ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/1355/14-ц

Провадження № 4-с/210/22/14

"22" квітня 2014 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області у
складі: головуючого судді:
Чайкіної О.В., при секретарі:
Ромашевський В.Є. за участі
представника скаржника: Горбалінської
Т.В., державного виконавця: не
з»явився,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат» на бездіяльність державного
виконавця Тернівського відділу
державної виконавчої служби
Криворізького міського управління
юстиції Ходос Д.С. за виконавчим листом
№ 2/408/1873/12 від 11.09.2012р. ,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат» (надалі - ПАТ «ПівнГЗК»)
звернулося до суду із вищевказаною
скаргою. В обґрунтування скарги
зазначає, що на виконанні в
Тернівському відділі державної
виконавчої служби Криворізького
міського управління юстиції (надалі -
Тернівський ВДВС КМУЮ) знаходиться на
виконанні виконавчий лист
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу у справі № 408/4963/12 пр. №
2/408/1873/12 про стягнення з ПАТ «ПівнГЗК»
на користь ОСОБА_4 моральної шкоди у
розмірі 18000,00грн. Скаржник зазначає, що
19.06.2013 року на виконання виконавчого
листа ним перераховано 18000,00грн., а саме:
на рахунок ОСОБА_4 - 15169,40грн. (як оплати
моральної шкоди); на рахунок Управління
державної казначейської служби
України в Тернівському районі м.
Кривого Рогу - 2830,60грн. - в якості
податку на доходи фізичних осіб із
загальної суми заборгованості.
Скаржник вважає, що рішення суду, на
підставі якого видано виконавчий
документ, виконано у повному обсязі,
тому державний виконавець зобов'язаний
був закрити виконавче провадження у
зв'язку з фактичним виконанням. Однак,
після звернення у березні 2014 року до
державного виконавця, скаржник 12
березня 2014 року дізнався, що державним
виконавцем Ходос Д.С. не винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження. У зв'язку з викладеним,
скаржник просить визнати
бездіяльність державного виконавця
Ходоса Д.С., що полягає у не вчиненні
належних дій для закінчення
виконавчого провадження
неправомірними, та зобов'язати
державного виконавця Тернівського
ВДВС КМУЮ вчинити дії - закінчити
виконавче провадження, про що винести
відповідну постанову.

У судовому засіданні представник
скаржника Горбалінська Т.В. скаргу
підтримала, просила її задовольнити у
повному обсязі. Зазначила, що ПАТ
ПівнГЗК» у повному обсязі виконало
рішення суду, на підставі якого
винесено виконавчий документ, зокрема
перерахувало 18000,00грн., з яких 2830,60грн.
було перераховано на розрахунковий
рахунок казначейської служби у якості
податку на доходи фізичних осіб, т.я.
ПАТ «ПівнГЗК» являється податковим
агентом у відповідності з нормами
Податкового кодексу України. Сума у
розмірі 15169,40грн. була перераховано
стягувачеві. Тому державний
виконавець, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» зобов'язаний був
закінчити виконавче провадження у
зв'язку з фактичним виконанням рішення
суду.

Державний виконавець Ходос Д.С. до суду
не з»явився, заперечень на скаргу не
надав.

Суд, вислухавши представника
скаржника, дослідивши матеріали
справи, приходить до наступних
висновків.

Судом встановлено, що рішенням
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 11 вересня 2012 року у справі
№ 408/4936/12, пр. № №2/408/1873/12 позов ОСОБА_4 до
ПАТ "ПівнГЗК" про відшкодування
моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ "ПівнГЗК" на користь
ОСОБА_4 22000 ( двадцять дві тисячі)
гривень в рахунок відшкодування
моральної шкоди. Стягнуто з ПАТ
"ПівнГЗК" судовий збір в дохід держави в
сумі 107 грн.30 коп.

Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05 грудня
2012 року, вищевказане рішення суду
першої інстанції змінено в частині
розміру моральної шкоди, стягнутої з
ПАТ "Північний ГЗК" на користь ОСОБА_4 та
зменшено розмір моральної шкоди до 18000
(вісімнадцяти тисяч) грн. В іншій
частині рішення суду залишити без змін.

У подальшому, на виконання рішення
апеляційного суду видано виконавчий
лист, який перебуває на виконані в
Тернівському ВДВС КМУЮ, тобто за місцем
знаходження боржника.

Постановою державного виконавця ВП №
36133858 від 23.01.2013року відкрито виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа № 2/408/1873/12.

ПАТ «ПівнГЗК» на виконання рішення
суду сплатило 18000,00грн., а саме: на
рахунок ОСОБА_4 - 15169,40грн. (як оплати
моральної шкоди); на рахунок Управління
державної казначейської служби
України в Тернівському районі м.
Кривого Рогу - 2830,60грн. - в якості
податку на доходи фізичних осіб із
загальної суми заборгованості (як
податковий агент).

11 березня 2014 року ПАТ «ПівнГЗК»
звернулося до Тернвського ВДВС КМУЮ із
заявою про закінчення виконавчого
провадження. Листом від 12.03.2014р. в.о.
начальника Тернівського ВДВС КМУЮ
Ходос Д.С. надано відповідь, що
відповідно до рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області по
справі № 408/4936/12 (пр. № 2/408/1873/12), суд
вирішив стягнути на користь позивача
моральну шкоду в розмірі 18000,00грн. не
зазначаючи при цьому проведення з цієї
суми відрахувань з податків та
обов'язкових платежів. Оскільки
боржником на виконання рішення суду
сплачено лише 15169,40грн., державний
виконавець не вбачає підстав для
закінчення виконавчого провадження.

Тобто, судом встановлено, що наразі
виконавче провадження не закінчено.

У судовому засіданні встановлено, що
скаржник не звертався до суду із
заявами про роз'яснення рішення суду,
встановлення порядку, та/або способу
його виконання. Скаржник вважає свої
дії правомірними, оскільки самостійно
визначив суму податкового зобов'язання
як податковий агент та сплатив податок
на рахунок відповідної казначейської
служби.

Разом з тим, з такими доводами
скаржника суд не погоджується,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України
визначено, що основними засадами
судочинства є, зокрема, обов'язковість
рішень суду. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК
України судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Відповідно до п. п. 18 та 23 рішення
Європейського суду з прав людини
від 12 травня 2011 року у справі
«Ліпісвіцька проти України» судове та
виконавче провадження є першою та
другою стадіями у загальному
провадженні. Тобто, виконання рішення
не відокремлюється від судового
розгляду і провадження повинно
розглядатися загалом. При здійсненні
виконавчою службою виконання
остаточного рішення, провадження має
бути закінчено без зволікань.

Частиною 1 статті 6 Закону України „Про
виконавче провадження" визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як наголошує ВССУ з розгляду цивільних
і кримінальних справ у листі № 24-152/0/4-13
від 28.01.2013р. "Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення у цивільній справі",
перш за все при розгляді скарги на
рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця суд має
враховувати те, що принципом
цивільного судочинства є
виконуваність рішення суду, а у статті
14 ЦПК визначені ознаки обов'язковості
судових рішень. Крім того, виконання
рішення суду є елементом справедливого
судового розгляду, передбаченого
статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до статей 1, 5 закону
України "Про виконавче провадження"
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів.
Державний виконавець зобов'язаний
вжити заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це
заключна стадія цивільного процесу, а
саме заключний етап у процесі
реалізації захисту цивільних прав, у
цьому разі порушених прав ОСОБА_4, а
згідно з прецедентною практикою
Європейського суду з прав людини для
визначення розумного строку розгляду
справи включається період з
надходження до суду позовної заяви й
закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом, тому
перевірка вчинених таких дій державним
виконавцем є фактично перевіркою
дотримання положення статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду й
належного виконання рішення суду.

Стаття 49 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає виключний
перелік підстав для закінчення
виконавчого провадження, зокрема: п. 8 -
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом.

При цьому, згідно з ч. 8 ст. 65 Закону
України «Про виконавче провадження»
лише у разі виконання судового рішення
про виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи
боржник є податковим агентом, який
виконує судове рішення, з
відрахуванням податку на доходи
фізичних осіб та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування із сум, що
належать до виплати стягувачу.

В усіх інших випадках, сплата податку
на доходи фізичних осіб регулюється
Податковим кодексом України.

Згідно із абз. "а" пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164
Податкового кодексу України від 02.12.2010 N
2755-VI до загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включається дохід у вигляді
неустойки (штрафів, пені),
відшкодування матеріальної або
немайнової (моральної) шкоди, крім сум,
що за рішенням суду спрямовуються на
відшкодування збитків, завданих
платнику податку внаслідок заподіяння
йому матеріальної шкоди, а також шкоди
життю та здоров'ю. Тобто, доходи,
зазначені в абз. "а" пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164
Кодексу, підлягають включенню до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку та оподаткуванню на загальних
підставах за ставкою, визначеною п. 167.1
ст. 167 ПК України.

Відповідно до п. 171.2 ст. 171 ПК України
особою, відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з інших доходів з
джерелом їх походження з України, є
податковий агент. Податковий агент
щодо податку на доходи фізичних осіб -
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ),
самозайнята особа, представництво
нерезидента юридичної особи, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або негрошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу (пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14
Кодексу).

В силу пп. 168.1.1 п. 168 ст. 168 Кодексу
податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в статті 167 цього Кодексу. При
цьому відповідальність за погашення
суми податкового зобов'язання або
податкового боргу, що виникає
внаслідок вчинення таких дій, та
обов'язок щодо погашення такого
податкового боргу покладається на
особу, визначену цим Кодексом, у тому
числі на податкового агента (п. 7 ст. 127
Кодексу).

Таким чином, посилання скаржника на те
що ПАТ «ПівнГЗК» є податковим агентом є
слушними, однак рішення суду про
стягнення моральної шкоди на користь
ОСОБА_4 має бути виконано у тому обсязі,
в якому визначено в резолютивній
частині рішення - а саме на суму
18000,00грн.

При цьому, сплата ПАТ «ПівнГЗК» як
податковим агентом відповідних
обов'язкових платежів, не може
слугувати підставою для зменшення
присудженої судом грошової суми
компенсації моральної шкоди.

Судом встановлено, що ПАТ «ПівнГЗК» не
звертався до суду за роз'ясненням
судового рішення, у справі не
виносилося додаткове рішення з питання
стягнення моральної шкоди з
урахуванням чи без урахування податку,
тому дії державного виконавця повністю
узгоджуються з ч.8 ст.49 закону України
«Про виконавче провадження».

А тому вимоги ПАТ «ПівнПГЗК» про
зобов'язання державного виконавця
Ходоса Д.С. Тернівського ВДВС КМУЮ
винести постанову про закінчення
виконавчого провадження у зв'язку з
фактичним виконанням скаржником
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05.12.2012
року у цивільній справі №408/4936/2012 пр.
22-ц/491/3148/12, а саме сплатою ПАТ «ПівнГЗК»
на користь ОСОБА_4 коштів у розмірі 18000,00
грн., з яких утримано податок у розмірі 2
830,60 грн. задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, суд не
вбачає підстав для задоволення скарги
ПАТ «ПівнГЗК».

Згідно з вимогами ст.388 ЦПК України
судові витрати, пов'язані з розглядом
скарги, покладаються судом на заявника,
якщо було постановлено рішення про
відмову у задоволенні його скарги, або
на відділ державної виконавчої служби,
якщо було постановлено ухвалу про
задоволення скарги заявника. Таким
чином, ЦПК України передбачає
стягнення судового збору за
розгляд судом скарги на дії державного
виконавця залежно від наслідку
розгляду скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно з п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" (в редакції, чинній на
момент подання скарги) за подання до
суду позовної заяви немайнового
характеру встановлено ставку судового
збору на рівні 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати, що станом на момент
звернення до суду становить 243,60грн.

Таким чином, оскільки рішення ухвалене
не на користь заявника, з ПАТ «ПівнГЗК»
слід стягнути судовий збір на користь
держави у розмірі 243,60грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.10; 11;
60; 209-210 ЦПК України, на підставі
ст.383-388 ЦПК України, ст.6; 11; 18 Закону
України „Про виконавче провадження",
суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги - відмовити в
повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат» на
користь держави судовий збір у розмірі
243,60грн.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути
подана до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Дзержинський районний суд м. Кривого
Рогу протягом п'яти днів з дня її
оголошення.

Суддя:
О. В. Чайкіна