Ухвала

іменем україни

23 квітня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Донецької області від 11 грудня 2013 року,

встановила:

У травні2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, який в ході судового
розгляду уточнювала, до ОСОБА_4 про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів у розмірі 237 295,61 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що з
ОСОБА_4 в судовому порядку стягнуто
аліменти на утримання їх спільних
дітей. Відповідач тривалий час не
виконує судове рішення, що призвело до
утворення заборгованості по аліментах.

Посилаючись на те, що заборгованість
утворилась з вини відповідача, вважала,
що останній повинен нести
відповідальність за прострочення
сплати аліментів у вигляді неустойки.

Рішенням Калінінського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 14
жовтня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
суму неустойки за прострочення сплати
аліментів у розмірі 25 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 11 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції змінено,
зменшено стягнуту суму неустойки за
прострочення сплати аліментів із 25 000
грн до 5 000 грн.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення апеляційного суду
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Зменшуючи розмір стягнутої з ОСОБА_4
суми неустойки за прострочення виплати
аліментів, апеляційний суд виходив із
того, що розмір стягнутої пені є
завеликий та неспівмірний з сумою
заборгованості. Посилався на те, що
доходи відповідача не перевищують 2 000
грн та на його утриманні перебуває двоє
батьків.

Проте даний висновок суперечить
вимогам закону.

З обставин справи вбачається, що на
підставі рішення Калінінського
районного суду м. Горлівки від 20 жовтня
1997 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на
утримання неповнолітніх дітей: сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини
заробітної плати (доходів) до їх
повноліття.

Установлено, що ОСОБА_4 рішення суду
виконував неналежно, що призвело до
утворення заборгованості, яка станом
на 11 квітня 2013 року склала 3 712,39 грн та
сторонами не оспорювалась.

Суди нижчих інстанцій вірно виходили з
того, що нарахування пені слід починати
з січня 2004 року, оскільки відповідна
норма про стягнення пені набрала
чинності 1 січня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, суд
повинен з'ясувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму.

Обчислюючи суму пені, суд першої
інстанції навів відповідні розрахунки
та прийшов до правильного висновку, що
заборгованість по аліментам виникла
виключно з вини відповідача, який не
мав об'єктивних перешкод для
своєчасної уплати аліментів та
визначив суму неустойки розмірі 116 333,98
грн.

Суд дав оцінку наданим сторонами
доказам, застосував положення норми ч.2
ст. 196 СК України, урахував матеріальний
та сімейний стан платника аліментів та
зменшив її до 25 000 грн.

Судом першої інстанції правильно
врахована правова позиція Верховного
Суду України, викладена в постанові
№6-81цс13 від 11 вересня 2013 року.

Оскільки під час дослідження доказів
та встановлення фактів у справі судом
першої інстанції не були порушені
норми процесуального права, а тому
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права.

Проте, всупереч статей 303, 316 ЦПК
України, апеляційний суд переоцінив
наявні в справі докази, не витребував
нових, не навів належних доказів на
спростування висновків суду першої
інстанції та зменшив суму неустойки ще
в п'ять разів.

Установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції
відповідно до ч.1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 11 грудня 2013 року скасувати,
рішення Калінінського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 14
жовтня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М. Колодійчук

Судді:
В. С. Висоцька

М.К. Гримич

О. В. Умнова

І.М. Фаловська