АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 683/2030/13-ц
Провадження № 22-ц/792/738/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі : головуючої - судді Карпусь
С.А.,

суддів : Харчука В.М., Матковської Л.О.

при секретарі: Терлич А.В.

з участю:
сторін та їх представників

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2
на рішення Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 28 січня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою та
стягнення шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши доводи
апеляційних скарг, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою та стягнення
майнової шкоди, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що на підставі договору
дарування №4575 від 23.10.2008 року він є
власником присадибної земельної
ділянки площею 0,0588 га, яка розташована
по АДРЕСА_1, на якій знаходиться належна
йому квартира НОМЕР_1 з надвірними
спорудами. В 2011 році огородив земельну
ділянку по межі металевим парканом. 14
травня 2013 року власник суміжної
земельної ділянки його батько ОСОБА_1
разом з братом ОСОБА_2 зруйнували
частину паркану площею 8,7 кв. м., тим
самим зруйнували межу між їхніми
земельними ділянками, спричинивши йому
майнову шкоду на суму 1715 грн.. ОСОБА_1 не
визнає його право на земельну ділянку в
межах визначених державним актом на
право власності на земельну ділянку,
зруйнував встановлену між
ділянкамимежу. Посилаючись на те, що
відповідач ОСОБА_1 неправомірно
перешкоджає йому у володінні та
користуванні належною земельною
ділянкою, просив визнати незаконними
дії відповідачів щодо руйнування межі
та паркану між
________________________________________________________________________
__Головуючий у першій інстанції -
Цішковський В.А. Провадження №
22-ц/792/738/14

Доповідач - Карпусь С.А.
Категорія №? 2,5

земельними ділянками, зобов'язати
відповідачів не чинити йому перешкоди
у користуванні належною земельною
ділянкою та стягнути з них на його
користь майнову шкоду в сумі 1715 грн. та
понесені судові витрати.

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 28 січня 2014 року позов задоволено
частково. Визнано незаконними дії
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо руйнування
металевої огорожі між домоволодіннями
позивача ОСОБА_3, що АДРЕСА_1, та
відповідача ОСОБА_1, що АДРЕСА_2.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 1715 грн. майнової
шкоди. В іншій частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає
рішення суду в частині стягнення з
нього майнової шкоди незаконним,
просить його в цій частині змінити,
зменшивши суму стягнення майнової
шкоди з 1715 грн. до фактичних реальних
витрат. Посилається на порушення судом
норм процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та
невідповідність висновків суду цим
обставинам. Визначаючи розмір майнової
шкоди, суд керувався лише звітом про
визначення розміру матеріального
збитку, проведеного ПП «Оцінка Еко
Захід». Суд не врахував пояснення
свідка ОСОБА_5, який проводив
відновлювальні роботи по встановленню
огорожі, ОСОБА_3 під час розгляду справи
не заперечував розмір оплати виконаних
ОСОБА_5 робіт, інших доказів на
підтвердження витрат на відновлення
огорожі він не надав, тому суд
необґрунтовано стягнув на користь
позивача не фактично витрачені ним
кошти у розмірі 100 грн., а витрати, які не
мають жодного документального
підтвердження. В судових засіданнях
ОСОБА_6 участі не приймав, судом не
допитувався, проте в рішенні суд
послався на його показання.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2
вважає рішення суду незаконним,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким зменшити суму
стягнення майнової шкоди з 1715 грн. до
фактичних реальних витрат в сумі 100
грн.. Посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
та невідповідність висновків суду цим
обставинам, недоведеність обставин,
які суд вважав встановленими. Фактично
ОСОБА_3 на відновлення пошкодженої
огорожі затратив 100 грн., що підтвердив
в судовому засіданні свідок ОСОБА_5.
Звіт про матеріальні збитки є лише
орієнтиром щодо розміру збитків, тому
міг враховуватися судом лише до
проведення відновлювальних робіт.
Позивач під час розгляду справи не
надав суду жодних доказів на
підтвердження витрат на суму 1715 грн..

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_3, посилаючись на законність та
обґрунтованість судового рішення,
просив відхилити доводи апеляційний
скарг.

Колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з наступних
мотивів.

Відповідно до п.п. 1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України підставами для зміни рішення
суду першої інстанції є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є
власником частини житлового будинку
АДРЕСА_2, яка розташована на належній
йому на праві власності земельній
ділянці площею 0,0588 га. Власником іншої
частини будинку та земельної ділянки є
його батько ОСОБА_1. В 2011 році ОСОБА_3
поставив металеву огорожу між
земельними ділянками. 14 травня 2013 року
батько разом із старшим братом ОСОБА_2,
відповідачі по справі, зруйнували 8,7
кв.м. металевої огорожі, чим заподіяли
позивачу матеріальну шкоду.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи, в тому числі актом
обстеження земельної ділянки від 24
травня 2013 року, висновком
Старокостянтинівського РВ УМВС
України в Хмельницькій області від 16
травня 2013 року, державний актом про
право власності на земельну ділянку на
ОСОБА_3, виданого 3 березня 2009 року, не
заперечуються відповідачами.

Тому суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що дії відповідачів
по зруйнуванню металевої огорожі є
неправомірними і завдана їх діями
матеріальна шкода підлягає
відшкодуванню на користь позивача.

Разом з тим, визначаючи розмір майнової
шкоди, суд першої станції виходив з
розміру матеріального збитку, який
визначений в звіті про визначення
розміру матеріального збитку
внаслідок пошкодження металевої
огорожі, що проведений приватним
підприємством „Оцінка Еко Захід".

Проте з таким висновком суду не можна
погодитись.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має
сприяти всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, сприяти
здійсненню особам, які беруть участь у
справі, в реалізації їхніх прав.
Реалізація принципу змагальності в
цивільному процесі та доведення перед
судом обґрунтованості своїх вимог є
конституційної гарантією (ст. 129
Конституції України).

В судовому засіданні позивач пояснив,
що роботи по відновленню огорожі були
проведені у вересні 2013 року під час
розгляду справи, на що він затратив 1265
грн. 80 коп..

Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти
таких витрат, вказавши, що розмір
завданої шкоди становить близько 205
грн..

Колегією суддів встановлено, що
фактично позивачем затрачено на
відновлення пошкодженого паркану 865
грн.80 коп., що підтверджується
товарними чеками на придбання
матеріалів від 26 вересня 2013року на суму
465 грн. 80 коп. та розписками ОСОБА_5 і
ОСОБА_6, які були залучені до ремонту
огорожі і за виконання вказаних робіт
отримали по 200 грн.. Відповідач на
спростування цього належних доказів не
надав, а його заперечення ґрунтуються
на припущеннях. Як вбачається зі звіту
оцінювача ПП „Оцінка Еко Захід" для
відновлення зруйнованої огорожі
необхідно було придбати лист
оцинкований профільний та труби. Тому
суд приймає до уваги надані позивачем
докази. Сума 400 грн., на підтвердження
якої позивач надав квитанцію, стягнута
рішенням суду як судові витрати, тому
повторному стягненню не підлягає.

В силу ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Згідно ч.1 ст. 1190 ЦК України особи,
спільними діями або бездіяльністю яких
завдано шкоди, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілим.

Тому колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду в частині
розміру майнових збитків, які
підлягають стягненню на користь
позивача, слід змінити. Стягнути з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 865
грн. 80 коп. завданих матеріальних
збитків.

Відповідачі погодились з рішення суду
в частині визнання їх дій незаконними
та стягнення з них документально
підтверджених понесених позивачем
судових витрат у даній справі.

Тому в решті рішення суду слід залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-316, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 28 січня 2014 року в частині розміру
відшкодування матеріальних збитків
змінити. Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
солідарно на користь ОСОБА_3 865 грн.
80коп. матеріальних збитків.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного
суду С.А. Карпусь