У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 9 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 1 вересня 2009 року між
ним та ОСОБА_4 було укладено договір
позики. На підтвердження укладання
договору позики ОСОБА_4 написав
розписку про отримання ним від ОСОБА_3 7
820 дол. США строком на один місяць, тобто
до 30 вересня 2009 року. 15 жовтня 2009 року
між ними було укладено ще один договір
позики, на підтвердження якого ОСОБА_4
надана розписка про отримання ним від
ОСОБА_3 дроту на суму 8 218 дол. США в борг
строком на два з половиною місяці,
тобто до 31 січня 2010 року. У визначені
строки ОСОБА_4 свої зобов'язання не
виконав та грошові кошти позивачу не
повернув. 26 січня 2010 року та 10 червня 2012
року ОСОБА_3 направляв на адресу
відповідача лист-вимогу про повернення
грошових коштів, однак кошти повернуті
не були.

Ураховуючи викладені обставини,
позивач просив стягнути на його
користь з ОСОБА_4 суму заборгованості
за першою розпискою з урахуванням 3 %
річних на підставі ст. 625 ЦК України в
сумі 68 711 грн 15 коп., за другою
розпискою з урахуванням 3 % річних в
сумі 71 544 грн 40 коп., а всього 140 255
грн. Крім того, позивач зазначив, що
протиправними діями ОСОБА_4 йому було
спричинено моральну шкоду, яку він
оцінив у 8 000 грн і яку просив стягнути з
відповідача.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 4 квітня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
140 255 грн боргу та 1 402 грн 55 коп.
судового збору. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 9 грудня 2013 року
рішення місцевого суду скасовано і
ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за
договором позики від 15 жовтня 2009
року в сумі 56 306 грн 82 коп., 3 % річних від
простроченої суми боргу в розмірі 6 608
грн 21 коп. та судові витрати. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його
представник ОСОБА_5, посилаючись
на неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржуване судове рішення
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи заочне рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачем
доведено факт позичання відповідачу
грошових коштів за договорами позики
від 1 вересня 2009 року та від 15 жовтня 2009
року. Оскільки ОСОБА_4 від
добровільного виконання своїх
зобов'язань за борговими розписками у
повному обсязі відмовився, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
право позивача порушено і підлягає
судовому захисту.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення по
суті спору, апеляційний суд виходив із
того, що перебіг позовної давності за
вимогами позивача про повернення
коштів за договором позики від 1
вересня 2009 року починався з 30 вересня
2009 року. ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом 25 січня 2013 року, тобто з
пропуском строку позовної давності, що
відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України
є підставою для відмови у задоволенні
позову про стягнення боргу в цій
частині. Відповідно до договору позики
від 15 жовтня 2009 року ОСОБА_4 в
обумовлений договором строк, тобто до 31
січня 2010 року, кошти не повернув, тому з
нього підлягає до стягнення борг у сумі
56 306 грн 82 коп. та 3 % річних від
простроченої суми боргу в розмірі 6 608
грн 21 коп. за період з 31 січня 2010 року по
9 грудня 2013 року, тобто по день
ухвалення апеляційним судом рішення у
справі.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Таким вимогам закону судове рішення
апеляційного суду не відповідає.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд вийшов за
межі позовних вимог і не звернув увагу,
що позивач просив стягнути
заборгованість за договором позики від
15 жовтня 2009 року із
застосуванням положень ст. 625 ЦК
України щодо нарахування 3 % річних за
період з 31 січня 2010 року по 24 січня 2013
року в сумі 5 882 грн 58 коп. (а. с. 9).

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин, а
апеляційний суд за правилами ст. 303 ЦПК
України перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Наведені вище обставини свідчать про
те, що апеляційний суд вийшов за межі
заявлених позовних вимог, допустивши
тим самим порушення норм
процесуального права, і помилково
стягнув із відповідача 3 % річних за
період з 31 січня 2010 року по 9 грудня 2013
року, тобто по день ухвалення
апеляційним судом рішення у справі, про
що позивач не просив.

За таких обставин рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338
ЦПК України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції
в частині вирішення позову щодо
стягнення 3 % річних.

В решті рішення апеляційного суду є
законним і обґрунтованим, викладені в
касаційній скарзі доводи були
предметом перевірки під час судового
засідання та висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його
представника ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 9 грудня 2013
року в частині вирішення позовних
вимог щодо стягнення 3 % річних
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко