Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2017/14
Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
Суддя-доповідач: Маловічко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Савченко О.В.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 12 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
Банк «ПриватБанк» про визнання
недійсним пункту договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до ПАТ КБ «Приват
Банк», в якому просила визнати
недійсним пункт кредитного договору,
укладеного 17.06.2008р. між нею та банком.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що 17.06.2008р. між нею та
відповідачем був укладений кредитний
договір б/н. Вважає, що пункт цього
кредитного договору, в якому зазначено,
що місцем розгляду спорів згідно з п 8.5
Умов є Бабушинський районний суд м.
Дніпропетровськ або суд за місцем
реєстрації філіалу ПАТ КБ
«ПриватБанк», з діяльністю якого
виникає спір, або Постійно діючий
третейський суд при Асоціації
«Дніпропетровський банківський союз»,
або Постійно діючий третейський суд
при Асоціації «Юридичних компаній
України», порушує її право на судовий
захист, гарантоване ст.55 Конституції
України. У зв'язку із зазначеним
позивач просила визнати недійсним
пункт Договору б/н від 17.06.2008 року «Я
погоджуюсь із тим, що місцем розгляду
спорів ( за послуги Кредитка «Товари в
розстрочку», Кредитка «Події»,
Кредитка «Універсальна») на умовах,
передбачених п 8.5 Умов, є Бабушинський
районний суд м. Дніпропетровськ або суд
за місцем реєстрації філіалу ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», з діяльністю якого
виникає спір, або Постійно діючий
третейський суд при Асоціації
«Дніпропетровський банківський союз»,
або Постійно діючий третейський суд
при Асоціації «Юридичних компаній
України».

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 12 березня 2014 року у
задоволені позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом, 17.06.2008р. між
ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір, який
складається із заяви позичальник,
пам'ятки клієнта, Умов та правил
надання банківських послуг, тарифів,

У заяві позичальника ОСОБА_2 зазначено,
що позичальник висловила згоду, що
заява разом із пам'яткою клієнта,
Умовами та Правилами надання
банківських послуг, а також Тарифами
складає між нею та банком договір про
надання банківських послуг.

Зміст даного договору містить
застереження про те, що позичальник
погодився, що місцем розгляду всіх
спорів на умовах, передбачених п. 8.5
Умов, являється Бабушкінський районний
суд м. Дніпропетровська або суд за
місцем реєстрації філії Приватбанку, з
діяльності якої виникає спір, або
Постійно діючий третейський суд при
Асоціації «Дніпровський банківський
союз», або Постійно діючий третейський
сул при Асоціації «Юридичні компанії
України».

Саме вказаний пункт договору позивач
просила визнати недійсним як такий, що
порушує її право на судовий захист,
гарантоване ст. 55 Конституції України,
та вимоги чинного законодавства.

Відмовляючи в задоволенні цього
позову, суд виходив із того, що
позивачем не доведено наявності
порушень її прав на публічний захист,
оскільки укладення сторонами
третейської угоди про передачу спору
на розгляд третейського суду не є
відмовою від права на звернення до
суду, а є одним із способів реалізації
права на такий захист, а також, що
вказаний пункт договору узгоджений
сторонами під час дії тієї редакції ст.
12 ЗУ «Про третейські суди», яка не
містила вимог щодо обов»язкового
зазначення в третейській угоді
відомостей про предмет спору, а також
під час чинності ст. 112 ЦПК України, яка
надавала можливість визначати
договірну підсудність.

З такими висновками суду погоджується
колегія суддів, оскільки вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України
сторони мають право передати спір на
розгляд третейського суду, крім
випадків, встановлених законом.
Рішення третейського суду може бути
оскаржено в порядку, передбаченому цим
Кодексом.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
третейські суди» юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на
вирішення третейського суду до
прийняття компетентним судом рішення у
спорі між тими ж сторонами, з того ж
предмета і з тих самих підстав.

Згідно ч. 1 с. 12 Закону України «Про
третейські суди» третейська угода може
бути укладена у вигляді третейського
застереження в договорі, контракті або
у вигляді окремої письмової угоди. На
час виникнення спірних правовідносин
Закон не містив заборони на укладення
третейської угоди.

Пункт 8.5 Умов и правил надання
банківських послуг, які є невід»ємною
частиною укладеного між сторонами
кредитного договору, містить в собі
домовленість сторін щодо передачі
будь-якого спору, що випливає з умов
договору, на розгляд судів, визначених
у заяві позичальника, а саме:
Бабушинського районного суду м.
Дніпропетровська або суду за місцем
реєстрації філіалу ПАТ КБ
«ПриватБанк», з діяльністю якого
виникає спір, або Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
«Дніпропетровський банківський союз»,
або Постійно діючого третейського суду
при Асоціації «Юридичних компаній
України», суду, тобто в договорі
міститься третейське застереження, яке
відповідає вимогам ст. 12 Закону України
«Про третейські суди».

Рішенням Конституційного Суду
України від 10 січня 2008р. у справі за
конституційним поданням 51 народного
депутат України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень абзацу сьомого, одинадцятого
ст.ст. 2, 3, п. 9 ст. 4 та розділу V111
"Третейське самоврядування" Закону
України «Про третейські суди» (справа
про завдання третейського суду)
визнано, що відповідно до чинного
законодавства підвідомчий суду
загальної юрисдикції спір у сфері
цивільних і господарських
правовідносин може бути передано його
сторонами на вирішення третейського
суду, крім випадків, встановлених
законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК
України, ст. 6 Закну України «Про
третейські суди»), оскільки гарантуючи
право на судовий захист з боку держави,
Конституція України водночас визнає
право кожного будь-якими не
забороненими законом способами
захистити свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань (ч.5
ст. 55 Конституції України). Це
конституційне право не може бути
скасоване або обмежене (ч.2 ст. 22, ст. 64
Конституції України).

З врахуванням висновків
Верховного Суду України, викладених у
постанові від 26 грудня 2011 року у справі
№ 6-75цс11, колегія суддів вважає, що
укладення сторонами третейської угоди
про передачу спору на розгляд
третейського суду не є відмовою від
права звернення до суду, а є одним із
способів реалізації права на захист
своїх прав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
врахував зазначені вимоги закону,
рішення Конституційного Суду України
та висновки Верховного Суду України.

Крім того, зі змісту заяви
позичальника вбачається, що ОСОБА_2
ознайомлена та згодна з умовами і
правилами надання банківських послуг,
тарифами банку, які надані їй для
ознайомлення у письмовому вигляді, і
своїм підписом підтвердила факт
отримання повної інформації про умови
кредитування. Укладаючи договір,
позивач була повністю ознайомлена з
порядком вирішення спорів, пов'язаних з
укладенням та виконанням зазначеного
договору, що підтверджується її
підписом на кредитному договорі. Тому
висновки суду про те, що в порядку
принципу диспозитивності позивачкою
не надано належних та допустимих
доказів дефекту її волі під час
укладення кредитного договору,
ґрунтуються на матеріалах справи.

За таких обставин, ухвалене у
справі судове рішення у відповідності
до вимог ст. 308 ЦПК України слід
залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу позивача як
необґрунтовану.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 12 березня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: