02 квітня 2014 року Бабушкінський
районний суд м.Дніпропетровська в
головуючого судді - Решетніка М.О.
при секретарі - Медведєвій А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: 7-а
Дніпропетровська держнотконтора "Про
визнання заповіту недійсним, визнання
права власності на майно в порядку
спадкування за законом", зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 "Про
усунення перешкод у користуванні,
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом", -
Позивачка звернулася до суду з даним
позовом, в обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла її мати ОСОБА_4, на праві
власності якої належала квартира
АДРЕСА_1. При житті ОСОБА_4 11 травня 2005р.
склала заповіт, яким усе своє майно
заповідала відповідачеві, в зв'язку з
чим після її звернення у нотаріальну
контору з заявою про прийняття
спадщини нотаріус відмовив їй у видачі
свідоцтва про право власності на
спадщину. Вважає вказаний заповіт
недійсним, оскільки мати перед своєю
смертю тривалий час тяжко хворіла, що
призвело до негативних наслідків у її
фізичному та психічному стані, вона
стала вразливою, знервованою, у неї
часто траплялися запаморочення, після
яких мати не пам'ятала подій, і таким
чином на її, позивачки, переконання на
день складення заповіту покійна не
усвідомлювала значення своїх дій та не
контролювала їх. Також ставить під
сумнів існування самого заповіту,
вважає, що такий її мати не могла
підписати. У зв'язку з цим просила суд
визнати зазначений заповіт недійсним
та з урахуванням попереднього
заповіту, складеного спадкодавцем
26.05.2000р. - визнати за нею право власності
на 1/2 частину спадкового майна в
порядку спадкування за заповітом,
вирішити питання щодо розподілу
судових витрат.
В судовому засіданні представники
позивачки зазначений позов підтримали,
просили його задовольнити посилаючись
на обставини викладені в позовній
заяві та враховуючи висновки
Відповідач та її представник вимоги
ОСОБА_1 не визнали, у березні 2009р. подав
зустрічний позов, в якому зазначив, що
після смерті матері як спадкоємець за
заповітом він прийняв спадщину,
подавши нотаріусу відповідну заяву,
після чого почав готувати документи
для оформлення спадщини, зокрема
намагався провести поточну
інвентаризації спадкової квартири,
чого здійснити не зміг, так як
відповідачка не визнає його право на
спадщину і самовільно зайняла
квартиру, вселила в нею свою дочку,
котра змінила замки на вхідних дверях і
таким чином створює йому перешкоди в
користуванні спірною квартирою. Просив
визнати за ним право власності на
спірну квартиру в порядку спадкування
за заповітом та зобов'язати
відповідачок протягом однієї доби
після набрання рішення законної сили
звільнити квартиру і передати йому
ключі від вхідних дверей.
Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, допитавши свідків та
дослідивши матеріали справи суд, в
межах заявлених позовних вимог, вважає,
що позов ОСОБА_1 підлягає повному
задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2
частковому, з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні,
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с.14 т.1),
яка була матір'ю сторін. На праві
власності померлій належала квартира
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 30.07.1993р.,
виданого виконкомом Дніпропетровської
міськради згідно розпорядження (а.с.18
При житті, а саме 11 травня 2005 року,
ОСОБА_4 склала заповіт (а.с.48 т.1), яким
усе своє майно заповідала ОСОБА_2
Також судом встановлено, що на день
складення заповіту, тобто на 11 травня
2005 року, покійна ОСОБА_4, як вбачається
із наданої суду медичної документації
(а.с.39-46 т.1) та історії хвороби №0929, мала
наступні захворювання: органічне
ураження головного мозку (церебральний
атеросклероз, гіпертонічна хвороба,
дисциркуляторна енцефалопатія),
синдром лакунарної деменції (судинна
деменція в редакції Міжнародної
класифікації захворювань 10-го
перегляду) та інші супутні хронічні
Відповідно до Акту №309-а/441 повторної
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 01 жовтня 2013 року, в
період складання заповіту (11 травня 2005
року) ОСОБА_4 за своїм психічним станом
не могла розуміти значення своїх дій та
керувати ними (а.с.56-93 т.3).
У відповідності до ч.1 ст.1234 ЦК України
право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю, а
згідно з ч.1 ст.225 цього Кодексу,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушенні.
Судом встановлено, що заповіт ОСОБА_4
був посвідчений нотаріусом в момент,
коли вона перебувала у стані, у якому не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, а отже укладання
нею такого правочину не відповідало її
Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі, а ч.4 цієї статті
передбачено, що у разі недійсності
заповіту спадкоємець, який за цим
заповітом був позбавлений права на
спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
А частиною 4 ст.1254 ЦК України якщо новий
заповіт, складений заповідачем, був
визнаний недійсним, чинність
попереднього заповіту не
відновлюється, крім випадків,
встановлених статтями 225 і 231 цього
Таким чином заповіт ОСОБА_4 необхідно
визнати недійсним, в зв'язку з чим
спадщину після її смерті мають
прийняти спадкоємці за попереднім
заповітом, який був складений
заповідачем, та не оспорюється
сторонами, 26 травня 2000р., посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр
№1018. Цим заповітом ОСОБА_4 належне їй
нерухоме майно, зокрема і квартиру
АДРЕСА_1, заповідала сторонам у цій
справі, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
У цьому ж заповіті зазначається, що
спадковим майном є також і садовий
будинок в садовому товаристві
"Озеленювач" в с.Шевченко.
Разом з тим спору з приводу цього
нерухомого майна між сторонами не має,
у своїх заявах ними не заявлялось вимог
про визнання за ними права власності на
це майно, згідно довідки КП
"Дніпропетровське МБТІ" №9084 від 04.10.2006р.
(а.с.18 т.1) реєстрація права власності на
вказаний садовий будинок не
проводилась, доказів належності цього
будинку заповідачу матеріали справи не
містять, а тому суд позбавлений
можливості вирішити питання і щодо
цього нерухомого майна.
Таким чином за сторонами у справі
необхідно визнати право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 за кожним в
порядку спадкування за заповітом, в
зв'язку з чим відсутні підстави для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про
усунення йому перешкод у користуванні
спадковою квартирою шляхом виселення,
оскільки ОСОБА_1, як один із її
співвласників, відповідно до ст.358 ЦК
України, має рівне право користування
цим нерухомим майном.
В зв'язку із повним задоволенням
позовних вимог ОСОБА_1 на її користь з
відповідача, відповідно до ст.88 ЦПК
України, необхідно стягнути понесені
нею судові витрати в сумі 320грн.05коп.
(а.с.4,5 т.1, 215 т.2).
На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.3,10,11,57,60,212-215 ЦПК України, суд -
Заповіт, складений ОСОБА_4 на ім'я
ОСОБА_2 та посвідчений 11 травня 2005 року
державним нотаріусом 7-ї
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори, реєстр №2-525,
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 за кожним в порядку
спадкування за заповітом.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 -
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на
повернення судових витрат - 320грн.05коп.
Строк апеляційного оскарження рішення
Суддя