Справа № 338/2359/13-ц
Провадження № 22-ц/779/920/2014
Головуючий у 1 інстанції Шишко О.А. О. А.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого- судді Фединяка
В.Д.

суддів:
Васильковського В.М.,Девляшевського
В.А.

секретаря
Яковин М.Я.

з участю ОСОБА_2

ОСОБА_3 його
представника ОСОБА_4
представника
Гутянської сільської ради

Рогацької
С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про встановлення земельного
сервітуту за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Богородчанського
районного суду від 13 березня 2014 року , -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 році ОСОБА_2 звернувся
в суд з указаним позовом і зазначав, що
йому на підставі рішення Гутянської
сільської ради Богородчанського
району від 28.12.1997 року передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,7887 га по АДРЕСА_1 області для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд: 0,0988 га на ведення
особистого селянського господарства
площею 0,4694 га та 0,2205 га. Зазначені
земельні ділянки межують з земельною
ділянкою відповідача, через яку
проходив проїзд. За договором
дарування від 30 червня 2009 року
відповідач став власником
господарських будівель та споруд, які
розміщенні на спірній ділянці.
Посилаючись на те, що відповідачем
порушується його право на користування
земельною ділянкою розміром 0,2205 га.,
просив встановити земельний сервітут
щодо права проходу та проїзду через
земельну ділянку ОСОБА_3

Рішенням Богородчанського
районного суду від 13 березня 2014 року
ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставиться питання про скасування
оскаржуваного рішення з ухваленням
нового про задоволення його позову,
вказуючи на те, що суд неповно з'ясував
обставини справи, дав неправильну
оцінку поданим доказам, допустив
порушення норм матеріального і
процесуального права й ухвалив
незаконне рішення. На думку апелянта,
суд не врахував того, що без
встановлення сервітуту через земельну
ділянку ОСОБА_3 він не може
користуватись належною йому на праві
власності земельною ділянкою
розміром 0,2205 га. Крім того, згідно
викопіровки з генерального плану
забудови с. Гута Богородчанського
району виготовленого в 2008 році
зазначено, що в іншого доступу до
належної йому земельної ділянки як
встановлення земельного сервітуту
через земельну ділянку ОСОБА_3 немає.

У судовому засіданні ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав, просить
задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_3 та представник Гутянської
сільської ради Богородчанського
району вважають оскаржуване рішення
суду законним та обґрунтованим і
просять відмовити у задоволенні
апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи та
перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК
України наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволені
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку позивача не містить інформацію
про те, яким чином повинен
здійснюватись заїзд до його земельної
ділянки. З наданої представником
Гутянської сільської ради
Богородчанського району технічної
документації на виготовлення
державного акту ОСОБА_6 видно, що на її
земельній ділянці встановлені
відповідні обмеження для проходу до
земельної ділянки позивача. З таким
варіантом заїзду до своєї земельної
ділянки позивач погоджувався, про що
свідчить його підпис при погодженні
меж земельних ділянок.

Висновок суду відповідає вимогам
закону і матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 ЗК України
право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).

Згідно із ч. 1 ст. 401 ЦК України
право користування чужим майном
(сервітут) може бути встановлене щодо
земельної ділянки, інших природних
ресурсів (земельний сервітут) або
іншого нерухомого майна для
задоволення потреб інших осіб, які не
можуть бути задоволені іншим способом.

Як вбачається з матеріалів
справи і встановлено судом, для
використання земельної ділянки площею
0,2205 га, яка належить ОСОБА_2, що
розташована по АДРЕСА_1 за цільовим
призначенням - для ведення особистого
селянського господарства передбачений
через земельну ділянку ОСОБА_6 Даний
факт підтверджується встановленим
обмеженням при передачі ОСОБА_6
земельної ділянки у приватну
власність та погодженням позивача
щодо такого доступу до належної йому
земельної ділянки (а.с.32).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 100 ЗК
України власник або землекористувач
земельної ділянки має право вимагати
встановлення земельного сервітуту для
обслуговування своєї земельної
ділянки. Земельний сервітут
встановлюється за домовленістю між
власниками сусідніх земельних ділянок
на підставі договору або за рішенням
суду.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України
земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки. У разі недосягнення
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови спір
вирішується судом за позовом особи, яка
вимагає встановлення сервітуту.

Виходячи з наведеного,
обов'язковою умовою встановлення
сервітуту є певна потреба у
користуванні чужим майном та
відсутність можливості у задоволенні
цієї потреби іншим способом, як
встановлення сервітуту з конкретним
землекористувачем.

Оскільки до земельної ділянки
площею 0,2205 га передбачений прохід,
проїзд через земельну ділянку ОСОБА_6,
то немає потреби у встановленні
сервітуту із землекористувачем ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду викладених в оскаржуваному
рішенні, тому не можуть бути підставою
для скасування справедливого і по
суті правильного рішення суду лише з
одних формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів
вважає оскаржуване рішення таким, що
ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.
Підстав для скасування цього рішення,
за доводами апеляційної скарги не
встановлено.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити. Рішення Богородчанського
районного суду від 13 березня 2014 року
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з часу набрання
законної сили.

Головуючий-суддя В.Д.Фединяк
Судді:

В.М.Васильковський

В.А.Девляшевський