АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД міста КИЄВА
У Х В А Л А

Іменем України

3 квітня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Деснянського районного суду міста
Києва від 2 грудня 2013 року про залишення
без задоволення заяви ОСОБА_1 про
перегляд рішення суду у зв'язку з
нововиявленими обставинами в справі за
позовом ОСОБА_1 до Київської міської
ради та Деснянської районної у м. Києві
ради, третя особа: КП
«Житлорембудсервіс», про визнання
права користування житловим
приміщенням,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 06 квітня 2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 12 вересня 2012 року та ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 08 лютого 2013 року, відмовлено в
задоволенні вищевказаного позову.

15.10.2013 від позивача до суду надійшла
заява про перегляд рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 06.04.2012 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами, в якій
заявник посилається на те, що
обставини, які стали підставою для
подання ним заяви про перегляд рішення
суду у зв'язку з нововиявленими
обставинами, йому стали відомі 14.10.2013.

У заяві про перегляд рішення суду у
зв'язку з нововиявленими обставинами
та у додатковій заяві представника
заявника, заявник зі своїм
представником просять переглянути
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 06 квітня 2012 року на підставі
п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, посилаючись на
те, що на адвокатський запит від 14.10.2013,
було отримано два акти щодо фактичного
місця проживання заявника, на
підтвердження чого заявник надав дві
копії актів ЖЕКу № 305 від 11.03.2011 і від
27.09.2013, з яких вбачається, що заявник з
2005 року по теперішній час проживає в
АДРЕСА_1.

Ухвалою Деснянського районного суду
міста Києва від 2 грудня 2013 року
залишено без задоволення заяву ОСОБА_1
про перегляд рішення суду у зв'язку з
нововиявленими обставинами в справі за
позовом ОСОБА_1 до Київської міської
ради та Деснянської районної у м. Києві
ради, третя особа: КП
«Житлорембудсервіс», про визнання
права користування житловим
приміщенням.

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/1126/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Грегуль О.В.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.Не погодившись з такою ухвалою суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати ухвалу, що
перешкоджає подальшому провадженню у
справі та направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

В скарзі апелянт зазначає, що
відмовляючи йому у позові суди першої
та апеляційної інстанції виходили з
того, що заявник не надав до суду
належних та допустимих доказів того, що
в квартиру він вселився за згодою
наймача ОСОБА_4, матері його дружини, як
і згодом її дружини, з якою він вів
спільне господарство, тому права
користування квартирою в
установленому порядку не набув. Проте
за адвокатським запитом до
житлово-експлуатаційної контори №305 у
м. Києві від 14.10.2013 р. було отримано два
акти щодо фактичного проживання
Заявника з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 з
2005 року, про те, що він вів з нею спільне
господарство по день її смерті та
проживає за вказаною адресою по
теперішній час.

Дані докази були отримані лише 14 жовтня
2013 року за адвокатським запитом та вони
підтверджують факт користування
спірним житловим приміщенням заявника
по справі, також факт проживання може
бути підтверджений численними
свідками, які зареєстровані та
проживають АДРЕСА_1 та тим, що він
сплачує за комунальні послуги, тощо.

Зазначені докази на думку апелянта
доводять, що з 2005 року він постійно
проживав і проживає в спірній квартирі
зі згоди його померлої дружини та її
матері, іншого житла не має, спірна
квартира стала для нього постійним
місцем проживання, вони з дружиною в
ній вели спільне господарство.

Сторони в судове засідання не
з'явились, повідомлені належним чином,
причини своєї неявки суду не
повідомили, тому в силу ч.2 ст.305 ЦПК
України, колегія суддів вважає за
можливе розглядати справу у їх
відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленої судом ухвали, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Суд першої інстанції, залишаючи заяву
про перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 06 квітня 2012
року без задоволення, виходив з того,
що обидва акти, фактично свідчить про
проживання позивача в спірній
квартирі, однак, не свідчать про те, що в
спірну квартиру позивач вселявся за
письмовою згодою наймачів квартири і
не дають правових підстав для визнання
за позивачем права користування жилим
приміщенням, як за наймачем.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком районного суду, так як він в
повній мірі відповідає вимогам Закону.

Згідно положень ст. 361 ЦПК України,
рішення або ухвала суду, якими
закінчено розгляд справи, що набрали
законної сили, а також судовий наказ
можуть бути переглянуті у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

2. Підставами для перегляду рішення,
ухвали суду чи судового наказу у
зв'язку з нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав
законної сили, завідомо неправдиві
показання свідка, завідомо
неправильний висновок експерта,
завідомо неправильний переклад,
фальшивість документів або речових
доказів, що потягли за собою ухвалення
незаконного або необґрунтованого
рішення;

2-1) встановлення вироком суду, що набрав
законної сили, вини судді у вчиненні
злочину, внаслідок якого було ухвалено
незаконне або необґрунтоване рішення;

3) скасування судового рішення, яке
стало підставою для ухвалення рішення
чи постановлення ухвали, що підлягають
перегляду;

4) встановлена Конституційним Судом
України неконституційність закону,
іншого правового акта чи їх окремого
положення, застосованого судом при
вирішенні справи, якщо рішення суду ще
не виконане.

Тобто дана стаття визначає підстави
перегляду судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами, перелік
яких є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

При цьому зазначені заявником акти
досліджені судом першої інстанції та
правильно встановлено, що акт ЖЕКу № 305
від 11.03.2011 року, на який заявник
посилається, як на нововиявлену
обставину, досліджувався судами всіх
трьох інстанцій, а акт від 27.09.2013 року,
складався після розгляду справи по
суті.

Посилання апелянта на те, що надані
акти підтверджують, що апелянт з 2005
року постійно проживав і проживає в
спірній квартирі зі згоди його
померлої дружини та її матері, колегія
суддів не вважає обґрунтованими,
виходячи з того, що обидва акти,
фактично свідчить про проживання
позивача в спірній квартирі, однак, не
свідчать про те, що в спірну квартиру
позивач вселявся за письмовою згодою
наймачів квартири і не дають правових
підстав для визнання за позивачем
права користування жилим приміщенням,
як за наймачем, про що правильно
зазначив суд першої інстанції в
оскаржуваній ухвалі.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дав належну оцінку доказам, якими
заявник підтверджував нововиявлені
обставини, та дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
перегляду судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

Інші доводи апеляційної скарги
законності ухвали суду першої
інстанції не спростовують, ухвала суду
першої інстанції постановлена з
дотриманням норм процесуального права,
тому підстав для задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Деснянського районного суду міста
Києва від 2 грудня 2013 року відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду
міста Києва від 2 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підписи)

З оригіналом згідно

Суддя
Кулікова С.В.