Справа № 462/5523/13
Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/3041/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло
М.В.,

представника ПАТ «Укрсоцбанк»
Бачинського О.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м.
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення
Залізничного районного суду м.Львова
від 20 січня 2014 року у справі за позовом
ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на заставне майно,
-

в
с т а н о в и л а :

Оскаржуваним заочним рішенням
Залізничного районного суду м.Львова
від 20 січня 2014 року задоволено позов
ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на заставне майно,
яке передано в іпотеку Банку.

Судом постановлено звернути
стягнення на заставлене, згідно
Іпотечного договору від 12.05.2008 року за
реєстровим №2951, майно, що належить
ОСОБА_3, а саме: двохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 48,8 кв.м.,
житловою площею 29,3 кв.м. «шляхом
продажу на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження» з
початковою ціною встановленою на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності(незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій, для задоволення
грошових вимог ПАТ«Укрсоцбанк» в сумі
92607,72 дол. США та 34 040,39 грн. 39 коп..

Цим же рішенням ухвалено виселити
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та вирішено
питання судових витрат.

Дане рішення суду оскаржила
відповідач ОСОБА_3 У скарзі посилається
на те, що оскаржуване рішення ухвалено
з порушенням норм матеріального і
процесуального права без повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та належного обґрунтування
своїх висновків з посиланням на норми
матеріального права. Апелянт зазначає,
що позивач не обґрунтовував свої
вимоги щодо її виселення нормами
житлового законодавства, однак суд
безпідставно виселив її з квартири, не
з'ясувавши чи вона там проживає та
порушивши її право власника,
визначеного в ст.383 ЦК України. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в позовних
вимога ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с. 172, 185-186).

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника ПАТ
«Укрсоцбанк» Бачинського О.М. в
заперечення доводів апеляційної
скарги, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає достатніх підстав для
задоволення скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України,
встановлено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін і, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Відповідно з ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
12 травня 2008 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_3, як позичальником, було укладено
договір про надання відновлювальної
кредитної лінії №602/25-223 за яким Банк
зобов'язався адати позичальнику
грошові кошти на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру в межах максимального ліміту
заборгованості в сумі 70000 доларів США
зі сплатою 14 % річних. (а.с.11-15).

11 серпня 2009 року сторони уклали
додаткову угоду №1 про внесення змін та
доповнень до зазначеного договору,
визначивши межі максимального ліміту
заборгованості в сумі 72 564,11 доларів
США(а.с.8-9).

Судом безспірно встановлено
також і те, що відповідно до умов
кредитного договору Банк надав ОСОБА_3
кредит з кінцевим терміном погашення
заборгованості до 12.05.2028 року, що
апелянтом не заперечено.

Згідно умов п.1.3.1. кредитного
договору, в якості забезпечення
позичальником виконання своїх
зобов'язань щодо погашення кредиту,
сплати процентів, комісій, можливої
неустойки, а також інших витрат щодо
задоволення вимог Кредитора, останній
укладає з позичальником іпотечний
договір про передачу в іпотеку банку
нерухоме майно, а саме: двохкімнатної
квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною
площею 48,8 кв.м., яка на праві власності
належить позичальнику (а.с.11).

У відповідності до п.4.5.
кредитного договору, у разі
невиконання(неналежного виконання)
Позичальником обов'язків, визначених
п.п.3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом
більше, ніж 90 календарних днів, строк
користування Кредитом вважається
таким, що сплив, та, відповідно,
Позичальник зобов'язаний протягом
одного робочого дня погасити Кредит в
повному обсязі, сплатити проценти за
фактичний час використання кредиту та
нараховані штрафні санкції (штраф,
пеню) (а.с.14)

З матеріалів справи вбачається,
що 20 травня 2008 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк», як
іпотекодержателем, та ОСОБА_3, як
іпотекодавцем, укладено іпотечний
договір в забезпечення виконання
іпотекодавцем зобов'язань за Договором
про надання відновлювальної кредитної
лінії №602/25-223 від 12 травня 2008 року, за
яким в іпотеку Банку передано квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 48,8 кв.м.,
заставною вартістю 442 000 грн. яка на
праві власності належить Іпотекодавцю.
Вказний договір посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.19-20)

За умовами цього Договору іпотеки
(п. 4.1.) у разі невиконання або
неналежного виконання Іпотекодавцем
Основного зобов'язання (Договору про
надання відновлювальної кредитної
лінії №602/25-223 від 12 травня 2008 року)
Іпотекодержатель має право
задовольнити свої забезпечені
іпотекою вимоги шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

За змістом ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися в тому числі заставою.
А згідно до ст.ст.546, 575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
в свою чергу є одним із видів
забезпечення виконання зобов'язання.

В силу положень ст. 1, ч.1 ст.33
Закону України "Про іпотеку" , ст.ст. 572,
589 ЦК України, у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою
(іпотекою), заставодержатель (іпотеко
держатель) набуває право звернення
стягнення на предмет застави (іпотеки).
За рахунок предмета застави (іпотеки)
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.39 Закону України
"Про іпотеку" передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

Відповідності до роз'яснень п.38
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за №5 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
у випадку якщо іпотекодержатель не
реалізував способів позасудового
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки, він має право
звернутися до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до статті 39 цього Закону.

Судом встановлено, що відповідач
у справі ОСОБА_3 яка одночасно є
позичальником за Договору про надання
відновлювальної кредитної лінії
№602/25-223 від 12 травня 2008 року та
іпотекодавцем за договором іпотеки, на
виконала взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором. Починаючи з
лютого 2009 року понад 90 днів не сплачує
проценти за користування кредитними
коштами, а з серпня 2009 року не повертає
обумовлені графіком погашення суми
кредиту кредиту, у зв'язку з чим
заборгованість за кредитним договором
станом на 19 червня 2013 року склала: 69 452
доллари США - основної суми боргу за
кредитом; 23155,72 долларів США -
нараховані відсотки за користування
кредитом; 34433,78 грн. - пеня за
несвоєчасне повернення кредиту та 23433,78
грн. - пеня за несвоєчасне повернення
відсотків по кредиту, а всього - 92 607,72
доллари США що еквівалентно 774 253,88 грн.
за курсом Національного банку України
на час подання позову.

Вказана сума заборгованості
відповідачем не оспорена та не
оскаржена апелянтом.

Вартість іпотечного майна, на яке
судом звернуто стягнення, на момент
укладення сторонами договору іпотеки
оцінено у розмірі 442 000 грн. та не
перевищує суми заборгованості за
кредитним договором.

Про існування заборгованості за
кредитним договором та необхідності
погашення існуючого боргу і виселення
всіх мешканців із спірної квартири ПАТ
«Укрсоцбанк» скеровував ОСОБА_3
відповідні повідомлення та вимоги
рекомендованими листами (а.с.51-53)

Згідно ст.109 ЖК України звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.

У відповідності до положень ст.40
Закону України "Про іпотеку" звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей.

Беручи до уваги фактичні
обставини справи, та виходячи із
положень ст.ст.526, 590,1049,1050, 1052 ЦК України
умови, зазначені в п. 4.1.Іпотечного
договору, ст.33, 39, 40 Закону України "Про
іпотеку" колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
обґрунтованості позовних вимог ПАТ
«Укрсоцбанк» щодо погашення
відповідачем заборгованості за
договором кредиту шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки - АДРЕСА_1,
що належить іпотекодавцю і боржнику
ОСОБА_3 та про виселення останньої із
цього будинку.

Таким чином, колегія суддів,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків районного суду
і не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
ч.1 ст.308, п.1 ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 20 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.