Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2151/14
Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрієва
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

при секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 13
лютого 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернувся до суду з
вищевказаним позовом, в обґрунтування
якого зазначав, що 18 серпня 2006 року між
Акціонерним поштово - пенсійним банком
«Аваль», правонаступником якого за
всіма правами та обов'язками є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Лівобережного відділення Запорізької
обласної дирекції, та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір № 014/17-41/945-38,
про надання кредиту у розмірі 26 000,00
доларів США зі сплатою 12,00 % річних,
строком на 72 місяця з 18.08.2006 року по
17.08.2012 року.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору
Банк надав позичальнику кредит на
умовах його забезпечення, строковості,
повернення та плати за користування.

Позичальником порушено умови
кредитного договору, а саме, пункт 1.3 -
сплата кредиту здійснюється щомісячно
в розмірі 1/72 від суми отриманого
кредиту, погашення відсотків за
користування кредитом здійснюється
щомісячно або погашення кредиту
здійснюється згідно Графіку погашення
кредиту (додаток до Договору)
ануїтетними платежами.

Згідно з п. 5.1 кредитного договору
позичальник зобов'язаний до 15 числа
кожного місяця, починаючи з місяця,
наступного за місяцем отримання
кредиту, здійснювати часткове
погашення кредиту та остаточне
погашення кредиту до 17.08.2012p., також, до 15
числа кожного місяця, починаючи з
місяця, наступного за місяцем
отримання кредиту, та при остаточному
погашенні кредиту сплату відсотків за
фактичне використання кредитних
коштів.

Відповідно до п. 9.1 кредитного договору
за порушення строків повернення
кредитної заборгованості та відсотків
за користування кредитом, позичальник
сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від
суми простроченого платежу, за кожний
день прострочення.

У забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором між Банком та ОСОБА_5 було
укладено договір поруки від 18 серпня 2006
року № 014/17-41/945-38/1.

Пунктом 1.2 договору поруки передбачено,
що поручитель на добровільних засадах
бере на себе зобов'язання перед Банком
відповідати по зобов'язанням боржника,
які виникають з умов кредитного
договору.

Згідно з п. 2.1 договору поруки сторони
визначають, що у випадку невиконання
Боржником взятих на себе зобов'язань по
кредитному договору, поручитель несе
солідарну відповідальність перед
Банком нарівні з боржником за
повернення сум кредиту, нарахованих
відсотків за користування кредитом та
штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки у
випадку невиконання або неналежного
виконання Боржником взятих на себе
зобов'язань по кредитному договору,
поручитель і боржник несуть солідарну
відповідальність перед Банком на всю
суму заборгованості, встановлену на
момент подання позовної вимоги.

Позичальник ухиляється від виконання
зобов'язань за кредитним договором, що
виявляється у нездійсненні платежів,
передбачених кредитним договором та,
відповідно, зростаючій заборгованості
по кредиту та відсотках.

До боржника неодноразово були
застосовані заходи попередження:
проводилися телефоні розмови та
роз'яснювальна робота, направлена на
врегулювання питання щодо погашення
заборгованості за кредитним договором.
Так, 23.07.2010 року за вих. № 12-21/11-1401 на
адресу позичальника та поручителя було
надіслано вимогу про повернення
заборгованості за кредитом, в якій їх
було повідомлено про суму
заборгованості за кредитом та
попереджено про можливість, в разі не
сплати боргу протягом встановленого у
вимозі строку, прийняття примусових
заходів стягнення заборгованості.

Зазначена вимога позичальником та
поручителем отримана особисто.

Проте, позичальником не здійснюються
заходи щодо погашення заборгованості
за кредитним договором, розмір якої,
станом на 05.04.2013 року, становить 542 840
грн. 68 коп., в тому числі: заборгованість
по тілу кредиту - 12 280,24 долара США
(гривневий еквівалент - 98 155,96 грн.);
прострочена заборгованість по сплаті
відсотків - 6 254,63 доларів США (гривневий
еквівалент - 49 993,26 грн.); пеня за
несвоєчасну сплату планового платежу
по кредиту - 49 379,64 долара США (гривневий
еквівалент - 394 691,46 грн.).

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути солідарно
з відповідачів на свою користь
заборгованість за кредитним договором
№ 014/17-41/945-38 від 18 серпня 2006 року в
розмірі 542 840,68 грн. та судові витрати в
сумі 3441 грн.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 13 лютого 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
№ 014/17-41/945-38 від 18 серпня 2006 року в
розмірі 248 472,80 грн., в тому числі: 98 155,96
грн. - заборгованість по кредиту; 49 993,26
грн. - прострочена заборгованість по
сплаті відсотків; 100 323,58 грн. - пеня по
кредиту та відсотках.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в
розмірі 2 484,73 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду в
частині відмови в стягненні у
солідарному порядку заборгованості за
кредитним договором з ОСОБА_5, ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду в частині відмови у стягненні в
солідарному порядку заборгованості за
кредитним договором з ОСОБА_5 скасувати
та ухвалити в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити. В
решті рішення по цій справі просить
залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з системного
застосування норм матеріального права,
зокрема, ст.ст. 256, 258, 267, 526, 625, 629, 1048-1050,
1054, 1055 ЦК України, за якими зобов'язання
за договором, у тому числі за договором
кредиту, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти, а
позичальник зобов'язується їх
повернути зі сплатою процентів, є
обов'язковими для виконання сторонами,
має виконуватися належним чином.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині солідарного стягнення
заборгованості з ОСОБА_5, суд першої
інстанції виходив із того, що строк
виконання зобов'язань ОСОБА_4 за
кредитним договором було визначено 17
серпня 2012 року, тому, відповідно, Банк
мав право пред'явити вимоги до
поручителя протягом шести місяців від
дня настання цього строку, тобто до 17
лютого 2013 року. З позовом до суду про
стягнення заборгованості з поручителя
Банк звернувся 11 жовтня 2013 року. Таким
чином, на момент звернення до суду з
позовом порука припинилася.

Проте, не з усіма висновками суду можна
погодитись.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2
ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Згідно з правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Якщо кредитним договором не визначено
інші умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (пункт 24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних
правовідносин»).

Така правова позиція викладена і
Верховним Судом України в постанові
від 23 травня 2012 року при розгляді
справи № 6-33цс12, яка в силу статті 360-7
ЦПК є обов'язковою для всіх судів
України.

Судом встановлено, що 18 серпня 2006 року
між Банком та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № 014/17-41/945-38, за
умовами якого Банк надав позичальнику
кредит у вигляді невідновлювальної
кредитної лінії з лімітом 26 000,00 доларів
США зі сплатою 12,00 % річних, строком на 72
місяця з 18.08.2006 року по 17.08.2012 року.

Сплата кредиту здійснюється щомісячно
в розмірі 1/72 від суми отриманого
кредиту, погашення відсотків за
користування кредитом здійснюється
щомісячно або погашення кредиту
здійснюється згідно Графіку погашення
кредиту (додаток до Договору)
ануїтетними платежами (п. 1.3 договору).

Позичальник зобов'язаний щомісячно, до
15 числа кожного місяця, починаючи з
місяця, наступного за місяцем
отримання кредиту, здійснювати
часткове погашення кредиту та
остаточне погашення кредиту до 17.08.2012
pоку, щомісячно, до 15 числа кожного
місяця, починаючи з місяця, наступного
за місяцем отримання кредиту, та при
остаточному погашенні кредиту сплату
відсотків за фактичне використання
кредитних коштів (п. 5.1 договору).

Кредитор має право достроково
стягувати заборгованість за кредитом,
нараховані відсотки за користування
кредитом та штрафні санкції, у випадках
невиконання позичальником умов цього
договору та/або договорів застави,
інших договорів, що забезпечують
погашення кредиту. Таке стягнення
здійснюється за рахунок коштів, майна
та майнових прав позичальника,
включаючи забезпечення за цим
договором, за умови попереднього (за 30
днів) повідомлення позичальника
рекомендованим листом (п. 6.5 договору) -
а.с. 8-9.

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань між Банком та ОСОБА_5 18
серпня 2006 року було укладено договір
поруки № 014/17-41/945-38/1.

Поручитель на добровільних засадах
бере на себе зобов'язання перед
кредитором відповідати по
зобов'язанням боржника, які виникають з
умов кредитного договору (п. 1.2
договору). Сторони договору визначають,
що у випадку невиконання Боржником
взятих на себе зобов'язань по
кредитному договору, поручитель несе
солідарну відповідальність перед
Банком нарівні з боржником за
повернення сум кредиту, нарахованих
відсотків за користування кредитом та
штрафних санкцій (п. 2.1 договору).
Сторони договору встановлюють, що у
випадку невиконання або неналежного
виконання Боржником взятих на себе
зобов'язань по кредитному договору,
поручитель і боржник несуть солідарну
відповідальність перед Банком на всю
суму заборгованості, встановлену на
момент подання позовної вимоги (п. 3.1
договору).

За положеннями п. 4.1 договору поруки
сторони договору встановлюють, що цей
договір вступає в силу з моменту його
підписання сторонами та втрачає свою
дію з моменту закінчення забезпеченого
ним зобов'язання. При цьому, сторони
констатують, що строк закінчення цього
договору не вказується ними конкретно,
так як він визначається моментом
повного погашення заборгованості
боржника по кредитному договору (а.с. 10).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
договором поруки не передбачений
строк його закінчення в розумінні
статті 251 ЦК України, а тому підлягають
застосуванню норми частини 4 статті 559
ЦК України щодо шестимісячного строку
для пред'явлення вимог до поручителя
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання.

Далі, з матеріалів справи вбачається,
що 28 липня 2010 року позичальнику ОСОБА_4
та поручителю ОСОБА_5 було направлено
письмову вимогу про повернення
заборгованості по кредиту вих. №
12-21/11-1401 від 23.07.2010р. в розмірі 20 312,33
долара США протягом тридцяти днів з
моменту отримання вимоги (а.с. 11).

Вимогу отримано ОСОБА_4 та ОСОБА_5
кожним особисто 29.07.2010 року (а.с. 12).

Отже, зміст вимоги Банку дає підстави
для висновку, що ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль», набувши право вимагати
дострокового повернення всього
кредиту за пунктом 6.5 кредитного
договору, змінив строк виконання
позичальником основного зобов'язання,
який ОСОБА_4 мав виконати протягом
тридцяти днів з моменту отримання
вимоги.

Вимог до поручителя ОСОБА_5 протягом
шести місяців з дня настання строку
повернення всього кредиту банк не
заявив. До суду з позовом до поручителя
Банк звернувся лише у жовтні 2013 року
(а.с. 1-3).

Таким чином, колегія суддів вважає
встановленим, що ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль», як кредитор, протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання, який
був змінений ним відповідно до пункту
6.5 кредитного договору, не пред'явив
вимоги до ОСОБА_5 про виконання нею
зобов'язань поручителя.

У зв'язку з цим, зобов'язання ОСОБА_5 за
договором поруки від 18 серпня 2006 року
припинились відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК
України.

Така правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
29 січня 2014 року при розгляді справи №
6-155цс13, яка в силу статті 360-7 ЦПК є
обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на викладене, оскаржуване
рішення в частині припинення договору
поруки з підстав, зазначених у рішенні
суду, підлягає скасуванню, з ухваленням
в цій частині вимог нового рішення,
яким у задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованості з ОСОБА_5 слід
відмовити з наведених вище мотивів.

В частині задоволення позовних вимог
Банку про стягнення заборгованості з
ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції
не оскаржене, а тому, у відповідності до
ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку"
апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 13 лютого 2014 року по цій
справі в частині припинення договору
поруки з підстав, зазначених у рішенні
суду, скасувати, та в цій частині вимог
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованості з ОСОБА_5
відмовити.

В решті рішення по цій справі залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: