Справа №468/94/14-ц 10.04.2014 10.04.2014 10.04.2014
Провадження №22-ц/784/1087/14
Головуючий першої інстанції Муругов
Суддя-доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого
Козаченка В.І.,

суддів:
Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання
Яценко Л.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_2
та відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Баштанського районного суду
Миколаївської області від 24 лютого 2014
року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення компенсації вартості частки
у спільному майні,

В С Т А Н О В И Л А:

15 січня 2014 року ОСОБА_4 подала в суд
позов до ОСОБА_3 про стягнення
компенсації вартості частки в спільній
частковій власності на автомобіль
MERCEDES-BENZ ML430, 2001 року випуску, вартістю
200894 грн. 88 коп., реєстраційний
номер НОМЕР_1 (далі - спірний
автомобіль).

Позивачка вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер її чоловік, ОСОБА_5,
залишивши після себе спадкове майно, в
тому числі, спірний автомобіль.

За свідоцтвом про право власності,
виданим 22 серпня 2012 року приватним
нотаріусом Баштанського районного
нотаріального округу, позивачці
належить ? частка у праві власності на
вказаний автомобіль.

Крім того, 22 серпня 2012 року той же
нотаріус видав свідоцтво про право на
спадщину за законом, згідно якого право
власності на другу половину спірного
автомобіля успадкували: мати
покійного, ОСОБА_6, - в розмірі 1/5 від ?;
дружина покійного (позивачка) - в
розмірі 3/5 від ?, з урахуванням того, що
доньки покійного, ОСОБА_8 та ОСОБА_9,
відмовились від спадщини на її користь;
син покійного (відповідач) - в розмірі 1/5
від ?.

Таким чином, частка позивачки у праві
спільної часткової власності на
спірний автомобіль становить 8/10, а
відповідача і ОСОБА_6 - по 1/10 у кожного.
Однак, володіє і користується цим
автомобілем лише відповідач, який
видав про це письмову розписку.

Посилаючись на те, що спірний
автомобіль є неподільною річчю, а
відповідач позбавив її права
користуватись ним, позивачка просила
суд стягнути з нього на її користь 160715
грн. 90 коп. вартості її частки в
спільній частковій власності на цей
автомобіль.

Рішення Баштанського районного суду
Миколаївської області від 24 лютого 2014 в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на неправильне
застосування місцевим судом норм
матеріального права та порушення вимог
процесуального права, просила рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення її позовних вимог.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції, розглянувши
справу в межах заявлених позовних
вимог, повно та всебічно дослідив
надані сторонами докази і дійшов
вірного висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Так, у правовій позиції, викладеній в
постанові Верховного Суду України від
19 лютого 2014 року в справі №6-4ц14
зазначено, що відповідно до частин 1, 2
ст. 364 ЦК України кожен із співвласників
спільної часткової власності має право
на виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

При вирішенні справ про стягнення
грошової компенсації вартості частки,
що знаходиться у спільній частковій
власності, крім вказаної спеціальної
норми суду слід врахувати і загальні
засади цивільного законодавства
(стаття 3 ЦК України) щодо
справедливості, добросовісності та
розумності з врахуванням прав та
інтересів усіх співвласників. При
цьому суду слід ретельно вивчити
обставини справи з метою з'ясувати, чи
не зловживає позивач, який бажає виділу
частки зі спільного майна шляхом
отримання грошової компенсації
вартості частки в майні та чи
реалізація цього права не порушить
прав інших осіб, які не мають змоги
сплатити співвласнику грошову
компенсацію вартості його частки.

Обмежуючи право позивача на грошову
компенсацію вартості частки, якою
фактично володіють та користуються
лише відповідачі, і виходячи при цьому
з інтересів останніх (їх скрутного
матеріального становища), суду слід
перевірити можливості сплати
відповідачами такої компенсації і
враховувати, що правовий режим
спільної часткової власності має
враховувати інтереси всіх її учасників
і забороняє обмеження прав одних
учасників за рахунок інших.

З матеріалів справи вбачається, що за
свідоцтвами про право власності,
виданими 22 серпня 2012 року приватним
нотаріусом Баштанського районного
нотаріального округу, позивачці
належить 8/10 часток спірного
автомобіля, а відповідачу і ОСОБА_6 -
по 1/10 у кожному. Вартість 8/10 часток
цього автомобіля становить 160 715 грн. 90
коп.

Отже, частка позивачки у праві
власності на спірний автомобіль є
значною, але виділити її в натурі
неможливо через неподільність цього
майна.

Однак, вимагаючи сплати відповідачем
грошової компенсації вартості її
части, позивачка такої вимоги до ОСОБА_6
не пред'являє, хоча останній теж
належить 1/10 частка спірного
автомобіля.

Відповідач, сплачувати компенсацію не
погодився і стверджує, що спірним
автомобілем не користується, оскільки
той передано у володіння іншої особи.

Твердження відповідача підтверджено
тим, що 3 вересня 2012 року ОСОБА_4 видала
ОСОБА_7 нотаріально посвідчену
довіреність, якою уповноважила її
представляти свої інтереси, пов'язані з
експлуатацією та продажем спірного
автомобіля, до 3 вересня 2015 року, що
спростовує посилання позивачки на те,
що відповідач одноособово володіє і
користується цим автомобілем.

Таким чином позивачка не довела
існування правових підстав для
стягнення з відповідача на її користь
вказаної грошової компенсації.

Правильно встановивши такі обставини
справи та надавши їм вірну правову
оцінку, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у позові.

Доводи апеляційної скарги, які
зводяться до переоцінки доказів,
висновків місцевого суду не
спростовують, а тому не можуть бути
підставою для скасування правильного
по суті судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Баштанського районного суду
Миколаївської області від 24 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: