Номер провадження: 22-ц/785/4265/14
Номер справи місцевого суду: 1527/2-348/11
Головуючий у першій інстанції Середа
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на рішення Суворовського районного
суду м.Одеси від 03 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6,
приватний нотаріус ОСОБА_7, орган опіки
та піклування Суворовської районної
адміністрації про визнання недійсним
договору дарування, визнання дійсним
договору застави, встановлення факту
прийнятя спадщини, визнання права
власності на частину квартири в
порядку спадкування за законом,
визнання права власності на гараж та
вселення,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа ОСОБА_8 про стягнення
вартості комунальних послуг,

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 та ОСОБА_2,
третя особа приватний нотаріус ОСОБА_9
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_5,
ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_7,
орган опіки та піклування Суворовської
райадміністрації, про визнання
недійсним договору дарування від 22
січня 2002 року та визнання його
договором застави, про встановлення
факту прийняття спадщини, визнання
права власності в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_10
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, визнання
права власності на гараж та вселення в
квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
22.01.2002 року між ним, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка
діяла від імені ОСОБА_10 і ОСОБА_5 на
підставі довіреності, з одного боку і
ОСОБА_2, з іншого боку, був укладений
договір дарування. У результаті цієї
угоди ОСОБА_2 прийняла в дарунок 3/4
частини квартири АДРЕСА_1. Спірна
квартира належала йому, ОСОБА_3, ОСОБА_6 -
його бабусі, ОСОБА_11 - батькові і ОСОБА_12
- його братові, у рівних частках, тобто
по 1/4 частині кожному. У цілому квартира
складається з трьох житлових кімнат і
підсобних приміщень загальною площею
56,2 кв.м., у тому числі житловою площею 41,0
кв.м. При оформленні цієї угоди ОСОБА_13
діяла на підставі доручення, виданого
11.02.1999 року ОСОБА_10 і ОСОБА_5 у зв'язку з
їхнім від'їздом на постійне місце
проживання в державу Ізраїль. Як
сторона в угоді і спадкоємець
померлого батька, ОСОБА_10, позивач має
право оспорювати зазначену угоду в
судовому порядку. Він вважає, що
договір дарування 3/4 частини квартири
АДРЕСА_1 необхідно визнати недійсним у
зв'язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року його
батько, ОСОБА_10 помер, тому на момент
оформлення договору дарування
довіреність в частині волевиявлення
ОСОБА_10 припинила свою дію у зв'язку з
його смертю. Представникові ОСОБА_10 -
ОСОБА_13 про те, що дія довіреності в цій
частині припинена і вона не може робити
яких-небудь дій від імені довірителя,
було відомо. ОСОБА_4 знала про смерть
ОСОБА_10 і була присутня на його
похоронах. ОСОБА_2 також було відомо про
смерть ОСОБА_10 і про припинення дії
довіреності. Незважаючи на це, ОСОБА_13
від імені ОСОБА_10 укладає договір
дарування з ОСОБА_2, що суперечить
вимогам закону. Розпорядитися часткою
квартири, що належить батькові, він не
мав права, тому що не мав документів про
право на спадщину, свідоцтво про смерть
батька отримав лише у лютому 2004 року.
Він був єдиним хто проживав в квартирі
і фактично прийняв спадщину, ніхто з
родичів не звертався до нотаріальної
контори з заявами про прийняття
спадщини. Йому перейшли у володіння не
тільки особисті речі батька, але й
предмети домашнього побуту, що
перебувають у квартирі АДРЕСА_1, і
належні батькові. Після його смерті в
Ізраїлі йому було передано частину
речей батька - золоті каблучка та
ланцюжок, годинник. Договір дарування
3/4 частини квартири укладався як засіб
забезпечення повернення сум, узятих у
борг ОСОБА_13 у ОСОБА_2 у період 1999-2003
років. У ОСОБА_8 є боргові розписки
ОСОБА_13, у яких зазначені умови і строки
повернення грошей. Після повернення
зазначених сум договір дарування на 3/4
частини квартири повинен бути
розірваний ОСОБА_2 Знаючи про ці умови,
він погодився підписати договір
дарування. Таким чином, договір
дарування є угодою, зробленою для
прикриття договору застави, що ними в
дійсності був укладений. Крім того,
після укладання договору дарування
відповідачка ОСОБА_2 з родиною
вселилася у квартиру, поміняла замки і
не пускає його. У квартирі залишилися
належні йому речі. Він не має змоги
користуватися житловими приміщеннями
в спірній квартирі, хоча іншого
постійного місця проживання в нього
немає.

Відповідач ОСОБА_2 будучи не згодною із
пред`явленим позовом звернулася до
суду із зустрічним позовом та після
остаточного уточнення своїх вимог
просила стягнути з ОСОБА_3 вартість
комунальних послуг у розмірі 4680 грн. (т.
2 , а. с. 158-159; т. 4 а. с. 225, 228), вказуючи на
те, що з 2002 року він не сплачує послуг, а
вона змушена нести витрати самостійно.

ОСОБА_6 звернулася з самостійними
вимогами до ОСОБА_8 та ОСОБА_2, третя
особа приватний нотаріус ОСОБА_9, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 04.03.2004 року
посилаючись на те, що вона є власником
1/4 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 06.07.93 року. В зв'язку з виїздом на
постійне місце проживання до держави
Ізраїль та матеріальними труднощами,
вона вирішила продати свою частку
квартири і для цього видала генеральне
доручення на ім'я ОСОБА_8 На протязі
довгого часу він не зв'язувався з нею,
не повідомляв її про свої дії щодо
продажу квартири, через ці обставини у
неї виникли підозри щодо виконання ним
його обов'язків. Внаслідок чого вона,
18.01.2004 року скасувала свою довіреність
та повідомила про це всіх зацікавлених
осіб, в тому числі копію заяви надала
для залучення до матеріалів цивільної
справи в суді. Відповідно до п.3 ч.1 ст.248
ЦК України скасування нею довіреності
спричинило припинення представництва
ОСОБА_8 від її імені. Не зважаючи на
вищенаведені обставини, ОСОБА_8 від її
імені уклав договір купівлі-продажу
частки квартири, про що вона дізналася
від рідних, після того як ОСОБА_2 подала
позовну заяву, в якій була інформація
про продаж квартири. В матеріалах
справи знаходиться витяг з державного
реєстру правочинів № 1884529 від 16.12.05
року, який свідчить про реєстрацію
дублікату договору купівлі-продажу,
який був укладений 04.03.2004 року між
ОСОБА_8 та ОСОБА_2. В матеріалах справи
також знаходиться копія дубліката
договору купівлі-продажу її частки
квартири, в якому вказана сума договору
4918 гривень. Сума, за яку була продана
частка квартири є заниженою і значно
відрізняється від її справжньої
вартості. Покупцем в договорі
купівлі-продажу є ОСОБА_2, яка є
дружиною ОСОБА_8. ОСОБА_8 ввів її в оману,
тим що взяв на себе обов'язок продати її
частку квартири, при цьому не маючи
наміру виконувати її доручення. ОСОБА_8
наполягав на наданні йому довіреності
з метою заволодіння часткою квартири, з
цією метою він уклав договір
купівлі-продажу зі своєю жінкою, аби
придбана частка квартири залишилася
власністю їх родини, а саме їх
співвласністю. Родинний зв'язок між
ОСОБА_8 та ОСОБА_2 свідчить про те, що
ОСОБА_8 діяв в своїх власних інтересах
та інтересах своєї родини, таким чином,
він порушив норми ст. 238 ЦК України.
Даний факт свідчить про те, що договір
укладений внаслідок зловмисної
домовленості між ОСОБА_8 та
ОСОБА_14Таким чином, відповідно до ст. 232
ЦК України договір купівлі-продажу має
бути визнаний не дійсним.

В ході розгляду справи у зв'язку зі
смертю 07.09.2012 року ОСОБА_6 до участі
залучено її правонаступника ОСОБА_3,
який звернувся до нотаріальної контори
з заявою про прийняття спадщини.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Одеси від 03 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано договір дарування 3/4
частин квартири АДРЕСА_1, укладений між
ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 22 січня 2002
року та посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 і
зареєстрований в реєстрі за № 670,
недійсним в частині відчуження ?
частини належної ОСОБА_10.

Встановлено факт прийняття
спадщини у вигляді ? частини квартири
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_10, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення
витрат на оплату комунальних послуг у
розмірі 4680 грн..

Відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_8 та ОСОБА_2,
третя особа приватний нотаріус ОСОБА_9,
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при постановленні рішення
норм матеріального та процесуального
права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до
суду апеляційної інстанції з
апеляційними скаргами, в яких просять:

ОСОБА_2 - рішення Суворовського
районного суду м.Одеси від 03 березня 2014
року в частині задоволення вимог
ОСОБА_3 скасувати та відмовити ОСОБА_3 в
задоволенні позовних вимог про
визнання договору дарування ? частини
квартири частково недійсним,
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності та вселення. В
іншій частині рішення залишити без
змін;

ОСОБА_3 рішення Суворовського
районного суду м.Одеси від 03 березня 2014
року змінити та задовольнити вимоги
ОСОБА_3 у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційні скарги
підлягають відхиленню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України
апеляційний суд відкладає розгляд
справи в разі неявки у судове засідання
особи, яка бере участь у справі, щодо
якої немає відомостей про вручення
їй судової повістки, або за її
клопотанням, коли повідомлені нею
причини неявки буде визнано судом
поважними. Неявка сторін або інших
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Представник апелянта ОСОБА_2 ОСОБА_15
будучи належним чином повідомленим, в
засідання судової колегії не з`явився
та не повідомив про причини не явки.

Сама апелянт ОСОБА_2 в засіданні
судової колегії повідомила, що її
представник зайнятий в іншому судовому
засіданні, але в якому саме, по якій
справі та чому її представник
знехтував її інтересами та надав
перевагу представництву інтересів
інших осіб по іншій справі, коли саме
їй стало про це відомо, та яких заходів
вона вжила для забезпечення участі
іншого представника, не уточнила.
Документів на підтвердження
зайнятості представника в іншій справі
не надала. Також пояснила, що її
чоловік ОСОБА_8 викликаний до суду м.
Миколаєва у засідання на 15.05.2014 року на
10-00 годину. В засіданні судової колегії
представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_16
заявила, що вона не готова повноцінно
захищати інтереси свого клієнта,
оскільки договір на представництво її
інтересів ОСОБА_8 укладений від
сьогоднішньої дати.

В засіданні судової колегії
представники ОСОБА_3 і ОСОБА_4 проти
відкладення справи заперечували у
категоричній формі, пояснивши, що
цивільна справа слухається вже майже 12
років - тобто понад розумного строку
розгляду справ. Сім`я ОСОБА_8 весь час
розгляду справи всіляко його затягує,
регулярно шукаючи обставини для
відкладення судових засідань з різних
причин, а потім ОСОБА_8 скаржаться на
тяганину при розгляді справи і
порушення їх прав.

В засіданні судової колегії оглянуто
письмове клопотання ОСОБА_8 про
приєднання до матеріалів прави заяви
про скасування довіреності на
представництво його інтересів в суді
ОСОБА_17 Заява про відкликання
довіреності датована 02 квітня 2014 року.

Судова колегія приймає до уваги,
що:

- цивільна справа слухається
понад розумний строк - з червня 2003 року;

- апеляційний розгляд справи вже
відкладався за клопотанням ОСОБА_2 на 4
тижні - до 15.05.2014 року;

- ОСОБА_8 відкликав довіреність на
представництво його інтересів в суді
ОСОБА_17 02 квітня 2014 року - тобто з 02
квітня 2014 року до 15 травня 2014 року
ОСОБА_8 мав достатній час визначитись з
кандидатурою представника його
інтересів заздалегідь;

- представник апелянта ОСОБА_2
будучи завчасно ознайомленим з датою
перенесення судового засідання на
15.05.2014 року, до суду не з`явився та не
повідомив про причину не явки. Усна
заява ОСОБА_2 в судовому засіданні про
зайнятість представника в іншому
процесі не підтверджена належними
доказами та не надає можливості
оцінити поважність не явки
представника та вжиття заходів самою
ОСОБА_2 щодо завчасної його заміни
іншим представником;

- ОСОБА_8 будучи учасником
кримінального судочинства в м.
Миколаєві (свідком, потерпілим) вирішив
не користуватися допомогою адвоката
ОСОБА_16, що передбачено договором про
представництво, а направив
представника взяти участь у даній
цивільній справі і при цьому не надав
заяви у якій мотивував би неможливість
завчасного забезпечення свого
представництва. До того ж у
представленому адвокатом ОСОБА_16
договорі на представництво інтересів
ОСОБА_8 у графі замовник зазначені
Паспортні дані, які не належать ОСОБА_8
і відрізняються від паспортних даних
ОСОБА_8, які встановлені нотаріусом при
посвідченні заяви про відкликання
довіреності на представництво його
інтересів ОСОБА_17

Судова колегія оцінюючи вказані
обставини у сукупності та приймаючи до
уваги заперечення інших учасників
процесу, не знаходить підстав для
повторного (вдруге) відкладення
судового засідання.

Районним судом встановлено,
матеріалами справи підтверджено, що:

- 22.01.2002 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка
діяла від імені ОСОБА_10 і ОСОБА_5 на
підставі довіреності, з одного боку і
ОСОБА_2, з іншого боку, був укладений
договір дарування та посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
і зареєстрований у реєстрі за № 670. Із
змісту договору видно, що ОСОБА_2
прийняла в дарунок 3/4 частини квартири
АДРЕСА_1, співвласниками якої були
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_18 і ОСОБА_19 у
рівних частках, тобто по 1/4 частині
кожному, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло, виданим
УЖКГ виконкому Одеської міської Ради
народних депутатів 06.07.1993 року за № 10-792
і зареєстрованим Одеським міським бюро
технічної інвентаризації і реєстрації
об'єктів нерухомості в книзі № 4 ін., на
сторінці № 190, реєстр за № 93. Дана
квартира складається з трьох житлових
кімнат і підсобних приміщень загальною
площею 56,2 кв.м., у тому числі житловою
площею 41,0 кв.м.;

- довіреність ОСОБА_10 та ОСОБА_5 на
розпорядження частинами квартири була
видана 11.02.1999 року на ім'я ОСОБА_13 у
зв'язку з їхнім від'їздом на постійне
місце проживання в державу Ізраїль, і
завірена державним нотаріусом 2-ї
Одеської нотаріальної контори та
зареєстрована в реєстрі № 670;

- ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
виданим 22 квітня 2001 року Бюро
Реєстрації населення в Акко (т. 1 а. с. 30).
На час його смерті в квартирі проживав
його син ОСОБА_3, що підтверджується
довідкою від 21 липня 2003 року та
довідкою про час реєстрації ОСОБА_3.у
спірній квартирі - з 23.12.1998 року (т. 1 а. с.
18, 148).

Ухвалюючи рішення в частині
задоволення вимог ОСОБА_3 про визнання
договору дарування 3/4 частин квартири
АДРЕСА_1 недійсним в частині відчуження
1/4 частини, належної ОСОБА_10,
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності та вселення,
відмовляючи у решті заявлених вимог
про визнання договору дарування
удаваним та у визнанні права власності
на гараж в порядку спадкування після
смерті батька, відмовляючи у вимогах
ОСОБА_2 про стягнення витрат на
комунальні послуги, відмовляючи ОСОБА_3
у визнанні договору дарування
недійсним, суд першої інстанції
виходив з того, що:

- договір дарування від 22.01.2002 року,
укладений представником за
довіреністю через 10 місяців після
смерті довірителя - співвласника
квартири ОСОБА_10 і тому дія
довіреності припинилася, тобто не
відбулося волевиявлення особи;

- ОСОБА_3 на час смерті батька та
відкриття спадщини був зареєстрований
та проживав у спірній квартирі,
користувався спадковою часткою, тобто
вступив в управління та володіння
майном і тому за ОСОБА_3 необхідно
визнати право власності на ? частини
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_10,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року та вселити
до квартири;

- не знайшли свого підтвердження доводи
позивача про те, що договір дарування
на 3/4 частини квартири укладався як
засіб забезпечення повернення сум,
взятих у борг ОСОБА_13 у ОСОБА_2 у період
1999-2003 років, оскільки у ОСОБА_8 є боргові
розписки ОСОБА_13, у яких зазначені
умови і строки повернення грошей і
позивачем не доведено про існування
будь-яких перешкод для укладення
договору застави під час видання
розписок про взяття грошей у борг;

- гараж в гаражно-споживчому
кооперативі «Одеський» не був
зареєстрований на праві власності за
ОСОБА_10;

- ОСОБА_2 не надала суду належні та
допустимі докази в тому числі і
стосовно підтвердження оплати нею за
ОСОБА_3 комунальних послуг протягом
усього часу розгляду справи, починаючи
з часу звернення, а саме з листопада 2005
року;

- ОСОБА_6, правонаступником якої є
ОСОБА_3, не повідомила свого
представника про скасування
довіреності до укладення 04.03.2004 року
договору, тому наступають наслідки
передбачені ст.249 ЦК України, коли права
та обов'язки щодо третіх осіб, що
виникли внаслідок вчинення правочину
представником до того, як він довідався
або міг довідатися про скасування
довіреності, зберігають чинність для
особи, яка видала довіреність, та її
правонаступників. Сама по собі угода не
містить порушень ст.ст. 232,238 ЦК України
на які посилалася ОСОБА_6, остання
видаючи довіреність висловила свою
згоду на відчуження частини квартири і
вже наперед погодилася з любою ціною
продажу. Посилання ОСОБА_3 що ОСОБА_8 та
ОСОБА_2 знали про скасування
довіреності не підтверджено належними
доказами.

Такі висновки суду відповідають
матеріалам справи, засновані на
законодавстві та є правильними.

Відповідно до ст.64 ЦК України 1963 року,
який діяв на час виниклих
правовідносин, довіреністю визнається
письмове уповноваження, яке видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами.

Серед переліку підстав для припинення
довіреності частиною 1 статті 69 ЦК
України 1963 року перебачено і таку
підставу, як смерть громадянина, який
видав довіреність.

В розумінні даної норми не знання
повіренного про смерть довірителя не
має правового значення для настання
наслідків припинення довіреності.

При таких обставинах, суд першої
інстнації правильно не прийняв до
уваги посилання відповідача ОСОБА_2 на
те, що вона не знала про смерть ОСОБА_10
та вірно вважав, що дія довіреності
припинилася зі смертю довірителя.

У відповідності зі ст. 548 ЦК Української
РСР для придбання спадщини необхідно,
щоб спадкоємець її прийняв.

У відповідності зі ст. 549 ЦК Української
РСР визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном.

Судом встановлено, що на час смерті
ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року та відкриття
спадщини у спірній квартрі був
зареєстрований ОСОБА_3, який проживав у
квартирі, користувався спадковою
часткою і таким чином вступив в
управління та володіння майном.

Тому районний суд вірно вважав, що факт
прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті
батька ОСОБА_10, знайшов своє
підтвердження (т. 1 а. с. 18, 148).

Відповідно до ч. 2 ст.12 Закону України
«Про власність в Україні», який діяв на
час виниклих правовідносин,
громадянин набуває права власності на
доходи від участі в суспільному
виробництві, індивідуальної праці,
підприємницької діяльності, вкладення
коштів у кредитні установи, акціонерні
товариства, а також на майно, одержане
внаслідок успадкування або укладення
інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно з вимогами ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Суд першої інстанції набув правильного
висновку, що з урахуванням доведеності
та обгрунтованості вимог про визнання
недійсним договору дарування 3/4 частин
квартири АДРЕСА_1 в частині
відчуження 1/4 частини квартири, яка
належала ОСОБА_10, встановлення факту
прийняття ОСОБА_3 спадщини після
смерті батька ОСОБА_10 шляхом
фактичного вступу в управління або
володіння спадковим майном, право
власності ОСОБА_3 підлягає судовому
захисту.

Тому рішення суду в частині визнання за
ОСОБА_3 права власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_10,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відповідає
матеріалам справи та засновано на
законодавстві.

З урахуванням набуття судом висновку
про визнання за ОСОБА_3 права власності
на 1/4 частину спірної квартири, є
правильним і висновок суду про
вселення до квартири ОСОБА_3 в квартиру
АДРЕСА_1.

Разом з тим суд вірно встановив, що
гараж в гаражно-споживчому кооперативі
«Одеський» не був зареєстрований на
праві власності за ОСОБА_10 і тому
обгрутовано відмовив ОСОБА_3 у
задовленні вимог про визнання за ним
права власності на гараж в порядку
спадкування після смерті батька
ОСОБА_10

Погоджується судова колегія і з
висновком суду про відсутність підстав
для задоволення вимог ОСОБА_3 про
визнання договору дарування на 3/4
частини квартири удаваним правочином,
який приховав фактично укладений між
його сторонами договір застави в
забезпечення повернення сум, узятих у
борг ОСОБА_13 у ОСОБА_2 у період 1999-2003
років. Районний суд правильно
встановив що ОСОБА_3 доведено про
існування будь-яких перешкод для
укладення договору застави під час
видання розписок про взяття грошей у
борг. В той же час у ОСОБА_8 є боргові
розписки ОСОБА_13, у яких зазначені
умови і строки повернення грошей. При
цьому з оглянутої цивільної справи за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договорами позики від 19.12.199
року та від 23.01.2002 року вбачається, що
ОСОБА_4 надаючи пояснення у справі не
вказала про забезпечення виконання
даних зобов`язань за рахунок передачі
спірної квартири у якості застави.
Відмовляючи у задовленні позову ОСОБА_8
за строками давності, суд у рішенні від
10.11.2004 року, виходив з того, що між
сторонами укладений договір позики.
При цьому сторонами не вказувалося і
судом не встановлено про намагання
сторін укласти договір застави для
забезпечення позики.

Висновки суду про те, що договір від
04.03.2004 року не містить порушень ст.ст.
232,238 ЦК України на які посилалася
ОСОБА_6, яка видаючи довіреність
висловила свою згоду на відчуження
частини квартири і вже наперед
погодилася з любою ціною продажу, а
також про те, що ОСОБА_3 не довів
належними доказами те, що ОСОБА_8 та
ОСОБА_2 знали про скасування
довіреності, відповідають матеріалам
справи та засновані на законодавстві,
зокрема ст. 249 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
пропущення позивачем строку для вступу
в спадщину та строку звернення до суду,
не залучення до участі у справі всіх
членів сім`ї ОСОБА_2, які проживають у
спірній квартирі включаючи
неповнолітніх осіб, не витребування
судом висновку органу опіки та
піклування, не надання оцінки судом
про несвоєчасність звернення позивача
до нотаріуса за прийняттям спадщини, не
надання оцінки всім встановленим у
справі обставинам, зокрема показанням
свідків, необгрунтування набутих
висновків, вихід судом за межі
повноважень та підміну ним органів
нотаріату, є неспроможними, оскільки не
відповідають матеріалам справи, не
засновані на законі та не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є фахівцями в
галузі права і вважали укладення
договору дарування єдиним сприйнятним
способом забезпечення виконання
боргових зобов`язань і реальне
дарування не відповідало їх внутрішній
волі, не можуть бути прийнятими до
уваги, оскільки не відповідають
встановленим у справі обставинам, не
доведені у встановленому порядку та не
засновані на законодавстві.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
те, що судом при постановленні рішення
не враховано, що договір
купівлі-продажу 1/4 частини квартири
квартири АДРЕСА_1 укладений за
наявності ухвали судді Суворовського
районного суду м. Одеси від 07 липня 2003
року про накладення арешту на спірну
квартиру, є неспроможними, оскільки
даною ухвалою про забезпечення позову
судом накладено арешт на квартиру
АДРЕСА_1 - тобто фактично за іншою
адресою. Саме тому за заявою
представника ОСОБА_3 ОСОБА_20 ухвалою
Суворовського районного суду м. Одеси
від 05.06.2012 року виправлено помилку в
ухвалі судді Суворовського районного
суду м. Одеси від 07.07.2003 року щодо адреси
спірної квартири, на яку накладено
арешт - з неправильної: «квартира
АДРЕСА_1» на правильну: «квартира
АДРЕСА_1». При таких обставинах з 07.07.2003
року до часу виправлення помилки в
адресі квартири - 05.06.2012 року фактично
арешт був накладений на квартиру за
іншою адресою, тобто арешт не
стосувався саме спірної квартири, що
обумовило необхідність виправлення
помилки у 2012 році. Тому при укладенні
договору купівлі-продажу 1/4 частини
спірної квартири 04.03.2004 року нотаріусом
встановлено відсутність арештів і
обтяжень предмету продажу і посвідчено
договір купівлі-продажу, який в
подальшому зареєстрований в КП «ОМБТІ
та РОН» за ОСОБА_2

Враховуючи викладене, судова колегія,
розглянувши скаргу в межах позовних
вимог та доводів апеляційних скарг,
вважає, що суд першої інстанції при
вирішенні справи порушень
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, не допустив, а
наведені в скаргах доводи правильність
висновків суду не спростовують,
внаслідок чого апеляційні скарги
підлягають відхиленню.

На підставі викладеного і
керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК
України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 03 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили ухвалою
суду.

Головуючий
О . М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук