АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4351/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Березюк В. В. Доповідач - Черненкова
Л.А. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агентство по збору
боргів» на заочне рішення
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 13 січня
2014 року по справі за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агентство по збору боргів» до ОСОБА_2
про стягнення боргу за кредитним
договором, -

В С Т А Н
О В И Л А:

02 вересня 2013 року ТОВ «Агентство по
збору боргів» звернулося до суду із
зазначеним позовом, за яким просили
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором у розмірі 15
895,40грн., а також судові витрати. В
обґрунтування свого позову позивач
зазначає, що 27.02.2010 року між ВАТ «Банк
Руский Стандарт» (правонаступником
якого є ПАТ «Банк Руский Стандарт»,
надалі - банк) та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір на придбання
комп'ютерної техніки у розмірі 4 733,00
грн. на строк до 02.12.2010 року. Зі своєї
сторони, банк виконав всі умови
підписаного договору, і надав ОСОБА_2
кредит у зазначеному вище розмірі
шляхом перерахування на банківський
рахунок торгівельної організації, у
якій відповідач придбав комп'ютерну
техніку. Однак, відповідач в порушення
взятих на себе зобов'язань, своєчасно
не вносив щомісячні платежі на
погашення кредиту відповідно до
встановленого графіку платежів. 16.08.2010
року банк направляв відповідачу вимогу
про необхідність дострокового
повернення суми кредиту та сплати
інших платежів за договором на суму 5
043,15 грн. 27.09.2011 року між ПАТ «Банк Руский
Стандарт» та позивачем було укладено
договір відступлення прав вимог,
відповідно до якого первісний кредитор
відступив позивачу право вимоги від
ОСОБА_2 коштів, право на одержання яких
належить первісному кредитору на
підставі кредитних договорів. Позивач
зазначає, що всупереч умовам
кредитного договору, відповідач не
виконав свої зобов'язання по сплаті
заборгованості за кредитним договором,
в результаті чого ОСОБА_2 станом на
29.08.2013 року має непогашену
заборгованість перед позивачем у
розмірі 15 895,40 грн., яка складається із:
заборгованості за кредитному договору
в розмірі 4 206,37 грн., відсотків у розмірі
0,13 грн., комісії за розрахункове
обслуговування у розмірі 236,65 грн.,
плати за пропуск платежів у розмірі 600,00
грн., комісії за закриття рахунку у
розмірі 50,00 грн., пені у розмірі 10 782,25
грн. Зазначену суму, а також судові
витрати позивач просив стягнути з
відповідача.

Заочним рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 січня 2014 року ухвалено:
позов ТОВ «Агентство по збору боргів»
задовольнити частково; стягнути з
ОСОБА_2 на користь ТОВ «Агентство по
збору боргів» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 5 093,15
грн., яка складається із заборгованості
за кредитом у розмірі 4 206,37 грн.,
відсотків у розмірі 0,13 грн., комісії за
розрахункове обслуговування у розмірі
236,65 грн., плати за пропуск платежів у
розмірі 600,00 грн., комісії за закриття
рахунку позичальника у розмірі 50,00 грн.,
а також судовий збір у розмірі 73,50 грн.,
а всього - 5 166,65 грн.; в задоволенні іншої
частини позовних вимог - відмовити.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агентство по
збору боргів» просять рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до заяви ОСОБА_2 від 27.02.2010
року № 82703803 та Умов надання і
обслуговування кредитів, у
відповідності до яких банк надає
ОСОБА_2 кредит у сумі 4 733,00 грн., а
позичальник зобов'язався повертати
заборгованість щомісяця відповідно до
встановленого графіку платежів. Банк
виконав свої зобов'язання щодо надання
кредиту, відповідач отримав кредит у
розмірі 4 733,00 грн., які банк перерахував
на банківський рахунок торгівельної
організації, в якій відповідач придбав
комп'ютерну техніку. ОСОБА_2 в
порушення вимог зазначеного вище
кредитного договору не виконала взяті
на себе зобов'язання та не вносила на
рахунок банку передбачені відповідним
графіком платежі, в результаті чого
ОСОБА_2 станом на 26.09.2011 року мала
заборгованість перед банком у розмірі 5
093,15 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом у розмірі 4
206,37 грн., відсотків у розмірі 0,13 грн.,
комісії за розрахункове
обслуговування у розмірі 236,65 грн.,
плати за пропуск платежів у розмірі 600,00
грн., комісії за закриття рахунку у
розмірі 50,00 грн. При цьому, суд бере до
уваги, що у вказаному розрахунку
допущено помилку в частині підрахунку
загальної заборгованості і помилково
зазначено 5 113,15 грн. замість вірного - 5
093,15 грн. 27.09.2011 року між ПАТ «Банк Руский
Стандарт» та позивачем було укладено
договір відступлення прав вимог № 46,
відповідно до якого первісний кредитор
відступив позивачу право вимоги від
ОСОБА_2 коштів, право на одержання яких
належить первісному кредитору на
підставі кредитних договорів. Позивач
просив додатково до існуючої на момент
укладення договору відступлення прав
вимог заборгованості відповідача у
розмірі 5 093,15 грн., стягнути з
відповідача ще й нараховану позивачем
пеню у розмірі 10 782,25 грн., розраховану
за період з 26.09.2010 року по 29.08.2013 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
міськрайонний суд виходив з того, що
ОСОБА_2 станом на 29.08.2013 року має
непогашену заборгованість перед
позивачем у розмірі 15 895,40 грн., яка
складається із: заборгованості за
кредитному розмірі 4 206,37 грн., відсотків
у розмірі 0,13 грн., комісії за
розрахункове обслуговування у розмірі
236,65 грн., плати за пропуск платежів у
розмірі 600,00 грн., комісії за закриття
рахунку у розмірі 50,00 грн., пені у
розмірі 10 782,25 грн. Згідно п. 1 договору
відступлення прав вимог «цедент
відступає, а цесіонарій приймає права
вимоги до фізичних осіб (далі -
позичальники) за кредитними
договорами, укладеними між цедентом і
позичальниками, зазначеними в реєстрі
позичальників (додаток №1 до цього
договору), а також права, що
забезпечують виконання зобов'язань та
інші права, пов'язані з правами вимоги
за вказаними договорами, у тому числі,
право на несплачені проценти та
неустойку (за наявності останньої)».
Згідно п. 4 договору відступлення прав
вимог «загальна сума вимог, що згідно п.
1 цього договору відступаються за цим
договором, на 27.09.2011 року складає
(колонка 10 додатку № 1). Заборгованість
за кожним кредитним договором
зазначена в реєстрі позичальників
(додаток №1 до цього договору)».
Відповідно до реєстру позичальників
від 27.09.2011 року, який є додатком №1 до
договору відступлення прав вимог,
позивач набув права грошової вимоги до
відповідача у розмірі 5 043,15 грн., яка
складається із заборгованості за
кредитом у розмірі 4 206,37 грн., відсотків
у розмірі 0,13 грн., комісії за
розрахункове обслуговування у розмірі
236,65 грн., плати за пропуск платежів у
розмірі 600,00 грн. Вказаний додаток не
передбачав комісію за закриття рахунку
позичальника у розмірі 50,00 грн., яка
підлягає стягненню з позичальника
згідно п. п. 3.13., 3.14. Умов надання і
обслуговування кредитів. Однак з
тексту договору відступлення прав
вимог та з інших матеріалів, що є у
справі, не вбачається, що позивачу
передані інші права крім тих, що
існували на момент укладення цього
договору, і які зазначені в реєстрі
позичальників від 27.09.2011 року, який є
додатком № 1 до договору відступлення
прав вимог. Це стосується і права
вимагати сплати неустойки, у зв'язку з
чим у задоволенні позову в частині
стягнення пені слід відмовити.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.ст. 526,530 ЦК
України, - зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений термін.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
27.02.2010 року між ВАТ «Банк Руский
Стандарт» (правонаступником якого є
ПАТ «Банк Руский Стандарт») та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір на
придбання комп'ютерної техніки у
розмірі 4 733,00 грн. на строк до 02.12.2010
року. Зі своєї сторони, банк виконав всі
умови підписаного договору, і надав
ОСОБА_2 кредит у зазначеному вище
розмірі шляхом перерахування на
банківський рахунок торгівельної
організації, у якій відповідач придбав
комп'ютерну техніку. Однак, відповідач
в порушення взятих на себе зобов'язань,
своєчасно не вносив щомісячні платежі
на погашення кредиту відповідно до
встановленого графіку платежів. 16.08.2010
року банк направляв відповідачу вимогу
про необхідність дострокового
повернення суми кредиту та сплати
інших платежів за договором на суму 5
043,15 грн. 27.09.2011 року між ПАТ «Банк Руский
Стандарт» та позивачем було укладено
договір відступлення прав вимог,
відповідно до якого первісний кредитор
відступив позивачу право вимоги від
ОСОБА_2 коштів, право на одержання яких
належить первісному кредитору на
підставі кредитних договорів.
Відповідач ОСОБА_2 станом на 26.09.2011 року
мала заборгованість перед банком у
розмірі 5 093,15 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом у розмірі 4
206,37 грн., відсотків у розмірі 0,13 грн.,
комісії за розрахункове
обслуговування у розмірі 236,65 грн.,
плати за пропуск платежів у розмірі 600,00
грн., комісії за закриття рахунку у
розмірі 50,00 грн. Згідно п. 4 договору
відступлення прав вимог загальна сума
вимог, що згідно п. 1 цього договору
відступаються за цим договором, на
27.09.2011 року складає (колонка 10 додатку №
1) саме зазначену суму заборгованості.
Нарахована позивачем пеня у розмірі 10
782,25 грн., розрахована за період з 26.09.2010
року по 29.08.2013 року, не передбачена
договором відступлення прав вимог (а.с.
23-24, 26). Таким чином, у позивача не має
права вимагати сплати неустойки у
вигляді зазначеної суми пені.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Агентство
по збору боргів» - відхилити.

Заочне рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді