Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 квітня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого -
судді Мармаша В.Я.

при секретарі -
Магеровскій Ю.Я.

з участю позивача -
ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2

відповідача -
ОСОБА_3

представника відповідача -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
виселення,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача, яким просив виселити
останнього з квартири АДРЕСА_1. Позов
мотивує тим, що він є власником
зазначеної квартири на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 26.06.2013 року. Його право
власності на успадковану квартиру
зареєстровано в державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно (витяг
від 26.06.2013 року № 5390756). Успадковану
квартиру він отримав у власність разом
з реєстрацією та проживанням у ній
відповідача, який був вселений та
зареєстрований у зазначеній квартирі з
15.04.2002р. зі згоди попереднього власника
житла як колишній її чоловік. Право
користування житлом йому було надано
колишнім власником житла. Він
відповідачу згоди на проживання в
квартирі не надав. Добровільно
відповідач виселятися з квартири
відмовляється. Діями відповідача
порушується його право власності на
володіння та розпорядження власною
квартирою.

У судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали із
аналогічних викладеним у позовній
заяві підстав.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні проти позову
заперечили, пояснивши, що відповідач
вселився у квартиру АДРЕСА_1 в 2002 році
зі згоди власника квартири ОСОБА_5 як
його дружини, та як член сім'ї власника
квартири набув право користування
житлом нарівні із власником.
Припинення шлюбних відносин із ОСОБА_5,
перехід права власності на квартиру до
позивача в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_5 не можуть бути підставою
для його виселення, оскільки своїм
проживанням у квартирі право власності
позивача він не порушує, а позивач в
порядку спадкування несе обов'язок
після смерті ОСОБА_5 не чинити йому
перешкод у користуванні спірною
квартирою, у зв'язку з чим підстав для
його виселення немає.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши зібрані у
справі докази, суд вважає, що позов слід
задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належала на праві власності ОСОБА_5 на
підставі свідоцтва про право власності
на квартиру від 18.01.2001р. У цю квартиру зі
згоди попереднього власника ОСОБА_5
15.04.2002р. вселився та був зареєстрований
за місцем проживання відповідач ОСОБА_3
як її чоловік.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 12.10.2011р. було розірвано
шлюб між ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3
Як встановлено судом, до моменту смерті
між ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3
існували конфліктні відносини у
зв'язку з неправомірною поведінкою
відповідача у відношення до ОСОБА_5, що
підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, допитаних у судовому
засіданні, та матеріалами про відмову в
порушенні кримінальної справи №
342-3151/12, оглянутими у судовому
засіданні, внаслідок чого ОСОБА_5
27.08.2012р. звернулася до суду із позовом
про виселення відповідача з підстав,
передбачених ст. 116 ЖК України, у зв'язку
з неможливістю спільного проживання
сторін (справа № 2/1312/2213/12), провадження
у якій було закрито ухвалою суду від
08.10.2012р. у зв'язку зі смертю ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 власник квартири ОСОБА_5
померла. На підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від
26.06.2013р. позивач ОСОБА_1 як брат ОСОБА_5
успадкував після її смерті квартиру
АДРЕСА_1. Його право власності на
успадковану квартиру зареєстровано в
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно (витяг від 26.06.2013 року №
5390756). Позивач звернувся до суду із
позовом про виселення відповідача із
квартири з підстав захисту його права
власності.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України (з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України) члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються житловим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником. Аналіз змісту
вказаних правових норм свідчить про те,
що право члена сім'ї власника будинку
(квартири) користуватися цим житлом
існує лише за наявності у власника
права приватної власності на це майно.
Передбачаючи права власника будинку на
її відчуження, закон не передбачив при
переході прав і обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника будинку (квартири). Частина 4
ст. 156 ЖК України передбачає збереження
такого права користування житлом лише
для членів сім'ї, які припинили сімейні
відносини з власником квартири, при
умові збереження права власності на
будинок (квартиру) цього ж власника,
тобто при незмінності власника майна.

Чинним законодавством не передбачено
перехід прав і обов'язків попереднього
власника до нового в частині
збереження права користування житлом
членів сім'ї колишнього власника.
Виникнення права членів сім'ї власника
квартири на користування будинком
(квартирою) та обсяг цих прав залежить
від виникнення у власника будинку
(квартири) права власності на цей
будинок (квартиру), а отже у разі
припинення права власності особи на
будинок (квартиру) припиняється і право
членів її сім'ї на користування цим
будинком (квартирою).

Відповідачем не заперечується, що
право власності на спірне житло в
квартирі, у якому він мешкає, перейшло
до позивача. Також відповідачем не
заперечуються факт, що позивач як новий
власник згоди відповідачу на
продовження користування житлом в
успадкованій квартирі не надавав.
Відповідно після зміни власника житла
і переходу права власності на спірну
квартиру до позивача припинилося і
право відповідача на користування
спірним житлом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном. Предметом негаторного позову
на підставі цієї статті є вимога
позивача про усунення порушень, не
пов'язаних із позбавленням володіння.
Підставою негаторного позову є
обставини, що обґрунтовують право
позивача на користування і
розпорядження майном, а також
підтверджують, що поведінка
відповідача створює перешкоди у
здійсненні цих правомочностей.
Обов'язком власника не є доказування
неправомірності дій відповідача. Вони
передбачаються такими, доки сам
відповідач не доведе правомірність
своєї поведінки.

Матеріали справи не містять доказів, що
відповідач після зміни власника житла
на законних підставах утримує житло у
спірній квартирі. Оцінюючи встановлені
у справі обставини, на які сторони
посилались як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд приходить до
висновку щодо доведеності порушення
прав позивача на користування та
розпорядження на власний розсуд
квартирою АДРЕСА_1, яка належить йому на
праві власності, та усунення порушення
права власності шляхом виселення
відповідача.

Запереченнями відповідача на позов не
спростовується висновок суду, що
відповідач самостійного права на житло
у спірній квартирі з підстав,
передбачених законом (найм, оренда,
тощо) не набув, а тому з переходом права
власності на квартиру до нового
власника ОСОБА_1 відповідач втратив
право користування спірним житлом і
підлягає виселенню за позовом нового
власника.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, ст. 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України,
ст.ст. 150, 155, 156 ЖК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 229,40
грн. сплаченого судового збору.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Львівської області в порядку і строки
передбачені ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя
Мармаш В.Я.