Справа № 256/9882/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
м. Донецьк

Калінінський районний суд міста
Донецька у складі:

Головуючої судді -
Гладкої І.А.,

при секретарі -
Запарі С.Р.,

за участю сторін:

позивача - не
з'явився,

представника позивача -
не з'явився,

представника відповідача -
не з'явився,

третьої особи - не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія АСКА», третя особа:
ОСОБА_2 про стягнення страхового
відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою до Приватного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія АСКА», третя особа: ОСОБА_2 про
стягнення страхового відшкодування.
Подану позовну заяву позивач
обґрунтувала наступними обставинами.
22 січня 2013 року на перехресті вулиці
Леніна та вулиці Горького в
Центрально-міському районі м. Макіївки
сталась дорожньо-транспортна пригода
за участю водія ОСОБА_2, який керуючи
автомобілем Volkswagen Passat, д/н НОМЕР_1, скоїв
зіткнення з автомобілем Infiniti ЕХ35, д/н
НОМЕР_2, який належіть позивачу на праві
власності. Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль позивача зазнав значних
механічних ушкоджень. ОСОБА_2 визнаний
винним у скоєнні правопорушення
передбаченого ст.124 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність
третьої особи застрахована
відповідачем. За ініціативою
відповідача був проведений огляд
пошкоджень, яких зазнав автомобіль
позивача. Відповідно до висновку
спеціаліста вартість відновлювального
ремонту належного мені автомобіля
перевищує максимальний розмір
страхового відшкодування. Як зазначила
позивач, за усним повідомленням
відповідача, з урахуванням суми
франшизи, яка відшкодовується винною
особою, та максимального розміру
страхового відшкодування, до виплати
їй призначено 49490 грн. 29 квітня 2013 року
позивач подала до відповідача
вичерпний пакет документів для
перерахування мені страхового
відшкодування. 24 липня 2013 року позивач
звернувся до відповідача із заявою про
вжиття заходів на фактичне
відшкодування коштів у сумі 49490 грн. 05
вересня 2013 року відповідач в рахунок
страхового відшкодування перерахував
позивачу 2490 грн.

Позивач та її представник - ОСОБА_3, яка
діє на підставі договору про надання
правової допомоги, у судове засідання
не з'явились, про час, дату та місце
розгляду даної цивільної справи були
повідомлені належним чином, проте
звернулись до суду із письмовою заявою
про розгляд справи без їх участі, та
просили суд вирішити питання про
стягнення з відповідача суми судового
збору, оскільки фактично, станом на 03
квітня 2014 року, страхове відшкодування
було виплачено.

Представник відповідача - Шерстньова
О.С., яка діє на підставі довіреності, у
судове засідання не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлялась належним чином, проте
надала до суду заяву, згідно якої
просила суд розглянути справу в її
відсутність. Разом із тим Шерстньова
О.С. надала суду письмові пояснення, в
яких зазначила, що на момент звернення
позивачем із позовом до суду сума
страхового відшкодування була їй
виплачена, а й отже підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

Таким чином, відповідно до частини 2
статті 158 Цивільного процесуального
кодексу України, суд ухвалив
розглянути дану цивільну справу за
відсутності сторін.

Згідно статті 1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Стаття 8 Цивільного процесуального
кодексу України визначає
законодавство, відповідно до якого суд
вирішує справи. Суд вирішує справи
відповідно до Конституції України
законів України та міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що встановлені Конституцією та
законами України.

Частина 1 статті 11 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачає, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
проти них. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
розгляді справи. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі щодо яких виникає у сторін спір,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має грунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Статтями 526, 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
повинно виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання,
згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу
України настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу
України, за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України
передбачає загальні підстави
відповідальності за завдану майнову
шкоду. Майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини. Шкода,
завдана каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок непереборної сили,
відшкодовується у випадках,
встановлених законом. Шкода, завдана
правомірними діями, відшкодовується у
випадках, встановлених цим Кодексом та
іншим законом.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про
страхування», страховиками визнаються
фінансові установи, які створені у
формі акціонерних, повних, командитних
товариств або товариств з додатковою
відповідальністю згідно з Законом
України «Про господарські товариства»
з урахуванням особливостей,
передбачених цим Законом, а також
одержали у встановленому порядку
ліцензію на здійснення страхової
діяльності. Учасників страховика
повинно бути не менше трьох.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про страхування», страхувальниками
визнаються юридичні особи та дієздатні
фізичні особи, які уклали із
страховиками договори страхування або
є страхувальниками відповідно до
законодавства України. Страхувальники
можуть укладати із страховиками
договори про страхування третіх осіб
(застрахованих осіб) лише за їх згодою,
крім випадків, передбачених чинним
законодавством. Застраховані особи
можуть набувати прав і обов'язків
страхувальника згідно з договором
страхування. Страхувальники мають
право при укладанні договорів
особистого страхування призначати за
згодою застрахованої особи фізичних
осіб або юридичних осіб
(вигодонабувачів) для отримання
страхових виплат, а також замінювати їх
до настання страхового випадку, якщо
інше не передбачено договором
страхування. Страхувальники мають
право при укладанні договорів
страхування інших, ніж договори
особистого страхування, призначати
фізичних осіб або юридичних осіб
(вигодонабувачів), які можуть зазнати
збитків у результаті настання
страхового випадку, для отримання
страхового відшкодування, а також
замінювати їх до настання страхового
випадку, якщо інше не передбачено
договором страхування.

Предметом договору страхування,
відповідно до статті 4 Закону України
«Про страхування», можуть бути майнові
інтереси, що не суперечать закону і
пов'язані: з життям, здоров'ям,
працездатністю та пенсійним
забезпеченням (особисте страхування); з
володінням, користуванням і
розпорядженням майном (майнове
страхування); з відшкодуванням
страхувальником заподіяної ним шкоди
особі або її майну, а також шкоди,
заподіяної юридичній особі
(страхування відповідальності).

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про
страхування», страхування може бути
добровільним або обов'язковим.

Стаття 16 Закону України «Про
страхування», передбачає, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Обов'язки страховика передбачені
статтею 20 Закону України «Про
страхування». Страховик зобов'язаний: 1)
ознайомити страхувальника з умовами та
правилами страхування; 2) протягом двох
робочих днів, як тільки стане відомо
про настання страхового випадку, вжити
заходів щодо оформлення всіх
необхідних документів для своєчасного
здійснення страхової виплати або
страхового відшкодування
страхувальнику; 3) при настанні
страхового випадку здійснити страхову
виплату або виплату страхового
відшкодування у передбачений
договором строк. Страховик несе
майнову відповідальність за
несвоєчасне здійснення страхової
виплати (страхового відшкодування)
шляхом сплати страхувальнику
неустойки (штрафу, пені), розмір якої
визначається умовами договору
страхування або законом; 4)
відшкодувати витрати, понесені
страхувальником при настанні
страхового випадку щодо запобігання
або зменшення збитків, якщо це
передбачено умовами договору; 5) за
заявою страхувальника у разі
здійснення ним заходів, що зменшили
страховий ризик, або збільшення
вартості майна переукласти з ним
договір страхування; 6) не
розголошувати відомостей про
страхувальника та його майнове
становище, крім випадків, встановлених
законом. Умовами договору страхування
можуть бути передбачені також інші
обов'язки страховика.

Обов'язки страхувальника передбачені
статтею 21 Закону України «Про
страхування». Страхувальник
зобов'язаний: 1) своєчасно вносити
страхові платежі; 2) при укладанні
договору страхування надати
інформацію страховикові про всі відомі
йому обставини, що мають істотне
значення для оцінки страхового ризику,
і надалі інформувати його про будь-яку
зміну страхового ризику; 3) при
укладенні договору страхування
повідомити страховика про інші чинні
договори страхування щодо цього
предмета договору; 4) вживати заходів
щодо запобігання та зменшення збитків,
завданих внаслідок настання
страхового випадку; 5) повідомити
страховика про настання страхового
випадку в строк, передбачений умовами
страхування. Умовами договору
страхування можуть бути передбачені
також інші обов'язки страхувальника.

Стаття 26 Закону України «Про
страхування» визначає, що підставою
для відмови страховика у здійсненні
страхових виплат або страхового
відшкодування є: 1) навмисні дії
страхувальника або особи, на користь
якої укладено договір страхування,
спрямовані на настання страхового
випадку. Зазначена норма не
поширюється на дії, пов'язані з
виконанням ними громадянського чи
службового обов'язку, в стані
необхідної оборони (без перевищення її
меж) або захисту майна, життя, здоров'я,
честі, гідності та ділової репутації.
Кваліфікація дій страхувальника або
особи, на користь якої укладено договір
страхування, встановлюється
відповідно до чинного законодавства
України; 2) вчинення страхувальником -
фізичною особою або іншою особою, на
користь якої укладено договір
страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку; 3)
подання страхувальником свідомо
неправдивих відомостей про предмет
договору страхування або про факт
настання страхового випадку; 4)
отримання страхувальником повного
відшкодування збитків за майновим
страхуванням від особи, винної у їх
заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення
страхувальником про настання
страхового випадку без поважних на це
причин або створення страховикові
перешкод у визначенні обставин,
характеру та розміру збитків; 6) інші
випадки, передбачені законом. Умовами
договору страхування можуть бути
передбачені інші підстави для відмови
у здійсненні страхових виплат, якщо це
не суперечить закону. Рішення про
відмову у страховій виплаті
приймається страховиком у строк не
більший передбаченого правилами
страхування та повідомляється
страхувальнику в письмовій формі з
обґрунтуванням причин відмови. Відмову
страховика у страховій виплаті може
бути оскаржено страхувальником у
судовому порядку. Негативний
фінансовий стан страховика не є
підставою для відмови у виплаті
страхових сум (їх частин) або
страхового відшкодування
страхувальнику.

Згідно до ст. 9 Закону України «Про
страхування», страхова сума - це
грошова сума, в межах якої страховик
відповідно до умов страхування
зобов'язаний провести виплату при
настанні страхового випадку. Франшиза -
частина збитків, що не відшкодовується
страховиком

згідно з договором страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачена можливість
укладання договорів страхування за
трьома типами, зокрема укладання
договору страхування третього типу
передбачає страхування
відповідальності за шкоду, заподіяну
життю, здоров'ю, майну третіх осіб
внаслідок експлуатації транспортного
засобу, визначеного в договорі
страхування, особою вказаною в
договорі страхування, або однією з
осіб, зазначених в договорі.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженні транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальні ремонтом транспортного
засобу з урахуванням зносу,
розрахованого у порядку встановленому
законодавством.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є
власником автомобіля Infiniti ЕХ35, д/н
НОМЕР_2, про що свідчить долучено до
матеріалів справи копія свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_3.

Як вбачається судом із долучених до
матеріалів справи копій протоколу про
адміністративне правопорушення серії
АА2 № 616173; постанови
Центрально-міського районного суду м.
Макіївки від 04.03.2013 року та 15.04.2013 року;
постанови про закриття кримінального
провадження від 30 січня 2013 року, 22 січня
2013 року на перехресті вулиці Леніна та
вулиці Горького в Центрально-міському
районі м. Макіївки сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
водія ОСОБА_2, який керуючи автомобілем
Volkswagen Passat, д/н НОМЕР_1, скоїв зіткнення з
автомобілем Infiniti ЕХ35, д/н НОМЕР_2, який
належіть позивачу на праві власності.
Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди автомобіль позивача зазнав
значних механічних ушкоджень ОСОБА_2
свою вину у скоєнні адміністративного
правопорушення визнав та відповідно до
вищезазначених постанов суду був
визнаний винним у скоєнні
вищезазначеної дорожньо-транспортної
пригоди.

Із долучених до матеріалів справи
копії заяв від 29 квітня 2013 року, 24 липня
2013 року позивач зверталась до
відповідача із заявами про настання
страхового випадку та виплату їй
страхового відшкодування.

Судом також встановлено, що
цивільна-правова відповідальність
третьої особи - ОСОБА_2 була
застрахована відповідачем, про що
свідчить копія відповідного полісу №
АВ/4426109, що долучена до матеріалів
справи.

Як вбачається судом із долучених до
матеріалів справи копії платіжних
доручень № 20.01.2014 року, № 7054 від
24.01.2014 року, № 7092 від 29.01.2014
року, № 7057 від 30.01.2014 року, №
7081 від 31.01.2014 року, № 7056 від 03.02.2014
року, № 7095 від 04.02.2014 року, № 7060 від
10.02.2014 року, № 7097 від 14.02.2014 року, № 7095
від 19.02.2014 року, № 7122 від 21.02.2014
року, № 7095 від 17.03.2014 року, № 7077 від
27.03.2014 року, страхове відшкодування
відповідачем перераховувалось
позивачу частками починаючи з 05
вересня 2013 року по 27 березня 2014 року.

Отже, судом достеменно встановлено, що
станом на дату звернення позивачем до
суду із позовом, а саме на 19 грудня 2013
року, відповідач дійсно затримав
виплату страхового відшкодування в
розмірі 47000 грн. Разом із тим
страховиком зобов'язання було виконано
27 березня 2014 року, про що свідчать
відповідні платіжні доручення, що
долучені до матеріалів справи. Таким
чином, суд вважає за доцільне стягнути
з відповідача на користь позивача лише
суму судового збору в розмірі 470 грн.,
відмовив у стягненні з відповідача на
користь позивача суми страхового
відшкодування в розмірі 47000 грн.,
оскільки на момент звернення до суду із
позовом, зобов'язання страховиком
фактично виконано не було.

Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного
процесуального кодексу України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Керуючись ст.ст.1, 8, 10, 11, 60, 88, 158, 174, 208-209,
212-215, 218, 223, 292, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, ст.ст.
509, 526, 530, 610, 625, 629, 979, 1166 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 1-5, 9, 16, 20, 21, 26
Закону України «Про страхування»,
ст.ст. 15, 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія АСКА», третя особа:
ОСОБА_2 про стягнення страхового
відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія АСКА» (, м. Донецьк,
пр. Ілліча, 100) на користь ОСОБА_1 витрати
по сплаті судового збору в розмірі 470
грн.

У задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя
І.А. Гладка

16.04.2014