АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц/796/4589/2014 року
Головуючий у 1-й інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач: Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем України

15 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1, подану в інтересах ОСОБА_2 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 11 лютого 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_6, Голосіївського відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві,
треті особи:приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та Служба у справах дітей
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації,про визнання
недійсним договору
купівлі-продажу,визнання права
власності,витребування майна з чужого
незаконного володіння,виселення та
спонукання до вчинення певних дій,-

в с т
а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 03.08.2011 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 07.12.2011 року визнано недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 18.09.2008 року, укладеного між
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, який діяв на
підставі довіреності від 10 вересня 2008
року, наданої йому ОСОБА_9, яка діяла
нібито від імені ОСОБА_3 на підставі
довіреності від 19.10.2008 року, вказані
довіреності цим рішенням також визнані
недійсними і таким чином поновлено
право власності ОСОБА_3 на вказану
квартиру.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справа від 11.05.2012 року
вказані судові рішення скасовані, а
провадження в справі закрито в зв»язку
з відмовою ОСОБА_3 від позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справа від 12.12.2012 року за
нововиявленими обставинами була
скасована ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справа від 11.05.2012 року, а рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 03.08.2011 року, та ухвала Апеляційного
суду м. Києва від 07.12.2011 року залишені
без змін.

Проте, у вказаний період часу ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 за договором купівлі продажу
від 04 серпня 2012 року продали вказану
квартиру ОСОБА_10, а 08 листопада 2012 року
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 уклали
договір про розірвання договору
купівлі-продажу спірної квартири від 04
серпня 2012 року і в подальшому 24 квітня
2013 року спірну квартиру ОСОБА_4, ОСОБА_5
продали ОСОБА_12,ІНФОРМАЦІЯ_1, в
інтересах якої діяли її батьки
ОСОБА_6та ОСОБА_2.

В квітні 2013 року ОСОБА_3, якому належить
право власності на спірну квартиру на
підставі договору купівлі-продажу від
28 листопада 2003 року, пред»явив позов до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 і просив
визнати недійсним укладений між ними
договір купівлі-продажу спірної
квартири від 04 серпня 2012 року, визнати
за ним право власності на цю квартиру
та витребувати її у ОСОБА_10.

В подальшому змінив предмет позову і
просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу спірної квартири від 24
квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_12,ІНФОРМАЦІЯ_1, в
інтересах якої діяли її батьки ОСОБА_6
та ОСОБА_2,визнати за ним право
власності на спірну квартиру,
витребувати квартиру у ОСОБА_2,
виселити з квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_12,
зобов»язати Голосіївський РВ ГУ ДМС
України в м. Києві скасувати їх
реєстрацію в спірній квартирі.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 11 лютого 2014 року позов
задоволено частково. Вирішено
витребувати з чужого незаконного
володіння ОСОБА_12 спірну квартиру та
передати позивачу, виселити ОСОБА_12 та
ОСОБА_2 зі спірної квартири.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову. Зазначає,
що рішення базується на припущеннях,
оскільки позивачем не надано належних
правоустановчих документів на спірну
квартиру. Крім того, суд першої
інстанції при слуханні справи не
виконав вимог ст. 201 ЦПК України, не
зупинив провадження в даній справі до
розгляду кримінальної справи про
обвинувачення ОСОБА_13 за ч. 4 ст.190 КК
України, а саме: заволодінні разом з
невстановленими особами шляхом обману
чужим майном від незаконного продажу
шести квартир у м. Києві, в тому числі і
спірної квартири. В апеляційній скарзі
йдеться також посилання на порушення
судом ст.109 ЖК України при вирішенні
вимог щодо виселення його та
неповнолітньої дочки зі спірної
квартири.

Вислухавши доповідь
судді,пояснення осіб, що з»явилися в
судове засідання, обговоривши доводи
апеляційної скарги, обставини справи,
колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу, 28.11.2003 року
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_14 належить ОСОБА_3 .

18.09.2008 року, поза волею позивача на
підставі довіреностей, які визнані
судовим рішенням недійсними, належна
ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_1 була продана
ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Вказаний правочин на підставі судових
рішень наведених вище було визнано
недійсним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справа від 11.05.2012 року
вказані судові рішення скасовані, а
провадження в справі закрито в зв»язку
з відмовою ОСОБА_3 від позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справа від 12.12.2012 року за
нововиявленими обставинами була
скасована ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справа від 11.05.2012 року, а рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 03.08.2011 року, та ухвала Апеляційного
суду м. Києва від 07.12.2011 року залишені
без змін.

У вказаний період часу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
за договором купівлі продажу від 04
серпня 2012 року продали вказану
квартиру ОСОБА_10, а 08 листопада 2012 року
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 уклали
договір про розірвання договору
купівлі-продажу спірної квартири від 04
серпня 2012 року і в подальшому 24 квітня
2013 року спірну квартиру ОСОБА_4, ОСОБА_5
продали ОСОБА_12,ІНФОРМАЦІЯ_1, в
інтересах якої діяли її батьки
ОСОБА_6та ОСОБА_2.

Статтею 388 ЦК України визначено,
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК
України, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції
встановив та виходив з того, що на час
укладення договору купівлі-продажу
спірної квартири від 24 квітня 2013 року
між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_12,ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якої
діяли її батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були власниками
квартири АДРЕСА_1 , що встановлено
судовими рішеннями наведеними вище.
Внаслідок вказаного, ОСОБА_3 як власник
має право на витребування спірної
квартири з незаконного володіння
ОСОБА_12, яка є її добросовісним
набувачем на підставі ст. 388 ЦК України.

Такий висновок суду є законним
та обґрунтованим, відповідним
обставинам справи та вимогам закону, що
регулюють правовідносини, які виникли
між сторонами.

Доводи апеляційної скарги про
те, що позивачем не надано
правоустановчих документів на спірну
квартиру, спростовується копією
договору купівлі-продажу від 28.11.2003
року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_14 ,
відповідно до якого ОСОБА_15, який діяв
від свого імені та від імені ОСОБА_16 на
підставі довіреності продав, а ОСОБА_3
купив квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 216 том 1) .
Вказаний правочин був зареєстрований
02.12.2003 року у Київському міському бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об»єкти
нерухомого майна на праві власності за
реєстровим номером 3125 відповідно до
вимог чинного законодавства , яке діяло
на той час.

Посилання представника
відповідача про невиконання судом
вимог ст. 201 ЦПК України також на увагу
не заслуговує, оскільки незаконність
вибуття спірної квартири з володіння
позивача встановлено судовими
рішеннями, ухваленими відповідно до
вимог цивільного судочинства.

Не встановлено колегією суддів
і порушення судом вимог ст. 109 ЖК
України при задоволенні вимоги
позивача про виселення ОСОБА_12 та
ОСОБА_2 зі спірної квартири.

Беручи до уваги всі встановлені
судом факти і відповідні їм
правовідносини, належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо,а також достатність і
взаємний зв"язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про законність та
обґрунтованість рішення ухваленого по
даній справі та відсутність підстав до
його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК
України,колегія суддів,-

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,
подану в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 11 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -