Справа № 1319/2-979/11
Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/1498/14
Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:
головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.

при секретарі: Цар М.М.

за участю: представника відповідача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Сихівського районного суду м.Львова
від 6 вересня 2011 року,-

в с т а н о в и л а :

18.03.2011р. позивач ОСОБА_4 звернулась в суд
із позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна
подружжя, в якому із урахуванням
уточнених позовних вимог просила
поділити майно, що було набуте під час
спільного проживання з ОСОБА_3 ,
визнавши за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати
Обласне комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» зареєструвати
право власності ОСОБА_4 на квартиру
АДРЕСА_1.

Рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 6 вересня 2011р. позов ОСОБА_4
задоволено. Поділено майно, що було
набуте під час спільного проживання з
ОСОБА_3, визнавши за ОСОБА_4 право
власності на квартиру АДРЕСА_1.
Зобов'язано Обласне комунальне
підприємство «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
зареєструвати право власності ОСОБА_4
на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі стверджує про
порушення норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що суд
першої інстанції допустив неповне
з'ясування обставин по справі,
внаслідок чого позбавив його права на
майно набуте в шлюбі. Жодних виняткових
підстав для відступу від принципу
рівності часток при поділі спільного
майна подружжя не було. Просить рішення
суду скасувати та відмовити
позивачу в задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника відповідача на
підтримання апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового
задоволення, а рішення суду підлягає
скасуванню з ухвалення нового про
часткове задоволення позову ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем та
відповідачем під час перебування у
шлюбі було придбано квартиру АДРЕСА_1.
Враховуючи, те що позивач ОСОБА_4 є
інвалідом другої групи, на її утриманні
перебуває неповнолітня дочка ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає разом з нею, а
також з нею проживає її повнолітній син
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та враховуючи
наявність у відповідача іншого майна,
суд відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України
відступив від рівності часток та
визнав за позивачем ОСОБА_4 право
власності на спірну квартиру в цілому.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна так як він не
відповідає обставинам справи і вимогам
закону.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 30
липня 1988 року перебували у шлюбі, який
розірваний рішенням Сихівського
районного суду Львівської області від
26 листопада 2010 року.

Згідно договору купівлі-продажу від 11
жовтня 2001р. подружжя ОСОБА_3 придбали
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 4-5) та
зареєстрували на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 6).

Відповідно до довідки МСЕК №362567 ОСОБА_4
є інвалідом другої групи(а.с.9-10)

Від шлюбу у сторін народилось двоє
дітей, одна з яких неповнолітня -
ОСОБА_5, 10 грудня 1995 р.н.(а.с.11)

Відповідно до довідки з реєстру прав
власності та даних ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»
за ОСОБА_3 зареєстровано право
власності на 1/3 будинку АДРЕСА_2(а.с.65,67).

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Крім того, як роз'яснено у п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року N 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Частиною 3 ст. 70 ЦК України передбачено,
що за рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Із роз'яснень викладених у п. 30
постанови Пленум Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" вбачається,
що при вирішенні спору про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд згідно з
частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках
може відступити від засади рівності
часток подружжя, враховуючи обставини,
що мають істотне значення для справи, а
також інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дітей (за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування). Під
обставинами, що мають істотне значення
для справи, потрібно розуміти не тільки
випадки, коли один із подружжя не дбав
про матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї, але і випадки коли один із
подружжя не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно
містити мотиви та обґрунтування
відступу від засади рівності часток
подружжя у їхньому спільному майні.
Інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дочки, сина
або другого з подружжя, що заслуговують
на увагу, можуть враховуватися судом
при визначенні способу поділу
спільного майна в натурі й у тому разі,
коли суд не відступив від засади
рівності часток.

Позивачем не надано доказів щодо
істотних обставин, перелік, яких
міститься у ч. 2 ст. 70 СК України, які б
надавали суду підстави для
відступлення від засад рівності часток
подружжя при поділі спірної квартири.

Колегія суддів приймає до уваги доводи
апеляційної скарги, та вважає їх
обґрунтованими.

У відповідності з пунктом 3 статті 309
ЦПК України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Крім того, оскаржуваним рішенням суд
зобов'язав третю особу Обласне
комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» зареєструвати
право власності ОСОБА_4 на квартиру
АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що оскільки
Обласне комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» до участі у справі в
якості відповідача не було залучено, а
суд апеляційної інстанції згідно
чинного законодавства позбавлений на
стадії апеляційного провадження
змінювати процесуальне положення
будь-кого з учасників процесу, то
оскаржуване рішення слід скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити в цій
частині в задоволенні позову.

З огляду на вищевикладене, на підставі
ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню, а
рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 6 вересня 2011 року підлягає
скасуванню з наведених вище мотивів.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307 , ст.ст. 309,313, ч.2
ст.314, ст.ст.316,317 ЦПК України, колегія
суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 6 вересня 2011 року скасувати
та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_4
задовольнити частково.

Визнати за позивачем ОСОБА_4 право
власності на ? квартири АДРЕСА_1 та
визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
рішенням апеляційного суду законної
сили.

Головуючий:
О.М.
Ванівський

Судді:
М.Я.
Богонюк

С.А. Шашкіна