ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/2446/14-ц
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ЛЯШЕНКО Ю.Ю.

за участю

позивача ОСОБА_1;

відповідачів
ОСОБА_2,

ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житлом

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
(далі по тексту - відповідач 1, ОСОБА_2) та
ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач 2,
ОСОБА_3) про визнання їх такими, що
втратили право користування квартирою.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_2 є
його колишньою дружиною, а ОСОБА_3 її
донькою. Відповідачі не проживають в
АДРЕСА_1 з листопада 2012 року по
теперішній час, сплату за комунальні
послуги не здійснюють. В своїх позовних
вимогах позивач просив суд визнати
відповідачів, зареєстрованих за
вказаною вище адресою, такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням внаслідок їх відсутності
за місцем проживання понад встановлені
законодавством строки.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги, просив суд їх
задовольнити.

Відповідачі в судовому засіданні
визнали позовні вимоги в повному
обсязі.

Вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло від 10.02.1999 року та
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 13.07.2000 року.

Відповідно до довідки КП «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району
міста Києва» за формою № 3 від 06.09.2013
року в даній квартирі зареєстровано
три особи: ОСОБА_1 з 1990 року, ОСОБА_2 з 2006
року та ОСОБА_3 з 2006 року.

З наданих в судовому засіданні
пояснень позивача вбачається, що з
листопада 2012 року і до цього часу
відповідачі в квартирі не проживають,
сплату за утримання будинку та
комунальні послуги не здійснюють.
Вказане підтверджується також актами
ЖЕД № 202, відповідно до яких ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 не проживають за адресою:
АДРЕСА_1. Дані обставини також
встановлено рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 27 лютого 2013
року, яке набрало законної сили, а тому
не підлягають доказуванню, оскільки
відповідно до ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
по тексту - ЦПК України) обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу
України член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Тобто, за аналізом вказаної правової
норми право користування житлом членом
сім'ї власника житла втрачається
виключно у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Цивільного
процесуального кодексу України
відповідач може визнати позов протягом
усього часу судового розгляду. А згідно
з частиною 4 цієї статті у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 року
№ 2 «Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальні частині рішення
посилання на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Оцінюючи в сукупності надані до суду
докази та те, що дії відповідачів
стосовно визнання позову не суперечать
закону та не порушують прав, свобод та
інтереси інших осіб, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України покладаються на відповідача.
Таким чином, з відповідачів солідарно
підлягає стягненню сума сплаченого
судового збору у розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 405 ЦК України, стст. 57, 60, 61, 88, 174, 209,
212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
витрати по сплаті судового збору в сумі
243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.