Справа № 158/2844/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Костюкевич О.К. Провадження
№ 22-ц/773/498/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Шевчук Л.Я., Подолюка В.А.

при секретарі Семенюк О.А.

з участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
рішення Ківерцівського районного суду
Волинської області від 10 лютого 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ківерцівського районного
суду Волинської області від 10 лютого 2014
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 39 522 (тридцять дев'ять тисяч
п'ятсот двадцять дві) гривень 31 коп., з
яких 35000 основної суми боргу, річні
відсотки - 286 грн. 69 коп., інфляційні
нарахування 80 грн. 30 коп., пеня - 1315 грн. 32
коп., штраф - 2 640 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення
судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просив його скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позов
заоволити повністю, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

У даному судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав,
просив її задовольнити з викладених у
ній підстав.

Відповідач ОСОБА_2 та представник
відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу
заперечили, просили її відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що проведений
позивачем розрахунок щодо розміру
штрафу за кожен місяць прострочення
заборгованості не відповідає умовам
договору, враховуючи, що штраф
становить 7,5% від розміру позики.

Такі висновки суду є правильними і
ґрунтуються на встановлених судом
обставинах справи і нормах
матеріального права.

За змістом ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що 15 листопада
2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено договір позики про передачу
35200 грн. строком до 15 листопада 2013 року
без сплати відсотків за користування
коштами, про отримання коштів ОСОБА_2
власноручно було написано розписку про
отримання ним 35 200 грн., чим спростовано
твердження останнього про позику 2000
доларів США (а.с. 4, 64).

З матеріалів справи вбачається, що
договір позики підписаний обома
сторонами, що свідчить про те, що цей
договір є укладеним відповідно до
вимог ст. 1046 ЦК України, оскільки
передача грошей відбулася, і
підтверджує досягнення сторонами
договору позики згоди відносно всіх
його істотних умов.

Строк виконання укладеного між
сторонами договору позики настав 15
листопада 2013 року, ніяких змін до нього
сторонами не вносилося та додаткових
угод не укладалося.

Однак, відповідач ОСОБА_2 взяті на себе
за договором позики зобов'язання
відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
належним чином не виконав, що
виразилося у неповерненні ним
позикодавцю отриманих коштів.

За таких обставин справи, які
підтверджуються належними і
допустимими доказами, та відповідно до
зазначених норм матеріального права
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно визначив характер
спірних правовідносин між сторонами та
дійшов правильного висновку про
порушення відповідачем ОСОБА_2
укладеного з позивачем договору позики
та обґрунтовано стягнув з останнього
основну суму боргу за договором в
розмірі 39 522 (тридцять дев'ять тисяч
п'ятсот двадцять дві) гривень 31 коп., з
яких 35000 основної суми боргу, річні
відсотки - 286 грн. 69 коп., інфляційні
нарахування 80 грн. 30 коп., пеня - 1315 грн. 32
коп., штраф - 2 640 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

За змістом ст.ст. 549, 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув
отримані в позику гроші, то він
зобов'язаний сплатити позикодавцеві
неустойку (штраф, пеню) за порушення
виконання зобов'язання, розмір якої
може бути визначено сторонами в
договорі.

Так, у п. 14 договору позики зазначено, що
у випадку порушення Позичальником
строків повернення позики згідно з п. 3
та п. 4 даного договору, Позикодавець
має право вимагати від Позичальника
сплатити неустойку у формі пені у
розмірі подвійної ставки КНБУ за кожен
день прострочення від суми
заборгованості та у формі штрафу у
розмірі 7,5 відсотків від розміру
позики.

Штраф - це неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України).

Із змісту укладеного сторонами
договору убачається, що штраф носить
разовий характер, а умови договору не
містять положень щодо застосування
штрафу у разі порушення зобов'язань
щомісячно.

Таким чином рішення в частині
задоволення позовних вимог ухвалено з
додержанням вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК
України та відповідає вимогам
законності й обґрунтованості.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на матеріалах справи та
нормах матеріального права і не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Таким чином, виходячи із визначених ст.
303 ЦПК України меж розгляду справи
апеляційним судом, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
зазначені в ньому висновки
відповідають дійсним обставинам
справи і підстав для його скасування
немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду
Волинської області від 10 лютого 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді