У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого:Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення
на предмет іпотеки, за касаційною
скаргою ОСОБА_8 на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 15
жовтня 2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області
від 04 грудня 2013 року,

в с т а н
о в и л а :

У березні 2011 року публічне акціонерне
товариство «Банк
Петрокоммерц-Україна» (далі - ПАТ «Банк
Петрокоммерц-Україна») звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
ОСОБА_8 умов кредитного договору,
укладеного 02 липня 2004 року між
позивачем та ОСОБА_8 внаслідок чого
утворилась заборгованість, яка з
урахуванням збільшених позовних вимог
станом на 19 червня 2013 року становила 393
243 грн. Позивач просив звернути
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
погашення зазначеної заборгованості
за кредитним договором.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 жовтня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області від 04 грудня 2013
року, позов ПАТ ««Банк
Петрокоммерц-Україна» задоволено
частково. Звернуто стягнення на
предмет іпотеки, яким є квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 55,3 кв.м, та
складається із коридорів 7-1,7-7, ванни 7-3,
кухні 7-4, кімнат 7-5, 7-8, житловою площею
34,8 кв.м, вбудованої шафи 7-6, частини
сараю літ. «В» площею 16,1 кв.м, погріб
літ. «п/Б» площею 4,0 кв.м, яка
належить ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в
рівних частинах на підставі свідоцтва
на право власності на житло, виданого
виконкомом Вінницької міської ради 27
травня 2004 року, зареєстрованого
КП «Вінницьке обласне об'єднання
бюро технічної інвентаризації» 03
червня 2004 року в книзі № 617 за
№ 287/54064, для погашення заборгованості
за кредитним договором № 082н-07-04 від 02
липня 2004 року в сумі 281 126 грн, яка
складається із: простроченої
заборгованості за тілом кредиту - 12 716,08
доларів США, що в еквіваленті до
національної валюти становить 101 639,63
грн; заборгованості по процентах за
користування кредитом - 16 097,42 доларів
США, що в еквіваленті до національної
валюти становить 128 666,68 грн; пені - 50 820,00
грн, врахувавши при цьому суму
заборгованості, зазначену в
виконавчому написі серії ВСЕ № 243342 від
12 жовтня 2005 року, винесеного приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 Визначено
спосіб реалізації предмету іпотеки -
квартири АДРЕСА_1, відповідно до
процедури продажу, встановленої ст.ст.
33, 39 ЗУ «Про заставу» шляхом прилюдних
торгів. Визначено початкову ціну
предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності (незалежним експертом на
стадії оцінки майна). Вирішено питання
про розподіл судових витрат. В
задоволені інших позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить
вказані судові рішення першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ПАТ ««Банк
Петрокоммерц-Україна» відмовити,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що відповідачем ОСОБА_8 допущено
порушення умов кредитного договору,
внаслідок якого за ним утворилась
заборгованість. Заборгованість в
розмірі 14 685, 71 доларів США, що
еквівалентно 115 910, 32 грн за період з 18
жовтня 2005 року до 02 серпня 2010
року стягнута з боржника за рішенням
суду не погашена. Задоволення вимог
кредитора про стягнення
заборгованості з боржника не є
перешкодою для пред'явлення позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
з метою погашення заборгованості за
тим самим договором кредиту у разі,
якщо на час розгляду спору
заборгованість за кредитом не
погашена.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна виходячи
з наступного.

Судом встановлено, що 02 липня 2004 року
між ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна»
(правонаступником якого є позивач) та
ОСОБА_8 укладено кредитний договір №
082н-07-04 відповідно до умов якого,
кредитор надає позичальнику у
тимчасове користування грошові кошти в
сумі 17 000 доларів США зі сплатою 15 %
річних (а.с.11-13 т. 1).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 02
липня 2004 року між позивачем та ОСОБА_8,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладений договір
іпотеки, предметом якого є належне їм
на праві власності нерухоме майно, а
саме квартира АДРЕСА_1. Вказане
нерухоме майно належить відповідачам в
рівних частинах на підставі свідоцтва
на право власності на житло, виданого
виконкомом Вінницької міської ради 27
травня 2004 року, зареєстрованого
КП «ВООБТІ» 03 червня 2004 року в
книзі № 617 за № 287/54064 (а.с.15-19 т. 1).

20 жовтня 2005 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 було вчинено виконавчий
напис за №8876, відповідно до якого
нотаріус запропонував звернути
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, яка належить відповідачам на
праві приватної власності (а.с. 66 т. 1).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 24 квітня 2012 року стягнуто з
ОСОБА_8 на користь публічного
акціонерного товариства «Банк
Петрокомерц-Україна» заборгованість
за кредитним договором №082н-07-04 у
розмірі 14 685,71 доларів США, що
еквівалентно 115 910, 32 грн. У задоволенні
інших позовних вимог відмовлено (а.с.
117-119 т. 1).

Рішенням колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області від 18 червня 2012 року згадане
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 24 квітня 2012 року змінено,
зменшено розмір стягнутих судових
витрат з 1 820 грн до 1 159 грн. У іншій
частині рішення залишено без змін.

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем ОСОБА_8 умов кредитного
договору за останнім за розрахунком
банку утворилась заборгованість, яка
станом на 19 червня 2013 року складається
із заборгованості за тілом кредиту в
сумі 12 716,08 доларів США; заборгованості
за процентами за користування
кредитом в сумі 16097,42 доларів США та
пені в сумі 162 936,85 грн (а.с. 23-24 т. 2).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом, як передбачено ст. 590 ЦК
України.

За змістом ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов`язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов`язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
іпотеку», у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Із роз'яснень, викладених у п. 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» за №14 від 18 грудня 2009
року вбачається, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК). Оскільки правом на звернення до
суду за захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК), то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Суд першої інстанції в порушення вимог
ст. ст. 214-215 ЦПК України на зазначені
положення закону уваги не звернув, не
встановив дійсних прав і обов'язків
сторін, які випливають з кредитного
договору та договору іпотеки; належним
чином не визначив обсяг
відповідальності відповідачів перед
кредитором, не з'ясував та не перевірив
суму заборгованості ОСОБА_8 в межах
якої на момент звернення стягнення на
предмет іпотеки мають відповідати
іпотекодавці перед позивачем з
урахуванням виконавчого напису,
вчиненого нотаріусом 20 жовтня 2005 року
(а.с. 66 т. 1) та рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 24 квітня
2012 року, (а.с. 117-119 т. 1). Судом
першої інстанції у резолютивній
частині рішення зауважено, що
заборгованість відповідачів на
погашення якої направлено звернення
стягнення на предмет іпотеки
складається із суми з урахуванням
заборгованості, зазначеної у
виконавчому написі нотаріуса, не
перевіривши належним чином чи виконані
виконавчий напис нотаріуса, з
урахуванням копії акту опису й арешту
майна (а.с. 67-68 т. 1), складеного 14 вересня
2010 року державним виконавцем
Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
та згадане вище рішення суду першої
інстанції щодо стягнення
заборгованості з відповідача ОСОБА_8,
оскільки таких даних матеріали справи
не містять.

Крім того, вирішуючи спір по суті
позовних вимог суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що представником
відповідачів було заявлено клопотання
про застосування строків позовної
давності до спірних правовідносин (а.с.
39 т. 2), з огляду на те, що термін дії
кредитного договору закінчився 02 липня
2006 року, в той час як з позовом банк
звернувся до суду у березні 2011 року.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності
й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 жовтня 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області
від 04 грудня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І.
Наумчук