У Х В А Л А

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Мостової Г. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 26 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Фідобанк» (далі -
ПАТ «Фідобанк»), посилаючись на
неналежне виконання ОСОБА_3
умов кредитного договору від 04 лютого
2008 року № 009-п/08, звернулося до суду з
позовом, у якому просило стягнути
солідарно з ОСОБА_3 як боржника
та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 як поручителів 640 060
грн 20 коп. заборгованості за вказаним
договором та 3 441 грн судового збору.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 16 липня 2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Фідобанк» 531
560 грн 18 коп. заборгованості за
кредитним договором та 3 441 грн судового
збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 26 листопада
2013 року рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 16 липня
2013 року змінено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Фідобанк» 593
735 грн заборгованості за кредитним
договором.

В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, ухвалене у справі рішення
апеляційного суду просить скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За правилами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
позичальник належним чином не
виконував умови кредитного договору,
тому позивач має право на повернення
кредиту з урахуванням процентів за
користування ним та пені з
відповідачів як солідарних боржників.

Ухвалюючи рішення про збільшення
стягнутої на користь ПАТ «Фідобанк»
суми кредитної заборгованості,
апеляційний суд виходив із того, що
оскільки кінцевим строком повернення
кредиту є 03 лютого 2028 року, то
саме з цього строку починається
перебіг строків позовної давності по
стягненню заборгованості за кредитом і
простроченої заборгованості за
процентами.

Проте з такими висновками
апеляційного суду повністю погодитись
не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 04 лютого 2008
року між Акціонерним банком
«Факторіал-Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Фідобанк», та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ 009-п/08, згідно з умовами якого банк
надав відповідачу кредит у розмірі 349 960
грн під 18 % річних за користування
кредитом, а останній зобов'язався його
повернути до 03 лютого 2028
року.

Із метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 04 лютого 2008 року та 15 серпня
2008 року між ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 і ОСОБА_4 були укладені договори
поруки, згідно з умовами яких двоє
останніх поручилися перед кредитором
за невиконання позичальником ОСОБА_3
усіх його зобов'язань за вказаним
кредитним договором.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підставність позову,
ПАТ «Фідобанк» посилалось на те, що
ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 15 січня 2013
року виникла загальна заборгованість
за кредитом у розмірі 640 060 грн 20 коп., із
яких: 265 338 грн -
заборгованість за кредитом, 71 491 грн -
прострочена заборгованість за
кредитом, 217 910 грн 61 коп. - прострочена
заборгованість за відсотками, 2 863 грн 05
коп. - строкові проценти за кредитом, 82
457 грн 54 коп. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором,
яку позивач і просив стягнути на свою
користь.

Відповідно до п. 2.3.1 кредитного
договору за користування кредитом
повинні нараховуватися проценти в
розмірі 18 % річних. Нарахування
процентів здійснюється щоденно за
методом «факт/360», виходячи з фактичної
кількості днів користування кредитом в
розрахунковому періоді (місяці) та 360
днів в році на суму щоденного залишку
заборгованості за кредитом, починаючи
з дати видачі кредиту до моменту його
повернення. Сплата нарахованих
процентів за розрахунковий період
здійснюється не пізніше останнього
робочого дня кожного місяця за кожний
розрахунковий період.

Пунктом 3.3.3 цього ж договору
визначено, що позичальник зобов'язаний
щомісячно проводити часткове
погашення кредиту в строки та в сумі
згідно з графіком погашення
заборгованості за кредитом. За цим
графіком розмір щомісячного погашення
кредиту складає 1 459 грн (а.
с. 20-22).

Таким чином, графіком платежів, який
є складовою частиною договору,
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку
дії договору сторони встановили і
строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання згідно з
ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

За загальним правилом перебіг
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.
261 ЦК України).

З урахуванням особливостей
конкретних правовідносин початок
перебігу позовної давності пов'язаний
з певними юридичними фактами та їх
оцінкою управомоченою особою.

Так за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу
позовної давності пов'язується не
стільки зі строком дії (припинення дії)
договору, як з певними моментами
(фактами), які свідчать про порушення
прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту та сплата
процентів повинні здійснюватись
позичальником частинами в останній
робочий день кожного місяця, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

У той же час, вирішуючи спір по суті,
на порушення приписів
ст. 303 ЦПК України апеляційний суд на
зазначене уваги не звернув, залишив
поза увагою те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежа, та
дійшов помилкового висновку про
початок перебігу позовної давності з 03
лютого 2028 року - з визначеної сторонами
дати закінчення дії кредитного
договору.

Оскільки обставини, пов'язані із
перевіркою правильності визначення
обставин справи та оцінки наданих
сторонами доказів, судом з'ясовувались
не у повному обсязі, чим порушено норми
процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України), і таке
унеможливило встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
ухвалене у справі рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Харківської області від 26 листопада
2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

В. І. Мартинюк

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук