Суддя: Попова В. О.
Справа № 253/2041/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

« 17» березня 2014 року Центрально -
Міський районний суд м. Горлівки
Донецької області у складі:
головуючого - судді-
Попової В.О.

при секретарі -
Лисенко В.В.

за участю представника відповідача
- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Державного підприємства
«Артемвугілля» про відшкодування
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я на виробництві, -

В С Т А Н
О В И В :

Позивач звернувся в суд з названим
позовом, мотивуючи тим, що він працював
з 01.09.1987 року по 03.12.2013 року на
підприємствах вугільної промисловості
на підземних роботах в тому числі
шахти « ім. В.І. Леніна» ДП
«Артемвугілля». Внаслідок нехтування
адміністрацією гірничого
підприємства своїм обов'язком по
створенню безпечних умов праці він
отримав під час підземних робіт
професійне захворювання (хронічна
вертеброгена попереково-крижова
радикулопатія ) , що потягло за собою
стійку втрату ним професійної
працездатності. Після проходження ним
тривалого лікування в умовах
стаціонару він пройшов огляд у МСЕК
15.01.2014 р. у зв'язку із професійним
захворюванням йому встановлено 45 % (за
сукупністю) стійкої втрати
професійної з працездатності: 40% -
хронічна вертеброгена
попереково-крижова радикулопатія
/первинно/; 5% - за трудовим каліцтвом
від 19.04.2010 року та третю групу
інвалідності . Відповідно до вимог
ст. 2371 КЗпП України, ст. 1168 ЦК України
вважає, що на його користь має бути
стягнуто відшкодування моральної
шкоди. Моральна шкода полягає в тому, що
за наслідками професійного
захворювання, отримання інвалідності,
настання стійкої втрати професійної
працездатності змінилося його життя,
він переніс та продовжує переносити
особливі моральні страждання, оскільки
загублено важливу частину нормальних
життєвих функцій його організму,
тривалий час змушений проходити
лікування від наслідків захворювання в
умовах медичного стаціонару,
витримуючи при цьому страждання,
переживання у зв'язку із незворотною
втратою здоров'я. Через встановлення
йому МСЕК обмеження до фізичної праці
він не може працювати за спеціальністю.
Взагалі, він не може виконувати працю,
пов'язану з будь-якими навантаженнями.
Він відчуває постійний страх за своє
здоров'я. Усім цим були порушені його
плани на подальше життя. Позивач
моральну шкоду оцінює в 48720 грн., які
просить стягнути з відповідача.

У судовому засіданні позивач не
з'явився, надавши заяву про розгляд
справи за йог відсутність, в якій
просив позовні вимоги
задовольнити.

Представник відповідача , що діє на
підставі довіреності, в судовому
засіданні позов не визнав, просив
відмовити в задоволенні позову з
підстав, викладених в запереченні.

Суд, вислухавши пояснення
представника відповідача, дослідивши
в судовому засіданні зібрані в справі
докази, вважає встановленим наступне.

Позивач з 01.09.1987 року по 03.12.2013 року на
підприємствах вугільної промисловості
на підземних роботах в тому числі
шахти « ім. В.І. Леніна» ДП
«Артемвугілля», трудовий договір з ним
розірвано на підставі ст.38 КЗпП
України, що підтверджується копією
трудової книжки.

06.12.2013 року адміністрацією
відповідача та Горлівською санітарно
епідеміологічною станцією було
складено акт форми П-4, згідно з яким
проведено розслідування хронічного
професійного захворювання - хронічної
вертеброгеної попереково-крижової
радикулопатії . Згідно з актом
розслідування хронічного професійного
захворювання причинами професійного
захворювання є недосконалість
технології, механізмів, робочого
інструменту, відсутність засобів
індивідуального захисту. Цей акт не
оспорений сторонами

Згідно із ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх
підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці. Забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган. Умови праці на
робочому місці, безпека технологічних
процесів, машин, механізмів,
устаткування та інших засобів
виробництва, стан засобів колективного
та індивідуального захисту, що
використовуються працівником, а також
санітарно-побутові умови повинні
відповідати вимогам нормативних актів
про охорону праці. Таким чином, саме на
відповідача закон покладає обов'язки
по забезпеченню належних умов праці.
Як вбачається з даного акту, відповідач
не виконав свої обов'язки з охорони
праці.

За наслідками огляду у МСЕК, 15.01.2014 р. у
зв'язку із професійним захворюванням
позивачу встановлено 45 % (за
сукупністю) стійкої втрати
професійної з працездатності: 40% -
хронічна вертеброгена
попереково-крижова радикулопатія
/первинно/; 5% - за трудовим каліцтвом
від 19.04.2010 року та третю групу
інвалідності, що підтверджено
довідкою МСЕК серії 10 ААА № 127810.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р.
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» передбачено, що оскільки
питання відшкодування моральної шкоди
регулюються законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду
необхідно в кожній справі з'ясовувати
характер правовідносин сторін і
встановлювати якими правовими нормами
вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин, коли набрав
чинності законодавчий акт, що визначає
умови і порядок відшкодування
моральної шкоди в цих випадках, та коли
були вчинені дії, якими заподіяно цю
шкоду. В даному випадку Рішенням
Конституційного Суду України від 08.10.2008
р. у справі за конституційним поданням
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень підпункту "б" підпункту 4
пункту 3 статті 7 Закону України "Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
пункту 1, абзацу третього пункту 5,
пункту 9, абзаців другого, третього
пункту 10, пункту 11 розділу I Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,які
спричинили втрату працездатності"
(справа про страхові виплати.)
Конституційний Суд в п. 5 мотивувальної
частини рішення роз'яснив, що право
громадян на відшкодування моральної
шкоди не порушено, оскільки статтею 1167
Цивільного кодексу України та статтею
2371 Кодексу законів про працю України
їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця). Встановлений
законодавцем розподіл обов'язків щодо
відшкодування моральної шкоди
потерпілим на виробництві від
нещасного випадку та професійного
захворювання не суперечить вимогам
статті 22 Конституції України.

Згідно зі ст. 2371 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством. Таким
чином, правовою нормою, яка передбачає
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої у зв'язку із виконанням
трудових відносин є ст. 2371 КЗпП України.

У відповідності зі ст. 23 Цивільного
кодексу України моральна шкода, може,
зокрема, полягати у фізичному болю та
стражданнях, які особа перетерпіла у
зв'язку з каліцтвом та іншим
ушкодженням здоров'я. У п. 4.1 рішення
Конституційного Суду України від 27.01.2004
р. зазначено, що ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності заподіюють
йому моральні та фізичні страждання.
Отже, між позивачем та відповідачем
виникли цивільно-правові відносини по
відшкодуванню моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових відносин, які
трансформувалися із відносин щодо
роботи в умовах праці, безпеку якої в
порушення закону не забезпечив
відповідач. Отже, доводи представника
відповідача щодо недоведеності факту
спричинення моральної шкоди, не є
обґрунтованими. Суд вважає, що
позивачем, враховуючи його стан
здоров'я, строки для звернення до суду,
встановлені ст. 233 КЗпП України не
дотримані з поважних причин.

При визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди суд
виходить із глибини фізичних і
моральних страждань, заподіяних
позивачеві втратою професійної
працездатності в результаті
професійного захворювання, а також
того, що в результаті цього позивачу
первинно в розмірі 40% встановлено
втрату професійної працездатності у
зв'язку з хронічним професійним
захворюванням - хронічною
вертеброгеною попереково-крижовою
радикулопатією, він визнаний інвалідом
3 групи. Суд також бере до уваги, що в
результаті названого професійного
захворювання змінився звичний
життєвий уклад позивача, він
періодично змушений проходити
стаціонарне й амбулаторне лікування,
що підтверджується виписками з історії
хвороби, що обумовило необхідність
нести додаткові витрати на лікування.
Таким чином, значно змінився звичний
життєвий уклад позивача, для
поновлення попереднього стану
потрібні значні зусилля з його боку. З
урахуванням викладеного, суд,
враховуючи вимоги розумності і
справедливості, приходить до висновку,
що позов підлягає частковому
задоволенню, з відповідача на користь
позивача слід стягнути у відшкодування
моральної шкоди 12000грн.

На підставі ст.ст. 153, 2371 КЗпП
України,керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, ч. 3
ст.81,88, 212 -217 ЦПК України,

В И
Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Артемвугілля» про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної втратою здоров'я на
виробництві, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного
підприємства «Артемвугілля» на
користь ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної втратою здоров'я на
виробництві, суму в розмірі 12000
(дванадцять тисяч) гривень

Стягнути з Державного
підприємства «Артемвугілля» на
користь держави судовий збір у розмірі
243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Донецької області через Центрально -
Міський районний суд м.Горлівки
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В. О. Попова