Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"10" квітня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Литвиненко Н. В., при секретарі Халіній
А.Г., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат «ім. Ілліча» про стягнення
заборгованої суми індексації
заробітної плати з компенсацією,
середнього заробітку, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча" (далі - ПАТ "ММК ім.
Ілліча") про стягнення суми індексації
заробітної плати з компенсацією,
зазначивши, що з 19.06.1974 року по 10.12.2010
року вона перебувала у трудових
відносинах з відповідачем. Під час її
роботи на підприємстві, з 01.03.2003 р. по
10.12.2010 р. при виплаті заробітної плати
не проводилася індексація передбачена
діючим законодавством, внаслідок чого
порушені її права на оплату праці, які
мають бути відновлені шляхом
зобов'язання підприємства провести та
виплатити їй індексацію заробітної
плати. Просила зобов'язати відповідача
провести розрахунок та стягнути на її
користь індексацію заробітної плати за
весь період роботи у відповідача,
виплатити їй компенсацію, яка
нараховується при втраті частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати відповідно до Закону
України «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати», та
стягнути з відповідача середній
заробіток за час затримки виплати з
11.12.2010 року по день ухвалення судом
рішення. В подальшому уточнила позовні
вимоги та просила стягнути з
відповідача заборговану індексацію по
заробітній платі з компенсацією за
період з березня 2003 року по 10 грудня 2010
року у розмірі 4180,32 гривень, стягнути
середній заробіток за час затримки
виплати індексації в розмірі 34 625,36
гривень, моральну шкоду в розмірі 1000
гривень.

Позивачка у судове засідання не
з'явилась, просила проводити розгляд
справи за її відсутності.

Представник відповідача ПАТ "ММК ім.
Ілліча" до судового засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, надав суду заперечення у якому
просив розглянути справу у його
відсутність, позовні вимоги не визнав,
зазначивши, що на виконання вимог суду
вони провели розрахунок суми
індексації заробітної плати без
врахування регулярного підвищення
розміру заробітної плати позивача,
однак вважають, що такий розрахунок не
може застосовуватися до спірних
правовідносин, оскільки, згідно
Постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року діяв
механізм проведення індексації
заробітної плати, який дозволяв
підвищення грошових доходів населення
із застосуванням випереджуючого
методу розрахунку індексації (з
врахуванням прогнозного рівня
інфляції). Заробітна плата позивача у
2003-2010 роках не підлягала обов'язкової
індексації у разі перевищення індексом
споживчих цін порогу індексації в
розмірі 101 %, оскільки розмір заробітної
плати позивача регулярно переглядався
відповідачем в сторону збільшення.
Вважають, що заборгованість по сплаті
індексації заробітної плати у них
відсутня, вимоги позивача про виплату
йому компенсації за втрату частини
грошових доходів у зв'язку із
порушенням строків їх виплати є
необґрунтованими. Вказали, що ними не
було допущено порушення трудових прав
позивача при звільненні в частині
проведення повного розрахунку, тому
відсутні підстави для стягнення
середнього заробітку, також вважають,
що позивачем був пропущений строк
звернення до суду з вимогою про
стягнення середнього заробітку за час
затримки виплати.

Суд вважає доцільним ухвалити заочне
рішення, оскільки відповідно до статті
224 Цивільного процесуального кодексу
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло повідомлення про причини
неявки або якщо зазначені причини
визнані неповажними, суд може ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, якщо позивач не
заперечує проти такого вирішення.

Суд, дослідивши письмові матеріали,
оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, дійшов
висновку про те, що позов знайшов своє
підтвердження представленими доказами
і підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 16
Цивільного кодексу України (що діє з 01
січня 2004 року, зі змінами та
доповненнями) (далі за текстом - ЦК
України), кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Зокрема, частиною 1
статті 11 Цивільного процесуального
кодексу України встановлено, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно із частиною 1 статті 58 ЦПК
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
з 19 червня 1974 року по 10 грудня 2010 року
перебувала у трудових відносинах з ПАТ
"ММК ім. Ілліча", що підтверджується
відповідними записами в трудовій
книжці.

За цей період їй нараховувалась і
виплачувалась заробітна плата.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
оплату праці" заробітною платою є
винагорода у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про
оплату праці" в період між переглядом
розміру мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі ЗУ "Про
індексацію грошових доходів населення"
та Порядку проведення індексації
грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 липня 2003 р. №
1078.

Індексація грошових доходів населення
- встановлений законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів
населення є оплата праці (грошове
забезпечення) як грошовий дохід
громадян, одержаний ними в гривнях на
території України і який не має
разового характеру.

Структуру заробітної плати визначено у
статті 2 Закону України "Про оплату
праці", якою передбачено існування
основної заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

Додаткова заробітна плата - це
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з підпунктом 2.2.7
Інструкції зі статистики заробітної
плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13 січня 2004 р.
№ 5, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індексація грошових доходів населення
проводиться в разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який установлюється в
розмірі 101 відсотка.

Згідно ч.1 ст. 5 Закону України "Про
індексацію грошових доходів
населення", підприємства, установи та
організації підвищують розміри оплати
праці у зв'язку з індексацією за
рахунок власних коштів.

Таким чином, індексація є складовою
частиною заробітної плати, є
додатковою заробітною платою і у разі
порушення законодавства про оплату
праці в частині її виплати, працівник
має право звернутися до суду з позовом
про стягнення належної йому індексації
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком, як передбачено ч. 2
ст. 233 КЗпП України.

Вирішуючи питання щодо суми
заборгованої індексації з
компенсацією втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати, яка підлягає стягненню, суд
приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час роботи позивачки на підприємстві з
березня 2003 року по грудень 2010 року при
перевищенні порогу інфляції, який
встановлюється в розмірі 101 відсоток,
заробітна плата останньої не
індексувалась. За вказаний період сума
заборгованості індексації заробітної
плати з компенсацією складає 4180,32 грн.,
що підтверджується розрахунком, який
надано позивачкою. Суд, даючи оцінку
доказам, перевірив цей розрахунок і
дійшов висновку про те, що він є вірним.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3
та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Але, заперечень ані проти позову, ані
проти розрахованої позивачем суми,
відповідачем не надавалося. Вказаний
розрахунок позивачем не оспорюється та
не спростовується. Інших даних суду не
надано, тому суд виходить з доказів
наданих на момент розгляду справи.

Що стосується вимог позивача в частині
стягнення з ПАТ «ММК ім. Ілліча»
середнього заробітку за час затримки
виплати індексації по заробітній платі
в сумі 34 625,36 гривень, суд вважає, що дані
вимоги також підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим органом (а в
разі відсутності Таких
органів-представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану нею суму.

Згідно зі ст. 117 ч. 1 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статі 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум, власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статі
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Згідно із п. 20 постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» від 24.12.1999 року № 13,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому суми в день звільнення,
суд на підставі ст. 117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведенні його до
розгляду справи по день постановления
рішення суду.

З огляду на наведені норми діючого
законодавства, суд приходить до
висновків, щодо необхідності стягнення
з відповідача на користь ОСОБА_1 суми
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, відповідно
до ст. 117 КЗпП України, оскільки до
теперішнього часу позивачу не
виплачена заборгованість по
індексації заробітної плати з
компенсацією, яка була належна до
сплати 10.12.2010 року у день звільнення
позивача з ПАТ «ММК ім. Ілліча»

Визначаючи розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, належного до стягнення
на користь позивачки, суд керується
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати».

Судом встановлено, що з вини
відповідача, при звільненні, позивачу
не виплачені всі суми, необхідні для
повного розрахунку. Отже, з урахуванням
листів Міністерства соціальної
політики України від 21.02.2012 р. №
9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норми
тривалості робочого часу на 2013 рік»;
від 04.09.2013 р. № 9884/0/14- 13/13 «Про розрахунок
норми тривалості робочого часу на 2014
рік», з урахуванням даних по заробітній
платі позивачки відповідно до довідки
за формою ОК-5 від 13.03.2014р., шляхом
розрахунків, суд дійшов висновку про
те, що з відповідача на користь
позивачки підлягає стягненню середній
заробіток за час затримки розрахунку у
розмірі 34625 гривень 36 копійок.

До такого висновку, суд дійшов з
наступних розрахунків.

Відповідно до графіку (40 годинний
робочий тиждень) тривалість ро бочого
часу у 2010 році складала: у листопаді 2010
року - 160 годин, у грудні 2010 року - 168
годин. За два календарних місяці, що
передують події звільнення - листопад
та грудень 2010 року зарплата складала: у
листопаді 2010 року - 2508,29 грн., у грудні 2010
р. - 667,20 грн. Отже, середньогодинна
заробітна плата за листопад 2010 року
складає 15,67 грн. (2508,29 грн. / 160 робочих
годин); за грудень 2010 року складає 0,40
грн. (667, 20 грн. / 168 робочих годин)
Середній заробіток за 1 день складає 15,
67 грн. + 0, 40 грн. = 16, 07 грн. / 2 = 8, 03 грн. За
період часу з 01.01. 2011 року по 01.03.2014 року,
тобто (згідно графіку роботи у 2010 році:
40 годинний робочий тиждень) 4 312 робочих
годин х 8,03 грн. = 34 625,36 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

За змістом вказаного положення,
законною підставою для відшкодування
моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП
України є факт порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
яке призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагало від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року із змінами внесеними
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 25 травня 2001 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір моральної шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних) та з урахування інших
обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»роз'яснено, що відповідно до ст.
237-1 КЗпП України за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин (незаконне звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що
внаслідок не виплати відповідачем
позивачу частини заробітної плати,
останньому була спричинена моральна
шкода, між тим, розмір визначений
позивачем у 1000 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд враховує
конкретні обставини справи, характер
порушення прав позивача, істотність
вимушених змін у його житті через
тривалу невиплату заробітної плати та
зусиль, вжитих для відновлення
трудових прав, приходить до висновку,
що достатньою і справедливою буде
компенсація моральної шкоди в розмірі
200 грн.

У зв'язку із задоволенням позовних
вимог, судові витрати по справі, що
складаються з витрат на сплату
судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп.,
від сплати яких позивач був звільнений
при подачі позову, підлягають
стягненню з відповідача

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4. 33 ЗУ «Про оплату
праці», ст. ст. 2, 4 ЗУ «Про індексацію
грошових доходів населення», ст. ст. 1. З
ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати», ст. ст. 115 - 117. 233
КЗпП України, ст. ст. 10,11, 60, 61, 88, 208, 212-215
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча" про стягнення
заборгованої індексації по заробітній
платі з компенсацією - задовольнити
частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Маріупольський
металургійний комбінат ім. Ілліча", на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН:
НОМЕР_1, яка проживає у АДРЕСА_1,
заборговану індексацію заробітної
плати з компенсацією за період з
березня 2003 року по грудень 2010 року у
розмірі 4180,32 грн. (чотири тисячі сто
вісімдесят гривень тридцять дві
копійки), середній заробіток за час
затримки виплати індексації
заробітної плати з компенсацією у
розмірі 34625, 36 грн. (тридцять чотири
тисячі шістсот двадцять п'ять гривень
тридцять шість копійок) з утриманням
ПАТ ""ММК ім. Ілліча" з цих сум
передбачених законом податків та
обов'язкових платежів при їх виплаті, а
також моральну шкоду у розмірі 200,00 грн.
(двісті гривень), а всього стягнути 39005,68
грн. (тридцять дев'ять тисяч п'ять
гривень шістдесят вісім копійок).

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ММК ім. Ілліча" юридична
адреса: м. Маріуполь, вул. Левченко, 1
() на користь держави
судовий збір у розмірі 229,40 грн. (двісті
двадцять дев'ять гривень сорок
копійок).

Рішення може бути переглянуто судом,
який його прийняв, за письмовою заявою
відповідача.

Заява про перегляд рішення може бути
подана відповідачем протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Позивачем на рішення може бути подана
апеляція в Апеляційний суд Донецької
області через Іллічівський райсуд м.
Маріуполя протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:
Н. В. Литвиненко