22-ц/775/145/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Кацаренко І.О.
Доповідач Баркова Л.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Баркової
Л.Л.

Гаврилової Г.Л., Сорока
Г.П.

при секретарі Брежнєві
Д.О.

з участю прокурора
Осипова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_3 в інтересах
малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя
особа - служба у справах дітей
Новоазовської районної держаної
адміністрації Донецької області про
позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Новоазовського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 10
грудня 2013 року,

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Новоазовського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
10 грудня 2013 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 в інтересах малолітнього
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - служба у
справах дітей Новоазовської районної
державної адміністрації Донецької
області про позбавлення батьківських
прав відмовлено.

Попереджено ОСОБА_5 про необхідність
зміни ставлення до виховання
малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Покладено на службу у справах дітей
Новоазовської районної державної
адміністрації Донецької області як
орган опіки і піклування контроль за
виконанням ОСОБА_5 батьківських
обов'язків.

В апеляційній скарзі позивачка
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення яким
задовольнити її позов, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК
України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності відповідачки
ОСОБА_5, яка належним чином повідомлена
про час і місце судового розгляду
справи, про що свідчить виписка з
журналу про відправлення
телефонограми за Р. № 1353.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивачки ОСОБА_3 та її
представника адвоката ОСОБА_6, які
просили задовольнити апеляційну
скаргу, представника служби у справах
дітей Новоазовської районної
державної адміністрації Калкутіна Б.О.,
прокурора Осипова Д.О., які просили
скаргу відхилити, дослідивши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не піддягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про позбавлення ОСОБА_5
батьківських прав відносно
малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
суд першої інстанції повно, всебічно і
об"єктивно перевірив доводи та
заперечення сторін, наданим доказам
дав належну оцінку і дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
оскільки відповідачка бажає змінити
ставлення до виховання дитини, а
позбавлення батьківських прав є
виключною мірою, яка тягне за собою
серйозні правові наслідки, як для
матері так і до дитини, підстав для
задоволення позову немає.

Не погодитися з таким висновком
суду не можна.

Згідно із положеннями ч.1ст.164 СК
України мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він не забрали дитину з
пологового будинку або з іншого
закладу охорони здоров'я без поважної
причини і протягом шести місяців не
виявили щодо неї батьківського
піклування; ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини;
жорстоко поводяться з дитиною; є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; вдаються до будь яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини. Ці підстави є вичерпними.

Згідно із положеннями статті 165 СК
України право на звернення до суду з
позовом про позбавлення батьківських
прав мають у тому числі особа, в сім»ї
якої проживає дитина, а також сама
дитина, яка досягла 14 років.

Відповідно до роз"яснень,
викладених у п.15-16 постанови №3 від 30
березня 2007 року Пленуму Верховного
Суду України „Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав", позбавлення
батьківських прав /тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів
та ін./, що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і грунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов"язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об"єктивного з"ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов"язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання, не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу ; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов"язками.

Судом встановлено і підтверджено
матеріалами справи, що позивачка
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є бабусею, а
відповідачка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
матір'ю малолітнього ОСОБА_4, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відомості про батька дитини у
свідоцтві про його народження внесені
відповідно до ч.І ст.135 СК України (а.с.27)

Відповідачка ОСОБА_5 має статус
матері, яка виховує дитину одна. На
обліку у лікаря-психіатра
Новоазовської ЦРЛ не перебуває, за
місцем реєстрації в будинку АДРЕСА_1, в
якому проживають її батьки разом із
малолітнім сином та бабусею з дідусем,
характеризується посередньо, не має
постійного місця роботи, спиртними
напоями не зловживає. (а.с.24,28)

Для виховання та розвитку дитини у
зазначеному будинку, який належить на
праві власності позивачці ОСОБА_3
створені належні умови. (а.с.33,45)

Звертаючись до суду з даним позовом,
ОСОБА_3 посилалась на те, що її донька
ОСОБА_5 самоусунулась від виконання
своїх батьківських обов»язків по
вихованню малолітнього сина, залишила
його на неї, нічим дитині не допомагає,
вихованням та лікуванням не
займається, матеріально не підтримує.

Заперечуючи проти позову про
позбавлення батьківських прав, ОСОБА_5
в суді першої інстанції посилалась на
те, що після народження сина та вступу
у шлюбні відносини з ОСОБА_8, якого не
прийняли її рідні, вона вимушена була
виїхати тимчасово на заробітки до
міста Маріуполя, разом з ним
приїжджала до сина, а коли вони хотіли
забрати дитину і виховувати
самостійно, повернулись у село на
постійне проживання до матері
чоловіка, з вересня 2013 року їх
позивачка не стала пускати до будинку,
чинила перешкоди у спілкуванні з сином
та звернулась до суду з даним позовом.
Стверджувала, що соціальну допомогу,
яку було призначено на утримання сина,
одержувала за взаємною згодою та
витрачала на дитину позивачка. Її
чоловік має постійне місце роботи і
бажає разом із нею виховувати дитину.

При розгляді справи в апеляційному
суді наведені відповідачкою
обставини позивачкою були визнані.
Вона не заперечувала, що її донька на
цей час проживає в селі разом із
чоловіком в будинку його матері,
алкоголь і наркотики не вживають,
хочуть забрати дитину на виховання, але
та їх фактично не знає.

Відповідно до ч.1 статті 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

За висновками органу опіки і
піклування Новоазовської
райдержадміністрації, вих. №35/1210 від
09.12.2013 року, недоцільно позбавляти
відповідачку батьківських прав
відносно малолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.53)

Посилання позивачки на висновок
органу опіки і піклування
Красноармійської сільської ради
Новоазовського району Донецької
області (без дати, а.с.25) щодо
доцільності позбавлення відповідачки
батьківських прав, висновки суду не
спростовує, оскільки він не базується
на ретельному з'ясуванні обставин
справи, зроблений зі слів позивачки
ОСОБА_3, яка заінтересована у вихованні
онука та позбавленні батьківських прав
своєї доньки, а тому є необґрунтованим,
таким що не відповідає обставинам
справи та інтересам малолітньої дитини
і не може бути підставою для
позбавлення відповідачки
батьківських прав.

.

Належних і допустимих доказів, які
б свідчили про те, що відповідачка
свідомо і навмисно ухилилась і
продовжує ухилятися від виконання
своїх обов'язків по вихованню сина,
позивачкою не надано як суду першої
інстанції, так і апеляційному суду.
Більш того, вони спростовуються
поясненнями ОСОБА_10 та ОСОБА_8,
допитаних судом першої інстанції в
якості свідків та письмовими
поясненнями ОСОБА_11, ОСОБА_12, які
містяться на а.с.15-16, письмовими
поясненнями самої позивачки на а.с.12, а
також поясненнями в апеляційному суді
представника органу опіки і піклування
Калкутіна Б.О.

Приведені в апеляційній скарзі
доводи не приводять судову колегію до
висновку про порушення норм
процесуального права або неправильне
застосування норм матеріального права,
які є підставами до скасування або
зміни оскаржуваного рішення, яке
відповідає інтересам малолітньої
дитини.

Вони зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду.

Відповідно до положень ст.212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів
належить суду, який має оцінити докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні належних у справі доказів
в їх сукупності.

Результати оцінки доказів судом першої
інстанції відображені в оскаржуваному
рішенні, в якому наведені і мотиви їх
неприйняття .

Відповідно до ч.1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряв законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

З урахуванням наведеного, виходячи
із засад розумності та справедливості,
права дитини на виховання батьками,
поведінку відповідачки, яка не
свідчить про протиправність дій або
нехтування батьківськими правами та
свідомого ухилення від виконання
обов'язків по вихованню дитини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
щодо відсутності підстав для
задоволення позову про позбавлення
ОСОБА_5 батьківських прав.

Оскаржуване рішення відповідає
положенням ст.ст.10, 57-61, 212-214 ЦПК
України, ст.51 Конституції України,
Декларації прав дитини, проголошеної
Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада
1959 року, ст.ст.5,19,150,164,166,180 СК України,
п.п.15-16 постанови №3 від 30 березня 2007
року Пленуму Верховного Суду України
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав».

Керуючись 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Новоазовського районного
суду м. Маріуполя Донецької області
від 10 грудня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з дня
проголошення, може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
касаційної інстанції.

Судді