Справа №483/1320/13-ц 27.03.2014 27.03.2014 27.03.2014
Провадження №22-ц/784/665/14
Головуючий в першій інстанції Медюк
Доповідач в апеляційній інстанції
Іменем України
27 березня 2014 року м.
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого - Козаченка В.І.,
суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,
при секретарі судового засідання
прокурора Нижниченка О.С.,
представника відповідачки - ОСОБА_3,
представника відповідача
(райдержадміністрації) -
Камалєтдінової О.В.,
представника третьої осіб - ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу
Дніпровського екологічного
Очаківського міськрайонного суду
Миколаївської області від 26 грудня 2013
Очаківського міжрайонного
екологічного прокурора Дніпровської
екологічної прокуратури (далі -
Очаківської районної державної
адміністрації Миколаївської області,
ОСОБА_6 про скасування розпорядження
Очаківської районної державної
адміністрації, визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку та повернення
В С Т А Н О В И Л А :
У травні 2013 року прокурор
звернувся з позовом до вказаних осіб.
Обґрунтовуючи позовні вимоги він
зазначав, що розпорядженням
заступника голови Очаківської
районної державної адміністрації
Миколаївської області № 109 від 8 квітня
2011 року, затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачі у власність ОСОБА_6 земельної
ділянки 1 га для ведення особистого
селянського господарства в межах
території Солончаківської сільської
ради Очаківського району
Миколаївської області. На підставі
вказаного розпорядження відповідачка
отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку від 7
жовтня 2011 року. Однак, земельна ділянка
передана у власність відповідачці
незаконно, оскільки розташована у
межах земельної ділянки, яка передана в
постійне користування ДП «Очаківське
лісомисливське господарство», для
ведення лісового господарства.
Уточнивши позовні вимоги прокурор
просив визнати незаконним та скасувати
вказане розпорядження; визнати
недійсним та скасувати державний акт
на право власності на земельну ділянку;
зобов'язати Очаківське управління
юстиції скасувати державну реєстрацію
права власності відповідачки на
земельну ділянку; повернути земельну
ділянку у державну власність в особі
Очаківської районної державної
адміністрації Миколаївської області;
зобов'язати Управління
Держземагенства в Очаківському районі
внести зміни до державного земельного
кадастру інформацію про власника
земельної ділянки щодо власника
Рішенням Очаківського міськрайонного
суду Миколаївської області від 26
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, про задоволення позову.
На думку прокурора, висновки суду
суперечать обставинам справи та
вимогам матеріального права.

Представники відповідачів та
представник третьої особи заперечують
проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що
розпорядженням заступника голови
Очаківської районної державної
адміністрації Миколаївської області №
109 від 8 квітня 2011 року затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність 37 особам,
у тому числі ОСОБА_6, для ведення
особистого селянського господарства
із земель сільськогосподарського
призначення державної власності в
межах території Солончаківської
сільської ради Очаківського району
Миколаївської області та передано у
власність 37 громадянам, у тому
числі відповідачці 1 га. (а.с. 20).

На підставі цього розпорядження
ОСОБА_6, мешканці села, працівнику
соціальної сфери, 7 жовтня 2011 року
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серія ЯК
№ 255367, з наданням кадастрового номеру
земельній ділянці :02:000:0822 (а.с. 50).
Відстань спірної земельної ділянки за
даними дослідження ДП «Центр
державного земельного кадастру» до
Дніпровсько-Бузького лиману складає -
1981,49м; (а.с.119,120).

З досліджених апеляційним судом
доказів, наданих Держземагентвом щодо
спірної земельної ділянки,
встановлено, що ця земельна ділянка в
загальному земельному масиві за
рішенням виконкому Очаківської
районної ради № 275 від 8 вересня 1959 року
«Про затвердження
внутрігосподарського
землевпорядження колгоспу ім. Леніна
Парутинської сільради» були передані
для запровадження сівозмін, відводу
земельних ділянок під багаторічні
насадження, під огороди, лісосмуги,
польові шляхи, ферми та інші елементи
за проектом.

18 грудня 1980 року рішенням виконкому
Очаківської районної ради № 393 «Про
розгляд проекту внутрігосподарського
землевпорядження радгоспу «Родина»
зазначені землі відійшли в
землекористування радгоспу «Родіна».

Відповідно до рішення УП сесії
Солончаківської сільської ради № 55
від 15 вересня 1995 року з загальної площі
зазначених земель 2089 га було передано
у колективну власність колективному
сільськогосподарському підприємству
«Родіна» для ведення
сільськогосподарського виробництва.
В подальшому в 2000 році землі
колективної власності були
розпайовані. Частина земель, в тому
числі спірна земельна ділянка, були
повернуті у державну власність як
землі запасу, де перебували до часу
виділення їх у власність ОСОБА_6 та
іншим громадянам за розпорядженням
Очаківської райдержадміністрації від 8
квітня 2011 року.

За довідкою управління
Держземагенства в Очаківському районі
Миколаївської області земельні
ділянки, що перейшли до земель запасу,
зокрема спірна земельна ділянка,
віднесена до земель
сільськогосподарського призначення. З
пояснень представника цього
управління на підставі зазначеного
рішення виконкому Очаківської
районної ради № 275 від 8 вересня
1959 року було визначено цільове
призначення цих земель.

Також судом встановлено, що
документація з землеустрою та будь-яка
інша документація щодо встановлення
межі прибережної захисної смуги
Дніпровсько-Бузького лиману Чорного
моря не виготовлялася. Відтак на час
прийняття розпорядження заступника
голови Очаківської районної державної
адміністрації Миколаївської області №
109 від 8 квітня 2011 року межі прибережної
захисної смуги не були встановлені та
спірна земельна ділянка не була
віднесена до земель водного фонду.

Одночасно суду не було надано
достовірних та переконливих доказів
проте, що спірна земельна ділянка
частково надана із земель, належних
іншим особам.

За такого, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що підстави для
визнання незаконним розпорядження
заступника голови Очаківської
районної державної адміністрації
Миколаївської області № 109 від 8 квітня
2011 року в частині затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність відповідачці для
ведення особистого селянського
господарства із земель
сільськогосподарського призначення
державної власності в межах території
Солончаківської сільської ради
Очаківського району Миколаївської
області та передачі її у власність
останній у розмірі 1 га відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що
зазначеним розпорядженням змінено
цільове призначення спірної земельної
ділянки, на землі
сільськогосподарського призначення з
землі водного фонду, не можуть буди
взяті до уваги, оскільки суперечать
викладеному та вимогам закону.

Як виходить зі ст.ст. 60, 61 ЗК України
та ст.ст. 88, 89 ВК України, прибережні
захисні смуги встановлюються з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення й засмічення та
збереження їх водності. На цих смугах,
як природоохоронних територіях, з
вищезазначеною метою встановлюється
режим обмеженої господарської
діяльності із забороною:

а) розорювання земель (крім
підготовки ґрунту для залуження і
залісення), а також садівництва та
городництва;

б) зберігання та застосування
пестицидів і добрив;

в) влаштування літніх таборів для
худоби;

г) будівництва будь-яких споруд
(крім гідротехнічних, гідрометричних
та лінійних), у тому числі баз
відпочинку, дач, гаражів та стоянок
автомобілів;

ґ) влаштування звалищ сміття,
гноєсховищ, накопичувачів рідких і
твердих відходів виробництва,
кладовищ, скотомогильників, полів
фільтрації тощо;

д) миття та обслуговування
транспортних засобів і техніки.

Відповідно до ч.5 ст. 87 ВК України
зовнішні межі водоохоронних зон
визначаються за спеціально
розробленими проектами.

Порядок визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них
встановлюються Кабінетом Міністрів
України (ч.6 ст. 87 ВК України).

За змістом пунктів 4, 5 Порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 травня 1996 року
№ 486 (у редакції, яка була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин), проекти водоохоронних
зон розробляються на замовлення
органів водного господарства та інших
спеціально уповноважених органів,
узгоджуються з органами
Мінекоресурсів, Держводгоспу,
Держкомзему, власниками землі,
землекористувачами і затверджуються
відповідними місцевими органами
державної виконавчої влади та
виконавчими комітетами Рад.

Виконавчі комітети місцевих Рад
зобов'язані доводити до відома
населення, всіх заінтересованих
організацій рішення щодо меж
водоохоронних зон і прибережних
захисних смуг, а також водоохоронного
режиму, який діє на цих територіях (ч. 7
ст. 87 ВК України).

Отже, законодавством визначено
порядок розроблення, погодження та
затвердження проекту визначення
розмірів і меж водоохоронних зон, у
межах яких виділяються землі
прибережних захисних смуг.

Подібна правова позиція висловлена
в Постановах Верховного Суду України
від 22 травня 2013 року, ухваленої по
цивільній справі про перегляд рішення
за виключними обставинами № 6-25 цс 13.

Як було встановлено при розгляді
спору, проект землеустрою щодо
встановлення прибережної захисної
смуги в межах села не розроблено та не
затверджено. Цільове призначення
земель усього населеного пункту в
межах двох кілометрів від урізу води не
змінено, та вони за рішенням
компетентного органу не віднесені до
земель водного фонду.

Безпідставні і доводи апелянта
щодо відведення земельної ділянки із
земель ДП «Очаківське лісомисливське
господарство». Це спростовано як актом
обстеження земельних ділянок в натурі
від 29 листопада 2013 року, про те, що
спірна земельна ділянка не співпадає
із земельною ділянкою господарства.

Прокурор достовірних доказів
зворотного не надав. Апеляційний суд,
діючи згідно вимог ст. 10 ЦПК України
роз'яснив право на надання доказів
відповідних доводів, а саме проведення
експертизи. Проте прокурор відповідних
клопотань не заявив.

У зв'язку з чим, слід вважати, що суд
розглянувши справу у відповідності до
вимог ст. 11 ЦПК України, на підставі
наданих сторонами доказів дійшов
обґрунтованих висновків щодо
недоведеності доводів прокурора щодо
розташування спірної ділянки у межах
земельної ділянки, яка передана в
постійне користування ДП «Очаківське
лісомисливське господарство».

Враховуючи викладене колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК
України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпровського
екологічного прокурора відхилити, а
рішення Очаківського міськрайонного
суду Миколаївської області від 26
грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: