Справа № 432/291/14-ц
Провадження №2/432/677/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 квітня 2014 р. Стахановський міський
суд Луганської області у складі

головуючого судді Юрченко І.М.

при секретарі Поляруш Я.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітніх дітей

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до суду, позивач зазначив,
що з відповідачем вона перебуває у
зареєстрованому шлюбі з 02.10.1999 року.

Від даного шлюбу вони мають двох
неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.

Позивачка зазначила, що на даний час
вона з відповідачем мешкають в одній
квартирі, але родина фактично
розпалася з причин непорозуміння,
зловживанням відповідачем алкоголю та
фізичного насильство з боку
відповідача стосовно неї та дітей.
Відповідач зовсім не займається
вихованням дітей, грошей на утримання
дітей не дає. За таких обставин сумісне
сімейне життя з відповідачем є
неможливим. У зв'язку з чим позивачка
вимушена звернутися до суду.

На підставі зазначеного позивачка
просила стягнути з ОСОБА_2, на її
користь аліменти на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження щомісячно, у
розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів,
але не менш ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
на кожну дитину, починаючи з дня подачі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Заяву про слухання справи за
його відсутністю не надав. Про причини
неявки суд не повідомив. Про час і місце
слухання справи повідомлений належним
чином - у відповідності до вимог ст.74 ч.5,
ч.8 ст.76 ЦПК України, судовим викликом за
зареєстрованим у встановленому
порядку місцем проживання (ар.с.60-61), а
також за телефоном (ар.с.53). Позивач
проти заочного розгляду справи не
заперечував.

Відповідач надав суду письмові
заперечення на позов, відповідно до
яких позовні вимоги позивачки не
визнав у повному обсязі. Зазначив, що з
позивачкою вони дійсно перебувають у
шлюбі з 1999 року по теперішній та мають
двох дітей. З 1999р. вони завжди мешкають
разом в одній квартирі, діти мешкають
разом з ними. Він розривати шлюб з
позивачем не бажає, позивач також не
висловлює наміру розірвати з ним шлюб,
тому вважав, що їх родина остаточно не
розпалася, а просто вони на цей час
мають деякі труднощі, пов'язані з
непорозумінням одне одного, але при
цьому вони продовжують мешкати разом у
якості чоловіка та дружини, ведуть
спільне господарство, мають спільний
побут, спільний бюджет, який
поповнюється у тому числі і його
коштами.

Твердження позивача про те, що він не
надає грошей на утримання їх родини не
є правдою. Останнім часом він
поповнював їх родинний бюджет меншими
сумами грошей ніж раніше, але це
зумовлено об'єктивними обставинами, а
не його небажанням утримувати родину.

Їх сімейний бюджет складається з його
заробітної платні, із заробітної
платні позивача, також з грошей, які
іноді надають їм їхні батьки, батьки
надають гроші не регулярно, а тільки
тоді, коли їх грошей їм не вистачає,
однак його батьки мешкають у селищі
Каліново Луганської області і завжди,
стабільно надають продукти харчування
їх родині.

Відповідач вказав, що він працює у
ДПРЧ-7 м. Стаханова на посаді начальника
караулу, його заробітна платня у
середньому складає 2800 грн. Раніше усю
свою заробітну платню він приносив
додому та віддавав позивачу, а вона
розпоряджалася їх родинним бюджетом. У
січні 2014 р. він не зміг віддати їй усю
заробітну плату так як захворів, але
все одно він оплатив комунальні
послуги, та придбав у родину деякі
продукти харчування. Крім того, у січні
2014 р. він звернувся до своїх батьків з
проханням позичити йому грошей на
придбання ліжок для дітей, так як він
бачив, що у дітей їх старі дивани вже
малі для них, батьки погодилися та
надали йому необхідну суму, а саме 3900
грн. Гроші, які йому позичили батьки,
він збирається віддавати сам.

21 січня 2014 р. він захворів на
остеохондроз хребта у зв'язку з чим
проходив курс лікування та вимушений
був купляти собі ліки та оплачувати
своє обстеження.

Посилання позивача на те, що він
зловживає алкогольними напоями є також
неправдою, він на обліку у лікаря
нарколога не перебуває, ніколи
хронічно алкоголь не вживав та не
вживає.

У цей час їх діти забезпечені усім
необхідним за рахунок грошей, які вони
змогли відкласти саме для таких
випадків (на випадок хвороби та інших
непередбачених випадків).

Після завершення лікування він знов
буде віддавати усю свою заробітну
платню до сімейного бюджету, у зв'язку з
чим стягувати з нього аліменти вважає
просто недоцільним. На підставі
зазначеного просив у задоволенні
позовних вимог позивача відмовити у
повному обсязі.

Позивачка у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала у повному обсязі,
обґрунтувавши їх доводами викладеними
в позовній заяві. Суду пояснила, що з
літа 2013 року вони з відповідачем не
мають спільного бюджету, шлюбні
стосунки як чоловіка та дружини між
ними відсутні. Літом 2013 року відповідач
навіть намагався вигнати її з дітьми з
квартири і тільки коли вона пригрозила
йому міліцією, він впустив її до
квартири. Дійсно зараз вони мешкають в
одній квартирі, але це через те, що
іншого житла в них не має і вони
вимушені мешкати в одній квартирі.
Позивачка також пояснила, що з вересня
2013 року вони домовились з відповідачем
проводити оплату комунальний платежів
по черзі, а саме за один місяць платить
вона, за інший - відповідач. Це також
підтверджується копіями квитанцій про
сплату комунальних послуг, які
відповідач сам додав до своїх
заперечень. З даних квитанцій видно, що
за грудень 2013 року оплату комунальних
послуг здійснювала вона (квитанції
заповнені її почерком), а за січень 2014
року - відповідач. Причиною її
звернення до суду стало те, що на
протязі чотирьох місяців перед подачею
позову до суду, відповідач ніяким чином
не допомагав їй в утриманні дітей,
грошової допомоги не надавав. Що
стосується допомоги його батьків, то її
батьки також мешкають у с.Каліново та
допомагають їй грошима та продуктами
харчування. Позивачка також зазначила,
що після подачі позову до суду,
відповідач віддав їй свою заробітну
плату за лютий місяць в сумі 2500грн.
Окрім того, відповідач дійсно привіз
дітям ліжка. Але вона не хоче постійно
просити у відповідача гроші на
утримання їх спільних дітей, оскільки
їй потрібна стабільність та
впевненість в завтрашньому дні, в тому,
що у неї будуть кошти на утримання
неповнолітніх дітей, тому просить
стягнути з відповідача офіційні
аліменти на утримання двох синів.

Вислухавши доводи позивача, вивчивши
заперечення відповідача, дослідивши
наявні у справі письмові докази та
оцінивши їх в сукупності суд приходить
до наступних висновків.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Згідно
із ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Судом
досліджені всі докази надані
сторонами, клопотань про витребування
та дослідження інших доказів не
надходило.

Судом встановлено такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 02.10.1999року, що підтверджується
копією свідоцтва про одруження від
02.10.1999 року серії НОМЕР_1 (ар.с.4),

Від даного шлюбу сторони мають двох
неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження (ар.с.5).

Вказані обставини не оспорюються
сторонами та відповідно до вимог ч.1 ст.
61 ЦПК України, вважаються доведеними.

Відповідно до ч.1 ст. 180 СК України,
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України
аліменти, одержані на дитину, є
власністю того з батьків, на ім'я кого
вони виплачуються, і мають
використовуватися за цільовим
призначенням.

Посилання відповідача на те, що він
надавав матеріальну допомогу на
утримання дітей на час звернення
позивачки до суду не знайшли
підтвердження у судовому засіданні, бо
відповідач ніякими доказами це не
підтвердив.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Але на підтвердження своїх доводів
щодо надання матеріальної допомоги на
утримання дітей у добровільному
порядку на час подачі позивачем
позовної заяви до суду, відповідач
жодних доказів не надав.

Відповідно до ст. 181 СК способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними.

Частиною 2 ст. 18 СК передбачено, що суд
застосовує ті способи захисту прав або
інтересів учасників сімейних відносин,
які встановлені законом або
домовленістю (договором) сторін.
Домовленості (договору) щодо сплати
аліментів на утримання дітей, як
убачається з матеріалів справи, між
сторонами у справі немає.

Крім того, суд вважає, що якби позивачка
не мала б потреби у сплаті їй аліментів,
або якби сторони домовились про їх
розмір та періодичність добровільно,
то даний спір не існував би взагалі.

Частиною другою статті 51 Основного
Закону - Конституції України, чітко
визначено, що батьки зобов'язані
утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України
"Про охорону дитинства" зазначено, що
кожна дитина має право на рівень життя,
достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного та соціального
розвитку.

Отримання аліментів на дитину одного
із подружжя, не залежить від того
перебувають батьки у шлюбі чи ні,
живуть вони разом чи окремо один від
одного.

У яких випадках батьки звільняються
від обов'язку утримувати дитину чітко
прописується в ст. 188 СК України, де
зазначено, що батьки можуть бути
звільнені від обов'язку утримувати
дитину, якщо дохід дитини набагато
перевищує дохід кожного з них і
забезпечує повністю її потреби.

Батьки можуть бути звільнені від
обов'язку утримувати дитину тільки за
рішенням суду. Якщо дитина перестала
отримувати дохід або її дохід
зменшився, заінтересована особа має
право звернутися до суду з позовом про
стягнення аліментів.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу
за рішенням суду кошти на утримання
дитини присуджуються у частці від
доходів її матері, батька.

Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу
України розмір аліментів визначається
з урахуванням стану здоров'я та
матеріального становища дитини, стану
здоров'я та матеріального становища
платника аліментів, наявності у
платника аліментів інших дітей та
інших обставин, що мають істотне
значення.

Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу
України мінімальний розмір аліментів
не може бути менший ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі вищезазначеного суд
приходить до висновку, що аліменти у
тому розмірі, про який просить позивач,
будуть відповідати інтересам
неповнолітніх дітей та не будуть
погіршувати матеріальне становище
відповідача проти межі, встановленої
діючим законодавством, оскільки
відповідач є людиною працездатного
віку, має постійну роботу, де отримує
стабільний дохід.

Разом з цим суд зазначає, що оскільки
позивачка сама у судовому засіданні
визнала, що з часу подачі позову до суду
(21.01.2014 року) та до сьогодняшнього
моменту, відповідач купив дітям ліжка,
вартість яких відповідно до наданої
відповідачем квитанції складає 3900грн.
(ар.с.41), а також віддав їй свою
заробітну плату за лютий, то аліменти
слід стягнути з відповідача не з дати
подачі позову до суду, а з моменту
ухвалення рішення по даній справі,
тобто з 14.04.2014року.

Керуючись ст. 10,11,60, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 224,
226, 228, 292-294, п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, ст.
180-183,191 Сімейного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3
народження, мешкає за адресою АДРЕСА_1
на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження щомісячно, починаючи з
14.04.2014р. до повноліття дітей, у розмірі
1/3 частини з усіх видів доходів ОСОБА_2,
але не менш ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
на кожну дитину.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у
розмірі 243,60 грн. на користь держави.

Рішення в частині стягнення аліментів
у межах суми платежу за один місяць
підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуто
Стахановським міським судом за
письмовою заявою відповідача, яка
подається протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Луганської області в
загальному порядку. У цьому разі строк
на апеляційне оскарження рішення
починає відраховуватися з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку.

Позивач може оскаржити рішення до
апеляційного суду Луганської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: