АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4294/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кривошея С. С. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев'янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 28
листопада 2013 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О
В И Л А:

22 лютого 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулися до суду із зазначеним
позовом, за яким просили суд стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором у розмірі 34146,91 грн.
та судові витрати по справі в сумі 341,47
грн.. В обґрунтування позову позивач
зазначив, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
№ DNН4КS11910832 від 18 жовтня 2005 року, згідно
якого відповідачу були видані кредитні
кошти в розмірі 3 267,40 гривень, з
відсотковою ставкою за користування
кредитними коштами в розмірі 25,08% на
рік, на суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення 18 квітня 2007 року. Відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) складає між
ним і банком договір, про що свідчить
підпис відповідача у заяві. Відповідно
до умов договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно Умов. У порушення умов
договору відповідач ОСОБА_2
зобов'язання належним чином не виконав,
тому станом на 04 лютого 2013 року за ним
існує заборгованість за кредитним
договором у розмірі 34 146,91 гривень. Сума
заборгованості складається з
заборгованості за кредитом в розмірі 2
211,76 гривень, заборгованості по
процентах за користування кредитом в
розмірі 10 751,63 гривень, заборгованості
по пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором в розмірі 19081,29
гривень, штрафу (фіксована частина) в
розмірі 500,00 гривень, штрафу (процентна
складова) в розмірі 1 602,23 гривень. В
зв'язку з чим, просили суд задовольнити
їх позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 28
листопада 2013 року ухвалено: в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просять рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі, вважають, що рішення
суду незаконне, необґрунтоване, та
таке, що винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_2, через свого представника
просить рішення суду залишити без змін,
як таке, що відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, міський суд виходив з того, що 18
жовтня 2005 року між сторонами був
укладений кредитний договір №
DNН4КS11910832, на підставі якого
відповідачу було надано кредит у
розмірі 3 267,40 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 2,09%
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення 18 квітня 2007 року.
Дані кошти були перераховані на
рахунок ТОВ «Віст-сервіс» за придбання
побутової техніки, а саме пральної
машини, обігрівача та праски, які
відповідно до рахунку фактури
№СФРОВ-2080 від 18 жовтня 2005 року були
отримані ОСОБА_2 Відповідно до виписки
по рахунку НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2 за
період часу з 18 жовтня 2005 року по 06.06.2013
року видно, що сплата грошових коштів
по спірному договору відбувалася
відповідно до умов договору про сплату
щомісячно по 220 гривень 23 копійки,
починаючи з 25.11.2005 року до 05 травня 2006
року. Останнє зарахування грошових
коштів по даному рахунку відбулося 08
липня 2011 року на суму 112 гривень 42
копійки, які представник позивача
вважає добровільною сплатою, яка
перервала строк позовної давності.
Згідно п.5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) терміни позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором встановлюється
сторонами тривалістю 5 років. Тобто
строк позовної давності, встановлений
договором, сплив 18 квітня 2012 року, тоді
як ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з
позов про стягнення суми
заборгованості 22 лютого 2013 року. При
таких умовах суд вважає за необхідне
застосувати строк позовної давності,
який передбачений ст. 257 ЦК України, так
як про це було заявлено представником
відповідача. Суд вважає хибними
посилання представника позивача на ст.
264 ЦК України, а саме на те, що перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дій, що свідчить про
визнання нею боргу або іншого
обов'язку, тому, що виплата проведена 08
липня 2011 року була виконана
працівниками позивача без погодження
даної дії з боржником.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини між сторонами
виникли щодо стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст.ст.526,530 ЦК
України, - зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 статті 625 ЦК України, -
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_2 отримав кредит, відповідно до
укладеного кредитного договору №
DNН4КS11910832 від 18 жовтня 2005 року, в розмірі
3267,40 гривень, з відсотковою ставкою за
користування кредитними коштами в
розмірі 2,09% на місяць, на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення 18 квітня 2007 року.

Відповідно до виписки по рахунку
НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2 за період часу з 18
жовтня 2005 року по 06.06.2013 року видно, що
сплата грошових коштів по спірному
договору відбувалася відповідно до
умов договору про сплату щомісячно по
220 гривень 23 копійки, починаючи з 25.11.2005
року до 05 травня 2006 року.

Останнє зарахування грошових коштів по
даному рахунку відбулося 08 липня 2011
року на суму 112 гривень 42 копійки, які
позивач здійснив шляхом списання
грошових коштів з депозитного рахунку
відповідача на вказаний рахунок
кредиту (а.с.49).

Згідно п.5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) терміни позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором встановлюється
сторонами тривалістю 5 років.

Судова колегія вважає правильним
висновок суду щодо пропуску позивачем
строку позовної давності за заявленими
позовними вимогами.

У відповідності до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог статті 259 ЦК
України ч.1 - позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Згідно статті 261 ЦК України ч.5 - за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Судова колегія встановила, що згідно
кредитного договору від 18 жовтня 2005
року, який укладено між сторонами у
справі з кінцевим терміном повернення
до 18 квітня 2007 року, строк позовної
давності сторонами договору був
обумовлений терміном 5 років, як це
зазначено у ст. 259 ЦК України, тому до
спірних правовідносин застосовується
позовна давність тривалістю у 5 років.

Відповідно до вимог статті 266 ЦК
України, - зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 267 ЦК України ч.4 -
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції правильно
встановлено строк у межах якого банк
мав право звернутися до суду з вимогою
про захист свого права, а саме: з 18
квітня 2007 року по 18 квітня 2012 року,
оскільки кредитним договором
обумовлено строк позовної давності
терміном в 5 років (18.04.2007 року + 5 років =
18.04.2012 року).

Таким чином, позов було пред'явлено
після спливу строку позовної давності,
а саме: 22 лютого 2013 року.

Позивач - банк не заявив суду щодо
поновлення строку позовної давності. З
матеріалів справи не вбачається
підстав для визнання пропуску строку
банком з поважних причин. Позивач - банк
продовжував щомісячно нараховувати
проценти та штрафні санкції за
прострочення зобов'язання по
поверненню кредитних коштів після
припинення відповідачем здійснення
операцій по кредитній картці, а саме: 05
травня 2006 року, що свідчить про
обізнаність позивача про порушення
свого права (а.с.48-51 - виписка з особових
рахунків відповідача).

Відповідач у заяві до суду першої
інстанції просив застосувати до
спірних правовідносин сплив позовної
давності і за цих підстав відмовити у
задоволенні позову (а.с.34).

Таким чином, перебіг позовної давності
починається з часу не виконання
зобов'язання відповідачем, як
правильно встановлено судом першої
інстанції, тому початок перебігу
позовної давності починається саме з
цієї дати, про що вище було зазначено, у
зв'язку з чим позивачем пропущено строк
позовної давності, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції правильно
встановлена відсутність переривання
перебігу позовної давності за спірними
правовідносинами, за обставинами, що
останнє зарахування грошових коштів по
кредитному рахунку відповідача
відбулося 08 липня 2011 року на суму 112,42
гривень, які позивач здійснив шляхом
списання грошових коштів з депозитного
рахунку відповідача на вказаний
рахунок кредиту, оскільки вказані дії
позивача не можна розцінювати, як
вчинення відповідачем дії, що свідчить
про визнання ним свого боргу або іншого
обов'язку.

Відповідно до вимог ч.1 статті 264 ЦК
України, - перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Аналізуючи матеріали справи, судова
колегія дійшла висновку про те, що
судом першої інстанції правильно
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що
останнє зарахування грошових коштів по
кредитному рахунку відповідача, яке
відбулося 08 липня 2011 року на суму 112,42
гривень, обумовлено укладеним
кредитним договором, за яким
відповідач надав згоду на списання
позивачем з його рахунків коштів, а
тому такі дії позивача відносяться до
дії відповідача, які свідчать про
визнання ним боргу, яка перервала строк
позовної давності, судова колегія
вважає неспроможними, оскільки дії
позивача не можна розцінювати, як
вчинення відповідачем дії, що свідчить
про визнання ним свого боргу або іншого
обов'язку перед позивачем, а тому
застосування ч.1ст.264 ЦК України до
вказаних обставин є безпідставним.

Згідно п. 3.3.5 Умов надання кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) банк має право: списувати
кошти з поточних рахунків
позичальника, згідно п.3.2.5 цих Умов, при
настанні строків платежів,
передбачених цими Умовами та Заявою, у
межах належних до сплати Банку сум.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно Умов.

Списання позивачем коштів з рахунку
відповідача поза межами кредитного
договору, який укладено з кінцевим
терміном повернення 18.04.2007 року, тобто
за межами настання строків платежів, не
можна віднести до обумовлених
договірних відносин про доручення
позичальником банку списувати кошти із
всіх своїх поточних рахунків, та не
можна віднести такі дії кредитора
такими, що свідчать про визнання боргу
позичальника перед цим же кредитором.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України
судова колегія, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк»- відхилити.

Рішення Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 28
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді колегії