Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/959/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Варакіна Н. Б.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

іменем України

01.04.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів -
Гайсюка О.В., Фомічова С.Є.,

за
участю секретаря - Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання договору недійсним за
апеляційними скаргами публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» і ОСОБА_2 на рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 30 січня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 30 січня 2014 року
відмовлено повністю в задоволені за
позову публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання договору недійсним
кредитного договору.

Не погоджуючись з цим рішенням
суду в частині відмови у задоволенні
первісного позову, позивач подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати в цій частині рішення і
задовольнити його позов. В
обґрунтування скарги позивач послався
на те, що відповідно до п. 9.12 Умов
надання послуг та у зв'язку з тим, що
жодна із сторін не заявила про
припинення договору, строк його дії
щорічно продовжується на наступні
дванадцять місяців і він є діючим.
Перебіг строку давності починає
перебігу після закінчення строку дії
договору, а тому вважає, що позов
пред'явлено без пропуску встановленого
строку звернення до суду.

Відповідач також оскаржила
рішення суду першої інстанції. У
поданій нею апеляційній скарзі вона
просить скасувати рішення суду в
частині відмови у задоволенні її
зустрічного позову та ухвалити нове
рішення про визнання кредитного
договору від 23 січня 2007 року недійсним
з 25 червня 2008 року. В обґрунтування
апеляційної скарги позивач послалася
на те, що надана їй банком платіжна
картка була викрадена у неї про що вона
повідомила банк 25 червня 2008 року після
чого договір припинився. У супереч п. 4.7.
Умов надання послуг позивач не зупинив
здійснення операцій з використанням
викраденої картки, нову картку їй не
видав, про операції на рахунку не
повідомив.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги та пояснив, що строк дії виданої
у 2007 році відповідачу картки
припинився у грудні 2008 року, але 3
березня 2011 року їй було видано нову
картку зі строком дії по грудень місяць
2014 року а тому вважає, що строк дії
договору не закінчився. Він також
заперечив проти доводів апеляційної
скарги відповідача за їх
безпідставністю.

Відповідач, доводи поданої нею
апеляційної скарги та надала письмові
заперечення на апеляційну скаргу
позивача суть яких зводиться до того,
що 25 червня 2008 року договір був
розірваний, а проведені після цієї дати
розрахунки за її кредитним рахунком
здійснені не нею.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника позивача, відповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
пред'явлених сторонами в суді першої
інстанції, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області вважає, що подані апеляційні
скарги підлягають відхиленню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив і
матеріалами справи підтверджується, що
23 січня 2007 року ОСОБА_2, отримала кредит
у ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступником якого являється ПАТ
КБ «ПриватБанк») у розмірі 10000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 36 % річних (3% на місяць) на суму
залишку заборгованості за кредитом і з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Згідно пункту 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг, які разом
із правилами користування платіжною
карткою та заявою ОСОБА_2 складають між
банком і відповідачем договір,
останній діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий самий
термін.

Останні операції по картковому
рахунку відповідачем здійснені 29
грудня 2008 року.

У порушення норм ЦК України та умов
договору відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконала, у зв'язку із чим станом на 30
вересня 2013 року утворилась
заборгованість у сумі 22081 грн. 08 коп.,
яка складається з: 5173 грн. 36 коп. -
заборгованість за кредитом; 15380 грн. 05
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 умов і правил
надання банківських послуг: 500 грн. -
штраф (фіксована частина), 1027 грн. 67 коп.
- штраф (відсоткова складова).

Під час розгляду справи, як в суді
першої інстанції, так і в суді
апеляційної інстанції, заперечуючи
суму заборгованості, відповідач
посилалася на те, що 25 червня 2008 року у
неї було викрадену кредитну картку,
видану їй позивачем, про що вона нібито
повідомила позивача, а тому вважає, що з
цієї дати договір припинився і вона не
має нести відповідальність за
використання кредитного ліміту через
відсутність у неї кредитної картки.

Суд першої інстанції не взяв до
уваги ці пояснення відповідача так, як
вони не підтверджені доказами та не
визнаються позивачем.

Відповідно до п. 6.12. Умов і правил
надання банківських послуг протягом
трьох днів після усної заяви про втрату
картки клієнт зобов'язаний надати
письмову заяву в банк, яка має містити
виклад обставин втрати картки та дату і
час заяви про втрату.

Обов'язок клієнта письмово
доручати банку поставити карту в
стоп-лист платіжної системи
передбачений п. 6.13. Умов і правил
надання банківських послуг та п. 7.2.
Правил користування платіжною карткою.

Відповідно до п. 8.4. Умов і правил
надання банківських послуг держатель
картки (тобто відповідач по справі)
несе відповідальність за всі операції,
які супроводжуються авторизацією, до
моменту письмової заяви держателя про
блокування коштів на картрахунку і за
всі операції, які не супроводжуються
авторизацією, до моменту постановки
карти в стоп-лист платіжної системи.

Проте відповідач не надала доказів
того, що вона зверталася до позивача із
письмовою заявою про викрадення картки
та доручила банку поставити її у
стоп-лист платіжної системи, а тому
вона не звільняється від
відповідальності перед позивачем за
здійснення операцій з кредитним
лімітом після 25 червня 2008 року.

Крім того, умови укладеного між
сторонами по справі договору не
передбачають наслідком викрадення
картки у відповідача розірвання або
припинення договору.

Отже колегія суддів вважає, що
доводи відповідача про неправильність
визначення суми заборгованості по
кредиту та припинення дії договору
після 25 червня 20008 року є
безпідставними.

Відмовляючи у задоволенні
первісного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позов було
пред'явлено позивачем після спливу
строку позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову, суд послався на те,
що вимоги відповідача не ґрунтуються
на законі.

Висновки суду, якими обґрунтовано
відмову в задоволенні первісного
позову, є правильними і обгрунтованими.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Позивачем не надано Пам'ятки клієнта,
але згідно пояснень представника
позивача мінімальний мінімальний
обов'язків платіж по картрахунку
відповідача не встановлювався, а тому
повернення кредиту регулюється п. 5.4.
Правил користування платіжною карткою.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Кредитну картку відповідач не надала,
стверджуючи про її викрадення, однак
згідно довідки позивача строк дії
виданої 23 січня 2007 року відповідачу
кредитної картки № 2814532
встановлений по грудень місяць 2008 року,
а тому дія картки закінчилася 31 грудня
2009 року і до цієї дати відповідач мала
повернути кредит і сплатити проценти
за користування ним у повному обсязі.

Згідно розрахунку заборгованості,
останній платіж по поверненню кредиту
і сплаті процентів здійснено
відповідачем 29 грудня 2008 року, але не в
повному обсязі її зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що з 1 січня 2009
року почався перебіг позовної давності
за вимогами позивача про повернення
кредиту, який сплив 1 січня 2012 року.
Однак позов пред'явлено позивачем лише
11 листопада 2013 року, тобто після спливу
встановленого законом строку.

Перебіг позовної давності за вимогами
позивача про стягнення заборгованості
по процентах, яка виникла з вересня 2007
року і в подальшому змінювалася,
почався після несплати чергового
платежу і сплив разом із спливом
трирічного строку з дня настання
строку виконання зобов'язання у
відповідний місяць.

Аналогічний правовий висновок зробив
Верховний Суд України у справі № 6- 14цс14
від 19 березня 2014 року, а саме:
«Відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору».

Відповідно до ст. 266 ЦПК України зі
спливом позовної давності за основою
вимогою позивача, спливла позовна
давність і до додаткових вимог.

Укладений між сторонами договір не
містить умов про збільшення
встановленої ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України позовної давності.

Позивач також не навів обставин
які б вказували на зупинення або
переривання перебігу цього строку.

З урахуванням зробленої
відповідачем у суді першої інстанції
заяви позивача про застосування
наслідків спливу позовної давності,
яка викладена у зустрічній позовній
заяві (а.с. 28 - 32) суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову позивача.

Колегія суддів відхиляє доводи
представника позивача про продовження
строку виконання зобов'язань
відповідача внаслідок видачі
відповідачу картки № 2814532 за її
заявою від 3 березня 2011 року так, як
ОСОБА_2 звернулася до банку не із заявою
про пере випуск кредитної картки по
існуючому договору, а подала нову заяву
про приєднання до Умов та Правил
надання банківських послуг у
Приватбанку, тобто до тих умов і правил,
які діяли на час подачі цієї заяви, а
отже між сторонами був укладений новий
договір.

Також колегія суддів погоджується
і з рішенням суду першої інстанції про
відмову в задоволенні зустрічного
позову.

Відповідно до роз'яснень, наданих
у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 7 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

В обґрунтування своїх вимог про
визнання укладеного договору від 23
січня 2007 року недійсним відповідач
посилалася невиконання позивачем умов
договору, викраденням у неї кредитної
картки, закінченням строку дії
договору. В суді першої інстанції вона
не змінювала підставу пред'явленого
нею позову.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що з підстав
вказаних відповідачем оспорюваний
договір не може бути визнаний
недійсним.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України,
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» і ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 30 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: