Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Колодійчука
В.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Друга
одеська державна нотаріальна контора,
про визнання договору дарування та
договорів купівлі - продажу недійсними
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 5 квітня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
18 грудня 2013 року,

встановила:

У квітні 2004 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя
особа - Друга одеська державна
нотаріальна контора, про визнання
договору дарування від 31 серпня 2001року
та договорів купівлі - продажу від 17
жовтня 2001 року та від 18 липня 2002 року
недійсними.

В обґрунтування позову зазначала, що її
батьки були співвласниками квартири
АДРЕСА_1.

17 січня 2001року її мати уклала з ОСОБА_5
договір купівлі-продажу Ѕ частини
спірної квартири.

Зазначала, що в момент оформлення
вищевказаного договору її мати була
недієздатна, тобто не могла розуміти
значення дій та керувати ними. Крім
того мати говорила, що договір не
підписувала.

31серпня 2001року її батько здійснив
відчуження своєї частки, оформивши
договір дарування на ОСОБА_5 без згоди
дружини.

Вважала, що вищезазначений договір
дарування недійсним, оскільки дружиною
відчужувача не було надано нотаріально
завіреної згоди на укладення даного
договору спільного майна подружжя.

Крім того вказувала, що на момент
укладення спірного правочину її батько
перебував в стані, що не міг розуміти
значення своїх дій.

У подальшому ОСОБА_5 почав
використовувати квартиру під офіс, а 18
липня 2002 року він відчужив вказану
квартиру ОСОБА_6, шляхом укладення
договору купівлі-продажу.

Посилаючись на те, що при укладенні
спірних угод було порушено норми
діючого законодавства, вона звернулася
до суду.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 5 квітня 2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 18 грудня 2013 року, в
задоволенні позов відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
заявлений позов задовольнити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що спірні правочини було укладено
з дотриманням норм законодавства,
діючого на момент виниклих
правовідносин.

Крім того, висновком посмертної
судової психолого-психіатричної
експертизи встановлено, що ОСОБА_7 на
момент укладання спірного договору
купівлі-продажу будь-яким психічним
розладом не страждала, тобто психічний
стан останньої дозволяв їй
усвідомлювати свої дії, керувати ними
та давати їм відповідну оцінку.

Висновок суду підтверджено доказами,
поданими сторонами (ст. 212 ЦПК
України), а наведені в касаційній
скарзі доводи висновок суду не
спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 5 квітня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
18 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

М.К. Гримич

В.М. Колодійчук