АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 687/1979/13-ц
Провадження № 22-ц/792/640/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Переверзєвої Н.І.

при секретарі: Вінярській А.А.

з участю:

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/640/14
за апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» на заочне
рішення Чемеровецького районного суду
Хмельницької області від 15 січня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до приватного акціонерного
товариства «Українська
пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, заслухавши доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія ,

В С Т А Н О В И
Л А :

заочним рішенням Чемеровецького
районного суду Хмельницької області
від 15 січня 2014 року позов задоволено
частково, стягнуто з Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» на користь
ОСОБА_2 7 376,79 гривень матеріальної
шкоди та 1 000 гривень витрат на правову
допомогу.

В решті позову відмовлено.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова
компанія» не погодилося із рішенням
суду першої інстанції, подало
апеляційну скаргу, в якій посилається
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права - п.п.30.1, 30.2 ст. 30, п. 36.2 ст. 36 Закону
України «Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст. 3 ЦПК України.

______________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції -
Назарчук Р.В. Категорія
№ 30,34

Доповідач - Харчук В.М.

Апелянт посилається на те, що при
вирішенні спору судом не враховано, що
відповідно до проведеної оцінки
транспортного засобу ОСОБА_2 розмір
заподіяної шкоди внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди складав
21 470,71 гривень в розмірі залишкової
ринкової вартості.

Однак, автомобіль ОСОБА_2 визнаний
таким, що не підлягає відновленню, так
як вартість відновлювального ремонту
внаслідок зносу автомобіля складає 48
326,56 гривень.

При цьому суд передчасно ухвалив своє
рішення без урахування того, що ОСОБА_2
заяву до страхової компанії подано
лише 30.05.2013 року, ДТП сталася 06.08.2011 року.

Права ОСОБА_2 не були порушені, так як
страховою компанією не порушено
90-денний строк на нарахування та
виплату страхового відшкодування.
Позивач звернувся до суду із позовом
04.06.2013 року, кінцевий термін вирішення
питання відшкодування шкоди наступав
лише 29.08.2013 року.

При цьому суд також не урахував, що
внаслідок того, що автомобіль ОСОБА_2 є
фактично знищеним, то відповідно до
вимог чинного законодавства при
відшкодуванні шкоди його власнику
відшкодовується шкода, яка складає
різницю між вартістю транспортного
засобу до та після ДТП.

Суд безпідставно не урахував висновок
оцінювача ФОП ОСОБА_6 від 04.06.2013 року,
відповідно до якого залишкова вартість
автомобіля ОСОБА_2 після ДТП склала 7
376,79 гривень, яка повинна відніматись
від розміру страхового відшкодування
на користь позивача, так як при повному
відшкодуванні залишкова вартість
автомобіля передається страховій
компанії.

Тому страхове відшкодування ОСОБА_2
повинно складати 21 470,71 гривень - 7 376,79
гривень + 900 гривень вартості
проведеної ОСОБА_2 оцінки = 14 993,92
гривень.

Ця сума страховою компанією повністю
виплачена позивачу до ухвалення
судового рішення

Тому ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія» просить
скасувати рішення Чемеровецького
районного суду Хмельницької області
від 15 січня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким в позові ОСОБА_2
відмовити.

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянта задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст.10, 11, 57, 59, 60, 61,
ч. 1, ст.ст. 64, ч. 1 ст. 84, ч. 1 ст. 88, ст.ст. 213,
214, 308 ЦПК України суд вирішує цивільний
спір на засадах змагальності та
диспозитивності, в межах та на
підставах, визначених позивачем у
позовній заяві та на підставі наданих
сторонами на підтвердження чи
спростування позовних вимог належних і
допустимих доказів.

Кожна сторона доказами повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, висновків
експертів, звітів про проведення
оцінки вартості шкоди, здійснених в
порядку виконання положень Закону
України "Про оцінку майна, майнових
прав і професійної оціночної
діяльності в Україні", Закону України
„Про страхування", та інше.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим. Законним є

рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими належними і
допустимими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Обставини, визнані учасниками
судового процесу, доказуванню не
підлягають.

Постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов»язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 3) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 4) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити.

Стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, в тому
числі і на правову допомогу.

Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.ст.1166, ч. 1, п. 1) )
ст. 1188 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо доведе, що шкоди завдано не з її
вини. Дані норми права регулюють
деліктні, позадоговірні
правовідносини, що випливають із
спричинення шкоди.

При вирішенні спору про
відшкодування шкоди доказуванню
підлягають:

факт заподіяння шкоди (місце, час,
обставини, її розмір), вина особи, що
заподіяла шкоду (відношення особи до
факту заподіяння шкоди - умисел,

необережність), причинний зв"язок між
протиправними діями та шкідливими

наслідками, що наступили.

У випадку страхування
цивільно-правової відповідальності
власників

наземних транспортних засобів таку ж
відповідальність за власника

транспортного засобу, яким заподіяно
шкоду, несе страхова компанія в

межах та на підставах, визначених
договором страхування.

Відповідно до ст.ст.509-511, 512, 514, 516,
526, 549, 551, 625, 979-980, 988, 990, 999 ЦК України,
ст.ст.1, 4, 7, п. 9), ст.ст. 9, 16, 17, 20, 25 Закону
України „Про страхування" від 07
березня 1996 року № 8596-ВР з послідуючими
змінами, ст.ст. 12, 22, 28, 29, 34, 36, п.п. 36.2, 36.4,
36.5 Закону України „Про обов"язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" № 1961-ІУ від 01.07.2004
року зобов"язання за договором
обов"язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власника наземного транспортного
засобу повинні виконуватись обома
сторонами договору. Одностороння
відмова від їх виконання не
допускається.

Страхова компанія (страховик)
зобов"язана виплатити страхове
відшкодування третій особі за
договором обов"язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власника наземного транспортного
засобу (страхувальника) у випадку
настання страхового випадку
(заподіяння третій особі майнової
шкоди наземним транспортним засобом
страхувальника).

Страхове відшкодування - страхова
виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми
за договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник. Непрямі збитки
вважаються застрахованими, якщо це
передбачено договором страхування.

Договір страхування - це письмова
угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку
здійснити страхову виплату
страхувальнику або іншій особі,
визначеній у договорі страхування , на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу,
виконати послугу тощо), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору. Договори страхування
укладаються відповідно до правил
страхування.

Страховик зобов'язаний, в тому
числі:

протягом двох робочих днів, як
тільки стане відомо про настання
страхового випадку, вжити заходів
щодо оформлення всіх необхідних
документів для своєчасного здійснення
страхової виплати або страхового
відшкодування страхувальнику;

при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк у
розмірі оціненої шкоди.

Здійснення страхових виплат
і виплата страхового відшкоду
-вання проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі,
що визначається страховиком.

Страховик та страхувальник
мають право залучити за свій рахунок
аварійного комісара до розслідування
обставин страхового випадку, а також
самостійно замовити оцінку заподіяної
шкоди в осіб, які мають право таку
оцінку проводити на підставі
спеціального закону та виданої
ліцензії.

Шкода, заподіяна майну потерпілої
особи - це, в тому числі, шкода, пов"язана
з пошкодженням транспортного засобу.

При відшкодуванні цієї шкоди
відшкодовуються витрати, пов"язані із
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого в порядку,
встановленому законодавством.

При цьому страховик протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на відшкодування, зобов"язана
прийняти рішення і виплатити страхове
відшкодування.

Страховик має право здійснювати
виплати без проведення експертизи (у
тому числі шляхом перерахування коштів
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
майна страховик і потерпілий досягли
згоди про розмір і спосіб здійснення
страхового відшкодування і не
наполягають на проведенні оцінки чи
експертизи пошкодженого майна.

Виплата страхового відшкодування
здійснюється безпосередньо потерпілій
особі, або за погодженням з нею особам,
які надають послуги з ремонту майна.

Відповідно до ст.ст. 1, 2, 3, 4, 5, 7, 9, 13,
18, 33 Закону України „Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність" № 2658-ІІІ від 12.07.2001 року,
п.п.1, 3.8, 5.2 , 17, 51, 58, 62, 64, 65, 68
Національного стандарту № 1 „Загальні
засади оцінки майна і майнових прав,
затвердженого постановою КМ України №
1440 від 10.09.2003 року, п.п.1.4, 1.6, 2.4, 4.3, 4.4, 5.1,
7.1, 7.41, 7.44, 8.1, 8.2, 8.5 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Мінюсту України
та Фонду держмайна України за № 14252092
від 24.11.2003 року та зареєстрованої в
Мінюсті України 24.11.2003 року за № 10748395, у
випадку дорожньо-транспортної пригоди,
внаслідок якої власнику наземного
транспортного засобу чи його законному
володільцю заподіяно майнову шкоду,
якщо транспортний засіб винної особи
застрахований за договором
обов"язкового страхування
цивільно-правової відповідальності у
страховій компанії, остання
зобов"язана виплатити потерпілій
третій особі страхове відшкодування у
розмірі заподіяної шкоди в межах дії
договору страхування з урахуванням
ринкової вартості пошкодженого
транспортного засобу та відсотку його
фізичного зносу.

Прямим збитком вважається
поточна вартість витрат на
відтворення, заміщення або
відшкодування ринкової вартості
пошкодженого транспортного засобу.

Для цього призначається
відповідна оцінка заподіяної шкоди та
оцінка транспортного засобу.

У випадку, якщо вартість
відновлювального ремонту пошкодженого
транспортного засобу визначається
рівною його ринковій вартості на
момент вчинення ДТП , то розмір
матеріальної шкоди визначається
рівним вартості КТЗ на момент його
пошкодження.

Якщо ж така вартість з урахуванням
коефіцієнта фізичного зносу КТЗ,
складників з аварійними пошкодженнями
перевищує його ринкову вартість без
таких пошкоджень, то його ринкова
вартість не розраховується і
відновлення такого КТЗ є недоцільним,
потерпілій особі виплачується різниця
між вартістю транспортного засобу до
його пошкодження та вартістю цього
засобу після його пошкодження.
Пошкоджений транспортний засіб в цьому
разі передається страховій компанії.

Коефіцієнт фізичного зносу КТЗ,
який підлягає усуненню, не може
перевищувати 0,7 (70%).

Вартість матеріального збитку
визнається такою, що дорівнює ринковій
вартості КТЗ на момент пошкодження,
якщо: а) вартість відновлювального
ремонту не менша за ринкову вартість
КТЗ; б) якщо КТЗ неможливо відновити
відповідно до технічних умов
виробника.

При цьому за замовленням
страхувальника чи страхової компанії
оцінку заподіяної шкоди вправі
проводити оцінювач, який
зареєстрований у встановленому
порядку та має ліцензію (сертифікат,
свідоцтво) на здійснення оціночної
діяльності, видану компетентним
органом строком на три роки. Оцінка за
відсутності сертифікату є недійсною.

У звіті про оцінку обов"язково
зазначаються повне найменування
суб"єкта оціночної діяльності, термін
дії сертифіката, об"єкт оцінки,
результати оцінки.

Той же оцінювач вправі
доопрацювати наданий ним звіт в разі
закінчення строку дії звіту про оцінку
та висновку про вартість об"єкта
оцінки, або на вимогу замовника оцінки,
коли не відбулося істотних змін в
умовах функціонування та фізичному
стані об"єкта оцінки, а також стані
ринку подібного майна від дати
первинної оцінки до дати оцінки на яку
передбачалось доцінювання цього
об"єкта.

У цьому разі попередній та
додатковий звіти є єдиним документом, а
додатковий звіт є невід"ємною частиною
первинного.

У разі потреби замовником оцінки
здійснюється повідомлення всіх
заінтересованих осіб про проведення
такої оцінки шляхом вручення
відповідного виклику під розписку цим
особам.

Оцінка об"єкта дослідження
проводиться за умови обов"язкового
його огляду. Без огляду об"єкта його
оцінка може здійснюватись лише за
рішенням суду.

У випадку незгоди з проведеною
оцінкою замовник вправі вимагати
проведення рецензії наданої оцінки.
Підставою для цього є письмовий запит
замовника.

Рецензію оцінки проводить інший
оцінювач, як правило, з більш високою
кваліфікацією та досвідом роботи.

При цьому рецензент не дає власної
оцінки об"єкту оцінки, а дає висновки
щодо правильності та обгрунтованості
проведеної оцінки, відповідності її
вимогам чинного законодавства,
можливості використання цього акта
оцінки.

Якщо у письмовому запиті замовника
міститься вимога про надання висновку
про вартість об"єкта оцінки, така
вимога задовольняється шляхом
проведення оцінки майна.

У рецензії обов"язково
зазначаються підстави проведення
рецензування, повна назва звіту, який
рецензується, висновок за
результатами рецензування, загальний
висновок щодо достовірності оцінки
майна.

У процесі рецензування рецензент
не повинен брати до уваги будь-яку
додаткову інформацію про об"єкт
рецензування.

Визначення вартості об"єкта оцінки
може здійснюватись з включенням чи не
включенням до ринкової вартості
об"єкта оцінки податку на додану
вартість, про що зазначається у звіті
про проведену оцінку. В тому випадку,
якщо пошкоджений транспортний засіб
відновлюється особами, які мають право
на здійснення такої діяльності і є
платниками податку на добавлену
вартість, цей об"єкт оцінки оцінюється
із включенням до ринкової вартості
розміру ПДВ.

Визначена оцінювачем ринкова
вартість пошкодженого колісного
транспортного засобу - це вартість, за
яку можливе відчуження КТЗ на дату
оцінки.

У випадку спору, пов"язаного з
оцінкою заподіяної шкоди, цей спір
вирішується судом, в тому числі і
шляхом призначення відповідних
експертиз.

Одними із допустимих доказів у справі
можуть бути оригінали

документів або їх копії, засвідчені у
встановленому порядку.

Вірність копій таких документів їх
оригіналам засвідчується підписом

керівника чи уповноваженої на це особи
та печаткою. На копії зазначається дата
її видачі та робиться відмітка про те,
що оригінал документа зберігається в
даному підприємстві, установі та
організації.

Ці ж підприємства, установи та
організації зобов"язані засвідчувати

копії документів, які необхідні для
подання громадянами на ці ж
підприємства, установи та організації,
якщо законодавством не передбачено
засвідчення таких копій в
нотаріальному порядку, за умови
надання громадянами оригіналів
документів.

Наказом Державного комітету України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики № 55 від 07.04.2003 року
затверджено Національний стандарт
України „Вимоги до оформлювання
документів" ДСТУ 4163-2003.

Пунктами 1.1, 5.26, 5.27 Стандарту визначено,
що при видачі копії документів, які
виходять від підприємств, установ та
організацій усіх форм власності,
робиться відмітка про засвідчення
копії, яка складається зі слів: „Згідно
з оригіналом, назва посади, особистий
підпис особи, яка засвідчує копію, її
ініціали, прізвище, дата засвідчення
копії".

Використання факсимільного підпису
при засвідченні копій документів не
допускається.

Підпис посадової особи, яка засвідчує
копію документа засвідчується
відбитком печатки підприємства,
установи та організації, яка її видає.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позовні вимоги позивача
ОСОБА_2 в частині стягнення на користь
позивача з приватного акціонерного
товариства „Українська
пожежно-страхова компанія" 7376,79
гривень матеріального збитку,
заподіяного внаслідок ДТП, та 1 000
гривень судових витрат на правову
допомогу, суд першої інстанції виходив
з того, що між ПрАТ „Українська
пожежно-страхова компанія" та
власником автомобіля „VOLKSWAGEN BORO”
номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 01.04.2011 року
укладено договір обов"язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власника наземного
транспортного засобу АА № 2319250 строком
дії на один рік до 01.04.2012 року.

ОСОБА_7 сплатила страховий внесок і
договір набрав чинності.

06 серпня 2011 року 0 20 годині на 36 км + 800
м. автодороги Кам»янець-Подільський -
Білогір»я поблизу села Демківці
Чемеровецького району водій належного
ОСОБА_7 автомобіля ОСОБА_3 під час руху
автомобіля допустив порушення Правил
Дорожнього руху України та допустив
зіткнення з належним на праві
власності гр. ОСОБА_2 під його ж
управлінням легковим автомобілем SUBARU
LEONE, державний номерний знак НОМЕР_2,
пошкодив даний автомобіль, заподіяв
ОСОБА_2 майнову шкоду на суму 21 470,71
гривень. При цьому з урахуванням
строків випуску автомобіля, терміну
його експлуатації з технічної точки
зору визнано недоцільним його ремонтне
відновлення, так як вартість
відновлення більш ніж удвічі
перевищувала вартість заподіяної
шкоди, яка складала залишкову вартість
автомобіля.

06 серпня 2011 року про
дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_7
повідомлено ПрАТ «Українська
пожежно-страхова компанія», а 08.08.2011
року страхову компанію повідомив і
ОСОБА_2, який також 14.09.2011 року подав
заяву про виплату страхового
відшкодування до цієї ж страхової
компанії.

Однак, страхова компанія у встановлені
строки не вжила заходів до
розслідування страхового випадку,
визнання ДТП саме страховим випадком і
не вжила заходів до своєчасного та
повного відшкодування заподіяної
ОСОБА_2 шкоди за рахунок страхової
виплати.

Крім того, при вирішенні спору щодо
відшкодування заподіяної шкоди ОСОБА_2
сплатив 1 000 гривень судових витрат на
правову допомогу адвоката та 900 гривень
витрат на проведення оцінки заподіяної
шкоди оцінювачем.

В період розгляду справи лише у червні
2013 року страховою компанією на
підставі проведеної нею з порушенням
встановленого порядку оцінки
залишкової вартості автомобіля
проведено виплату ОСОБА_2 страхове
відшкодування в сумі 14 093,92 гривень та
сплачено понесені витрати на
проведення оцінки заподіяної шкоди в
сумі 900 гривень.

Решта заподіяної шкоди в сумі 7 376,79
гривень та 1 000 гривень витрат на
правову допомогу до цього часу
страховою компанією ОСОБА_2 не
виплачена.

Наведені обставини фактично
визнаються сторонами та повністю
підтверджуються дослідженими судом
належними та допустимими доказами:
засвідченою у встановленому порядку
копією постанови судді апеляційного
суду Хмельницької області від 13 травня
2013 року у справі про адміністративне
правопорушення, якою встановлену вину
водія автомобіля ОСОБА_3 у вчиненні ДТП
(а.с.6-9); копією страхового поліса (а.с.12);
висновком експертного товарознавчого
дослідження оцінювача ОСОБА_8 (а.с.13-43) з
додатками, в якому наявні копія
технічного паспорта на автомобіль
ОСОБА_2, акт огляду автомобіля та
заподіяних пошкоджень внаслідок ДТП,
визначено розмір шкоди в сумі 21 470,71
гривень та встановлено економічну
недоцільність відновлення автомобіля,
так як вартість відновлення більш ніж
удвічі перевищує його залишкову
вартість; договором про надання
правової допомоги адвокатом ОСОБА_9 з
відповідним свідоцтвом, розрахунком
вартості наданої допомоги та квитанції
про їх сплату позивачем (а.с.44-45, 61, 66 );
заявами-повідомленнями учасниками ДТП
страховій компанії про настання
страхового випадку від 06.08 2011 року,
08.08.2011 року та 14.09.2011 року (а.с.55-57, 93-96). Ці
ж обставвини фактично визнали і
сторони у справі.

Суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги звіт №
8130-зал. від 04.06.2013 року, складений
оцінювачем ФОП ОСОБА_6, про
утилізаційну вартість автомобіля
ОСОБА_2 в сумі 7 376,79 гривень (а.с.97-98).

Цей звіт та оцінка здійснені з
порушенням встановленого порядку
оцінювання заподіяної шкоди,
передбаченого Законом України №
2658-ІІІ «Про оцінку майна…»,
Національного стандарту № 1 та
Методики товарознавчої експертизи.

У випадку необхідності відповідно
до цих нормативних актів здійснюється
рецензування звіту про оцінку, а не
замовляється новий звіт іншому
оцінювачу. Крім того, оцінювання
проводиться при умові огляду
транспортного засобу, чого новий
оцінювач не проводив. Оцінка
заподіяної шкоди може бути здійснена і
шляхом призначення судом відповідної
експертизи.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що відповідачем ПрАТ
«Українська пожежно-страхова
компанія» суду і не надавався
відповідний звіт про оцінку. Суду
надано засвідчену не уповноваженою
особою юрисконсультом ПрАТ «УПСК»
ОСОБА_11 ксерокопію звіту, яка в
розумінні процесуального закону не є
допустимим доказом у справі.

З наявних у справі довіреностей
представника відповідача не
вбачається, що дана особа страхової
компанії уповноважена на посвідчення
копій документів, так як у довіреності
виписані ті права на вчинення дій, які
представнику надавала страхова
компанія. Інші його повноваження
страховою компанією обмежені, в тому
числі і на засвідчення копій
документів.

Позивач ОСОБА_2 не заперечує прав
страхової компанії на передачу
пошкодженого та не підлягаючого
відновленню автомобіля відповідачу,
однак страхова компанія жодного разу
ні в суд першої інстанції, ні в суд
апеляційної інстанції свого
представника не направляла і таких
вимог перед судом не заявляла.

Вимоги страхової компанії щодо
урахування залишкової вартості
автомобіля в сумі 7 376,79 гривень при
обрахуванні та виплаті страхового
відшкодування при умові погодження
позивача на передачу залишків
автомобіля страховій компанії є
необґрунтованими, так як не
передбачені чинним законодавством.

Не заслуговують на увагу суду й
інші доводи апеляційної скарги
апелянта.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, дослідив
належні та допустимі докази, яким дав
належну оцінку, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення, підстави
до скасування чи зміни якого в межах
доводів апеляційної скарги апелянта не
вбачаються.

На підставах наведеного, діючи в
межах та на підставах доводів
апеляційної скарги апелянта, керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

У Х В А Л
И Л А:

апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» відхилити,
рішення Чемеровецького районного суду
Хмельницької області від 15 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М. Харчук