АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

17 квітня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Шкоріної
О.І., Чобіток А.О.

при секретарі -
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про
ухвалення додаткового рішення по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
припинення права власності на частку у
спільному майні, визнання права
власності, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 17 лютого 2014
року,

встановила:

рішенням Дніпровського районного суду
м.Києва від 19 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено. У
листопаді 2013 року представник позивача
звернувся до суду з заявою про
ухвалення додаткового рішення,
посилаючись на те, що судом не було
розглянуто позовну вимогу про визнання
права власності на Ѕ частину квартири.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м.Києва від 17 лютого 2014 року в
задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати ухвалу та
передати питання про ухвалення
додаткового рішення на новий розгляд
до суду першої інстанції, посилаючись
на порушення норм процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Звертаючись до суду із заявою про
ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_1
посилалась на те, що при ухваленні
рішення судом не була вирішена вимога
про визнання за позивачем права
власності на належну їй Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1 з підстав відсутності
правовстановлюючого документу на цю
частку та зазначала, що така вимога
була заявлена нею окремо від вимоги про
визнання права власності на іншу Ѕ
частину вказаної квартири внаслідок
припинення такого права відповідача.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м.Києва від 17 лютого 2014 року в
задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд
виходив з того, що з прохальної частини
позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що
позовними вимогами були припинення
права власності ОСОБА_3 на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1 з виплатою йому
вартості цієї частини та визнання
права власності на зазначену квартиру
в цілому. Оскільки позивачу було
відмовлено у припиненні права
власності ОСОБА_3 на Ѕ частину квартири,
відповідно було відмовлено у визнанні
за позивачем права власності на всю
квартиру. Такий висновок суду є
законним та обґрунтованим.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилається на те, що судом не було
встановленого повного змісту позовних
вимог та не зазначено їх в ухвалі. Такі
доводи апелянта є необґрунтованими та
не можуть бути підставою для
скасування ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що у
вересні 2009 року позивач звернулась до
суду з позовом та просила припинити
право власності відповідача на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1 та визнати за
нею право власності на квартиру.
Рішенням Дніпровського районного суду
м.Києва від 19 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Згідно п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо стосовно якої-небудь позовної
вимоги, з приводу якої сторони надавали
докази і давали пояснення, не ухвалено
рішення.

З мотивувальної та прохальної частин
позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що
вона просила суд припинити право
власності її батька ОСОБА_3 на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1, співвласниками якої
вони являються, та просила визнати
право власності на квартиру в цілому за
нею. Зазначені позовні вимоги були
предметом розгляду суду першої
інстанції та були вирішені при
ухваленні судового рішення.

Виходячи з викладеного, суд першої
інстанції правильно застосував норми
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 17 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5332/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Ластовка Н.Д.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.