АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1354/14
Головуючий 1-ої інст. -
Справа № 637/731/13-ц
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого - Борової С.А.,

уддів - Крилової Т.Г., Маміної О.В.,

при секретарі - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Шевченківського
районного суду Харківської області від
18 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу, відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, зустрічною позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
плати за користування житловим
будинком,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовною заявою, в якій просила
стягнути з ОСОБА_3 суму боргу як на
підставі договору позики з урахуванням
індексу інфляції, трьох процентів
річних, так і на підставах зберігання і
витребування майна з відшкодуванням
моральної і матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
посилалася на те, що в 2004 р. вона
фактично купила у ОСОБА_3 житловий
будинок. Між нею і відповідачем було
досягнуто домовленості щодо вартості
вказаного житлового будинку під час
продажу та стосовно того, що всі
витрати з купівлі-продажу даного
будинку будуть покладені на неї.

Передала відповідачу 1500 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного
суду Харківської області від 04.09.2012
року було задоволено позовні вимоги
відповідачки до неї про усунення
перешкод у праві користування та
розпорядження будинком, в задоволенні
її позовних вимог до відповідачки
ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та укладеним
було відмовлено. Рішення набрало
законної сили.

Самостійно, як зазначає позивачка,
відповідач повертати кошти, отримані
за розпискою за будинок, відмовляється,
тому просить суд стягнути з
відповідача суму боргу з урахуванням
індексу інфляції за період з 27.11.2004 р. по
16.04.2013 р. в розмірі 18 339 гривень 94
копійки, три проценти річних на суму
боргу в розмірі 7 959 гривень 30 копійок,
за період з 27.11.2004 р. по 16.04.2013 р. в
розмірі 2003 гривні 78 копійок. Таким
чином сума боргу за розпискою від 27.11.2004
р. з урахуванням індексу інфляції та 3%
річних становить 20 343 гривні 72 копійки.

Також позивач зазначає, що внаслідок
протиправних дій, вчинених
відповідачем, їй була спричинена
моральна шкода, яка полягає у
емоційному стресі та душевних
стражданнях. Самопочуття її суттєво
погіршилося, вона неодноразово змушена
була звертатися до лікарів. Також
зростало напруження в сім'ї, що
призвело до виникнення частих сварок.
Моральну шкоду оцінює у 5 000 гривень.

24.09.2013 р. ОСОБА_3 було подано зустрічну
позовну заяву про стягнення плати за
користування житловим будинком та
господарчими будівлями, а також
зарахування грошей сплачених за
будинок як аванс, так як ОСОБА_4
відмовилась від купівлі продажу
будинку. У рахунок вартості будинку
вона отримала від ОСОБА_4 1500 доларів
США.

04.09.2012 р. рішенням Шевченківського
районного суду Харківської області, за
її позовом ОСОБА_4 та члени її родини
повинні були звільнити будинок, однак
звільнили його лише 11.06.2013 р. Вартість
проживання в будинку з використанням
всіх господарчих будівель становить -
200 гривень на місяць. З урахуванням
того, що ОСОБА_4 та члени її родини
проживали 8 років 6 місяців і 11 днів, то
вважає, що орендна плата становить 20473,26
грн., враховуючи сплачені гроші, а саме 1
500 доларів США (7959 гривень 30 копійок),
заборгованість за використання
будинку та господарчих будівель
складає 12 513 гривень 96 копійок.

Отже, позивач за зустрічною позовною
заявою просила стягнути з ОСОБА_4 12 513
гривень 96 копійок заборгованості з
оплати за користування будинком та
господарчими будівлями.

Рішенням Шевченківського районного
суду Харківської області від 18.11.2013 р.
позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
суму 11 989, 50 гривень.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судовий збір пропорційно суми
задоволених вимог в сумі 129,31 гри.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення плати за
користування житловим будинком та
господарчими будівлями відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
Шевченківського районного суду від
18.11.2013 р. та ухвалити нове по суті
позовних вимог.

Посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції фактичних
обставин справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.
Висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Суд не
застосував наслідки пропуску строку на
звернення до суду.

Інші особи рішення суду не оскаржили. У
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_4 рішення суду не оскаржене, тому
судовою колегією не переглядається.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
вважає, що вона не підлягає
задоволенню.

У судове засідання апеляційного суду
сторони та їх представники не
з'явилися.

Представник ОСОБА_3. - ОСОБА_5 подав
заяву, у якій зазначає час, місце
розгляду справи, та просить її
відкласти у зв'язку з хворобою його та
ОСОБА_3 Разом з тим будь-яких доказів
поважності причини не надав.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_4 та
відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
правовідносини які між ними виникли та
закон їх регулюючий, виходячи з того, що
ОСОБА_4 передала авансові платежі
ОСОБА_3 в рахунок вартості будинку.
Оскільки договір купівлі-продажу не
був укладений, остання повинна
повернути отримані грошові кошти.
Оскільки між сторонами не був
укладений договір найму, підстав для
стягнення орендної плати немає за
користування будинком. Інщих правових
підстав для стягнення орендної плати
суду не наведено.

Висновок суду, з яким погоджується
судова колегія, ґрунтується на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень,
відповідає положенням ст. ст. 57-60, 64 ЦПК
України, та нормам матеріального права.

До такого висновку судова колегія
прийшла виходячи з наступного:

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи та не оспорюється
сторонами, що в 2004 році сторони усно
домовилися щодо оговорених ними умов
договору купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_3 на
підставі Свідоцтва про право на
спадщину за законом, посвідченого
Державним нотаріусом Шевченківської
Державної нотаріальної контори.

Між сторонами було досягнуто
домовленості щодо купівлі-продажу 1/3
частини житлового будинку, а також
стосовно того, що всі витрати, пов'язані
з нотаріальним посвідченням правочину
з купівлі-продажу даного будинку
будуть покладені на позивачку. ОСОБА_4
передала ОСОБА_3 в рахунок вартості
будинку 1500 доларів США.

Договір купівлі-продажу не був
укладений, оскільки продавець змінила
ціну вартості будинку.

ОСОБА_4 з 2004 року по червня 2013 року
проживала у будинку та ним
користувалась.

Рішенням Шевченківського районного
суду Харківської області від 04.09.2012 р.
було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві
користування та розпорядження
будинком, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та укладеним
було відмовлено. Рішення набрало
законної сили.

На час розгляду справи судом першої
інстанції кошти отримані ОСОБА_3 за
будинок за розпискою ОСОБА_4 не
повернуті. Розмір неповернутих
грошових коштів у гривневому
еквіваленті становить 11 989,50 гривень.

Суд першої інстанції вірно прийшов до
висновку, що передані ОСОБА_3 грошові
кошти не є позичкою, є авансом в
рахунок належних з боржника платежів.

Рішення суду відповідає вимогам ст.. 570,
1212 ЦК України.

Оскільки між сторонами не був
укладений договір найму (оренди)
житлового приміщення, а також ОСОБА_3 не
надала суду доказів іншого
правомірного оплатного користування
житловим приміщенням, суд вірно
відмовив у позові щодо стягнення
грошових коштів з ОСОБА_4 за
користуванням житловим будинком.

Суд також вірно прийшов до висновку про
відсутність застосування наслідків
пропуску строку позовної давності.
Оскільки ОСОБА_3 у лютому місяці 2012 року
звернулася до суду з позовом про
усунення перешкод у праві користування
своєю власністю. Доказів того, що
ОСОБА_4 було відомо ще до звернення
ОСОБА_3 до суду про відсутність у
останньої наміру на укладення договору
купівлі-продажу суду не надано.

Висновок суду є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка.

Правильно встановивши юридичну
природу виниклих правовідносин, суд
застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки і не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені в рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Суд дав належну оцінку всім наявним у
справі доказам, та навів у рішенні
мотиви спростування кожного з доводів,
які наводилися.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
апеляційній скарзі доводи не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення відносно
скасування чи зміни оскаржуємого
судового рішення і висновків суду
першої інстанції не спростовують, в її
задоволенні належить відмовити на
підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 18
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: