хворіла
психічними захворюваннями.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Рішенням народного суду Київського
району м. Одеси від 22.06.1976 р. за ОСОБА_6
визнано право власності на 51/100 ч.
домоволодіння АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 17, 83).
01.06.84 р. право власності ОСОБА_6 на 51/100 ч.
домоволодіння АДРЕСА_1 було
зареєстровано в ОМБТІ (Т. 1, а. с. 146).

ОСОБА_4 є племінником ОСОБА_6. Вказані
обставини визнані сторонами і не
підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК
України).

18.08.10 р. ОСОБА_6 склала заповіт (Т. 1, а.
с. 84), яким на випадок своєї смерті
заповіла все належне їй майно ОСОБА_5.
Заповіт посвідчено державним
нотаріусом третьої Одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_19,
зареєстровано в реєстрі за № 6-933.

ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_6 померла (Т. 1, а. с.
108, 116, 117).

05.03.11 р. до третьої Одеської державної
нотаріальної контори надійшла заява
ОСОБА_5 про прийняття спадщини, в
порядку спадкування за заповітом,
після смерті ОСОБА_6 (Т. 1, а. с. 132). 31.03.11 р.
до третьої Одеської державної
нотаріальної контори надійшла
телеграма ОСОБА_4 про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6. (Т. 1, а. с.
110). 04.04.11 р. до третьої Одеської
державної нотаріальної контори
надійшла особиста заява ОСОБА_4 про
прийняття спадщини, в порядку
спадкування за законом, після смерті
ОСОБА_6 (Т. 1, а. с. 118). У своїй заяві ОСОБА_4
вказав, що інших спадкоємців немає.
Таким чином, сторони по справі протягом
встановленого законом строку
звернулися до нотаріуса із заявами про
прийняття спадщини.

Листом від 21.05.11 р. (Т. 1, а. с. 123) третя
Одеська державна нотаріальна контора
повідомила спадкоємців ОСОБА_6 про
необхідність надати в нотаріальну
контору додаткові документи, у тому
числі, на спадкове майно, яке належало
ОСОБА_6.

Листом від 13.07.11 р. (Т. 1, а. с. 126) третя
Одеська державна нотаріальна контора
повідомила ОСОБА_4 про наявність
заповіту ОСОБА_6, складеного не на його
користь. У випадку, якщо він не є
інвалідом І або ІІ групи,
непрацездатним за віком, то він
позбавлений права на спадщину.

20.09.11 р. (Т. 1, а. с. 127) ОСОБА_5 звернулася
до третьої Одеської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу Свідоцтва про право на спадщину
за заповітом. Листом від 28.09.11 р. (Т. 1, а.
с. 130) третя Одеська державна
нотаріальна контора повідомила ОСОБА_5
про те, що ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом про визнання заповіту
недійсним.

Свідоцтво про право на спадщину за
законом, Свідоцтво про право на
спадщину за заповітом третьою Одеською
нотаріальною конторою сторонам видані
не були, оскільки між сторонами виник
спір щодо дійсності заповіту.

Між сторонами склалися спадкові
правовідносини щодо визнання заповіту
недійсним, визнання права власності на
спадкове майно за законом.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1223, 1257, 1265, 1268,
1269, 1270 ЦК України спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.
Право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. У разі визнання
заповіту недійсним спадкування
здійснюється за законом почергово.
Племінник відноситься до п'ятої черги
спадкоємців. Спадкоємець за заповітом
чи за законом має право прийняти
спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має особисто протягом шести місяців з
часу відкриття спадщини подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини.

За правилами, передбаченими ст. ст. 203,
215, 225 ЦК України, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203
цього Кодексу. Правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї права або
інтереси порушені.

Статтею 145 ЦПК України передбачено,
що призначення експертизи є
обов'язковим у разі заявлення
клопотання про призначення експертизи
хоча б однієї із сторін, якщо у справі
необхідно встановити психічний стан
особи.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться в п. п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.09 р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правила ст. 225
ЦК поширюються на ті випадки, коли
фізичну особу не визнано недієздатною,
однак у момент вчинення правочину
особа перебувала в такому стані, коли
вона не могла усвідомлювати значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними (тимчасовий психічний розлад,
нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до ст. 145 ЦПК зобов'язаний
призначити судово-психіатричну
експертизу за клопотанням хоча б
однієї зі сторін. Справи про визнання
правочину недійсним з цих підстав
вирішуються з урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК.

Сукупність зібраних судом доказів
свідчить про те, що ОСОБА_6 на момент
складання заповіту від 18.08.10 р. на
користь ОСОБА_5 не могла усвідомлювати
значення своїх дій та не могла
керувати ними.

Відповідно до висновку повторної
посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи № 48
від 29.01.14 р., проведеної КУ «Одеський
обласний медичний центр психічного
здоров'я» (Т. 2, а. с. ) померла ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, в момент складення
заповіту від 18.08.10 р. страждала
хронічним стійким психічним розладом у
вигляді органічного психічного
розладу внаслідок судинного
захворювання головного мозку
(церебральний атеросклероз,
гіпертонічна хвороба ІІІ стадії,
дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ
стадії) зі стійким, вираженим
психоорганічним синдромом на фоні
старечої дряхлості. Актуальний
юридичний релевантний психічний стан
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у момент складення
заповіту 18.08.10 р. визначав хронічний
стійкий психічний розлад внаслідок
судинного захворювання головного
мозку (церебральний атеросклероз,
гіпертонічна хвороба ІІІ стадії,
дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ
стадії) зі стійким, вираженим
психоорганічним синдромом на фоні
старечої дряхлості. Померла ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент складення
заповіту від 18.08.10 р. абсолютно не
розуміла значення своїх дій. Померла
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент
складення заповіту від 18.08.10 р.
абсолютно не могла керувати своїми
діями.

Допитана в судовому засіданні лікар -
доповідач ОСОБА_18 пояснила, що комісія
дійшла висновку про те, що ОСОБА_6 на
момент складення заповіту від 18.08.10 р.
не розуміла значення своїх дій та не
могла керувати своїми діями на
підставі наявної у справі як медичної
документації, так і пояснень свідків.
Також вона, спростувала твердження
представника відповідача про
відсутність в медичній документації
записів лікарів щодо психічного стану
ОСОБА_6, зачитавши при цьому конкретний
запис лікаря невропатолога.

Вказаний стан померлої ОСОБА_6 також
підтверджується поясненнями свідків:
ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_6 хворіла на
серце та онкологічне захворювання;
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про різке
погіршення стану здоров'я ОСОБА_6 після
смерті доньки, її неадекватну
поведінку, різке зміну поведінки,
гіпертонічну хворобу останньої;
ОСОБА_15, дільничної медсестри, про
порушення психіки у ОСОБА_6. Про те, що
ОСОБА_6 говорила їй, що не розуміє як
сталося, що вона склала заповіт на
користь ОСОБА_5. Колегія суддів приймає
до уваги, що свідок ОСОБА_15 є сторонньою
особою і не є зацікавленою особою.

Відповідно до наявної у справі
медичної карти амбулаторного хворого
№ 1а вбачається, що ОСОБА_6 починаючи з
1999 р. хворіла гіпертонічною хворобою. У
2006 р. їй було встановлено діагноз -
ішемічна хвороба серця,
атеросклеротичний кардіосклероз. З 2008
р. знаходиться на обліку онколога. 02.06.08
р. ОСОБА_6 встановлено діагноз -
дисциркуляторна енцефалопатія на фоні
церебрального атеросклерозу і
гіпертонічна хвороба ІІ в стадії
декомпенсації. 18.09.08 р. ОСОБА_6 була
оглянута невропатологом для МСЕК,
встановлено діагноз: дисциркуляторна
енцефалопатія ІІІ стадії, стан
декомпенсації на фоні гіпертонічної
хвороби ІІІ стадії та церебрального
атеросклерозу. Основний діагноз МСЕК:
Бластома лівої молочної залози, стадія
ІV, клінічна група ІІ. Стареча
дряхлість. Розвинена катаракта,
ангіопатія сітчатки. Рецидив вузлового
зобу. Єутеріоз. Вікова туговухість.
Хронічний бронхіт. Пневмосклероз.
Емфізема. Дихальна недостатність І
стадії. Ішемічна хвороба серця.
Атеросклеротичний кардіосклероз.
Серцева недостатність І ступеню.
Дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ
стадії на фоні церебрального
атеросклерозу. 04.10.10 р. ОСОБА_6
оглядалася терапевтом, який відмітив
зниження пам'яті останньої.

За вказаних обставин, колегія суддів
не приймає до уваги пояснення свідків
ОСОБА_16, ОСОБА_19, ОСОБА_17, ОСОБА_11 про
начебто добрий стан здоров'я ОСОБА_6,
відсутність проявів психічних
захворювань у останньої.

Висновок комісійної судово-медичної
експертизи № 65 від 09.02.12 р. проведеної
Одеським обласним бюро судово-медичної
експертизи (Т. 1, а. с. 187 - 195) про
відсутність даних щодо наявності у
ОСОБА_6 психічних захворювань на день
складення заповіту, що остання на день
складення заповіту була дієздатною, в
повній мірі розуміла значення своїх
дій та могла ними керувати взагалі не
може бути прийнятий до уваги. Вказаний
висновок як доказ є недопустимим (ст. 59
ЦПК України). Відповідно до наказу
Міністерства охорони здоров'я України
від 05.07.96 р. № 194 «Про удосконалення
організації судово-психіатричної
експертизи в Україні», Порядку
проведення судово-психіатричної
експертизи, затвердженого наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 08.10.01 р. № 397, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 01.03.01 р. за
№ 219/6507, Одеське обласне бюро
судово-медичної експертизи не є
установою, яка може проводити
судово-психіатричну експертизу.

Колегія суддів враховує, що Акт
повторної посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи № 621
від 26.07.13 р., складений Київським
міським центром судово-психіатричної
експертизи (Т. 2, а. с. 151 - 155), містить
висновок щодо істотного впливу
психічного стану ОСОБА_6 на її
здатність усвідомлювати та керувати
своїми діями під час складення
заповіту від 18.08.10 р., що є недостатнім
для вирішення спору по суті. Разом з
тим, він містить посилання на наявність
у ОСОБА_6 психічних захворювань на
момент складення заповіту від 18.08.10 р..

В сукупності вищевказані докази
підтверджують, що ОСОБА_6 на момент
складення заповіту від 18.08.10 р. не
розуміла значення своїх дій та не могла
керувати своїми діями і спростовують
доводи відповідача та її представника
про відсутність записів в медичній
документації щодо наявності
психічного захворювання у ОСОБА_6,
відсутність категоричного висновку
про те, що ОСОБА_6 не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними на момент складання заповіту від
18.08.10 р.. Право ОСОБА_4 на спадкування за
законом після смерті його тітки ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11, порушено,
воно підлягає захисту.

Разом з тим, не підлягають
задоволенню вимоги позивача про
визнання за ним, як за спадкоємцем
п'ятої черги за законом після смерті
ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9, права на
спадкування 51/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1. Вказане право передбачено
діючим законодавством (ст. 1265 ЦК
України). Фактичні обставини щодо
наявності у ОСОБА_4 права на
спадкування за законом, як спадкоємцем
п'ятої черги за законом, встановлені
належними та допустимими доказами по
справі. Кінцевим питанням, яке повинен
вирішити суд у даному спорі сторін - є
визнання за ОСОБА_4 права власності на
спадкове майно після смерті
спадкодавця.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення по суті позовних вимог є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, судом порушені норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову
ОСОБА_4. Визнання недійсним заповіту
від 18.08.10 р., посвідченого державним
нотаріусом Третьої одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_19,
зареєстрованого за № 6-933, яким ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3, на випадок своєї смерті
заповіла все її майно ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4. Визнання за ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_5, права власності на 51/100
частину домоволодіння АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_12. В
решті позову ОСОБА_4 необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 22 жовтня 2013 року - скасувати.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
заповіту недійсним, визнання права на
спадкування та визнання права
власності - задовольнити частково.

Заповіт від 18 серпня 2010 року,
посвідчений державним нотаріусом
Третьої одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_19,
зареєстрований за № 6-933, яким ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_6, на випадок своєї смерті
заповіла все її майно ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_7, - визнати недійсним.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, право
власності на 51/100 частину домоволодіння
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_9.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
Л. А. Гірняк

М. В. Процик