Номер провадження: 22-ц/785/3574/14
Номер справи місцевого суду: 1527/2-1985/11
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О.,

- Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 6 лютого 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 - «Про визнання недійсним
договору довічного утримання», -

ВСТАНОВИЛА:

26.01.2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору довічного
утримання, по якому просив визнати
недійсним договір довічного утримання
від 02.06.2010 року, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_5

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилався на те, що він, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_6, з якою до
2003 року разом проживав в смт. Гаспра,
республіки Крим. В 2003 році мати
позивача продала квартиру, в якій вони
мешкали в смт. Гаспра та 21.10.2003 року за
нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу купила однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, до якої він разом зі
своєю матір'ю переїхали та стали у ній
проживати.

Позивач стверджував, що його мати,
ОСОБА_6 було хворою людиною та
знаходилась на диспансерному обліку в
КУ «Міський психіатричний диспансер»
та у зв'язку з погіршенням стану
здоров'я в 2008 році була направлена на
лікування в Одеську психлікарню № 2.
Однак хвороба стала прогресувати, мати
уходила з дому, тому він вимушений був
постійно її шукати.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року мати померла, після
чого при перегляді її особистих
паперів, ним було знайдено копію
договору довічного утримання та
догляду від 02.06.2010 року, який був
укладений між матір'ю та ОСОБА_5

Позивач вважав, що даний договір
повинний бути визнаний недійсним на
підставі ст. 225 ЦК України, оскільки
його мати ОСОБА_6, була психічно хворою
людиною, вона не могла надавати
належної оцінки своїм діямі не
розуміла значення своїх дій.

Позивач та представник позивача
підтримали позовні вимоги, просили
позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача
позов не визнали, заперечували проти
його задоволення, вважаючи його
необґрунтованим.

Третя особа - Приватний нотаріус ОМНО -
ОСОБА_7 пояснила, що вона здійснила
посвідчення вищевказаного договору та
у неї не виникало сумнівів щодо
дієздатності сторін правочину, їх
волевиявлення. Крім того, вона просила
справу розглянути у її відсутності.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 06.02.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_4 залишені без задоволення.

24.02.2014 року ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить скасувати рішення районного
суду, ухвалити у справі нове рішення
про задоволення позовних вимог,
посилаючись на недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважав встановленими
та на невідповідність висновків
районного суду обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини у справі.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_6,
якій на підставі договору
купівлі-продажу від 21.10.2003 року
належала квартира АДРЕСА_1

Позивач у зазначеній квартирі проживав
та був зареєстрований разом із матір'ю.

02.06.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був
укладений нотаріально посвідчений
договір довічного утримання та
догляду, відповідно до умов якого
ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_5
вищезазначену квартиру, а ОСОБА_5
зобов'язувався довічно повністю
утримувати та доглядати ОСОБА_6,
забезпечити її харчуванням, одягом,
доглядом необхідною допомогою, а також
залишити у безкоштовному довічному
користуванні дану квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла.

Позивач вважає, що вказаний договір
утримання та догляду повинний бути
визнаний недійсним на підставі ст. 225 ЦК
України, оскільки його мати ОСОБА_6,
була психічно хворою людиною і вона не
могла надавати належної оцінки своїм
діям, не розуміла значення своїх дій.

Частиною 1 ст. 225 ЦК України встановлено,
що правочин, який дієздатна фізична
особа вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Під час розгляду справи районним судом
була призначена посмертна
судово-психіатрична експертиза та
проведено три комісійні експертні
дослідження.

Згідно останнього акту № 520 комісійної
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 27.09.2013 року зазначено, що
відповісти на питання суду чи могли
захворювання, на які страждала ОСОБА_6
впливати на її інтелектуальні
властивості та можливості правильно
оцінювати факти дійсності, розуміти
значення своїх дій та контролювати їх,
не уявляється можливим у зв'язку з
відсутністю медичної документації за
встановлений судом період, та клінічно
невідповідністю медичної документації
за 2006 рік, записів в амбулаторної
медичної картці.

Колегія суддів звертає увагу, що
районним судом з метою проведення
посмертної судово-психіатричної
експертизи була витребувана вся наявна
медична документація померлої ОСОБА_6,
допитані свідки за клопотанням
експертів.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком районного
суду про те, що сам факт перебування
померлої ОСОБА_6 на диспансерному
обліку в КУ «Міський психіатричний
диспансер» не може бути безумовною
підставою для підтвердження її
недієздатності.

Так, районним судом під час розгляду
справи був допитаний лікар-психіатр
ОСОБА_8. який пояснив, що він однократно
оглядав ОСОБА_6, оскільки був
викликаний за заявою її сина ОСОБА_4,
при цьому контакт носив формальний
характер. ОСОБА_6 була агресивною,
звинуватила сина у крадіжки її коштів.
Він поставив їй діагноз «органічний
маренний розлад», рекомендував її
помістити у лікарню. В той же час, він
пояснив, що остаточний діагноз повинен
бути встановлений у лікарні.

Інші свідки, які були допитані районним
судом, не змогли з достовірністю надати
відомостей щодо психічного стану
ОСОБА_9, оскільки бачили її та
спілкувались з нею незначний час.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
районного суду щодо недоведеності
належними доказами стверджень ОСОБА_3,
що його мати не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними під
час укладання 02.06.2010 року договору
довічного утримання і догляду та,
відповідно, відсутності підстави для
визнання недійсним цього договору.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи не
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є недоведеними
та непідтвердженими, у зв'язку з чим
неспроможними та такими, що не
спростовують висновків суду, не маючи
підстав та доведеності для задоволення
позову.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 6 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

02.04.2014 року
м. Одеса