справа № 462/2854/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року Залізничний
районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді
Боровкова Д.О.

при секретарі Щур Н.М.,

за участю прокурора Андрусів
Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Львові
цивільну справу за позовною заявою
прокурора Залізничного району м.
Львова в інтересах Львівської міської
ради, Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 (треті особи: ОСОБА_3,
Обласне комунальне підприємство
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки», приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4) про визнання недійсним
та скасування реєстрації права
власності на нерухоме майно, визнання
договорів недійсними та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Львівської міської
ради, Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради,
ОСОБА_1 (треті особи: ОСОБА_3, Обласне
комунальне підприємство Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»)
про визнання права власності,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, в
якому просить визнати недійсними та
скасувати реєстрацію права власності
на нерухоме майно: від 10.05.2012 року №36369164
на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1,
площею 21, 6 м. кв., від 10.05.2012 року №36368742
на нежитлове приміщення по АДРЕСА_2,
площею 50, 7 м. кв. та від 10.05.2012 року
№36367993 на нежитлове приміщення по
АДРЕСА_3, площею 30,0 м.кв.; скасувати
право власності за ОСОБА_2 на нерухоме
майно в АДРЕСА_1, площею 21, 6 м. кв.; від
10.05.2012 року №36368742, по АДРЕСА_2, площею 50, 7
м. кв. та від 10.05.2012 року №36367993, по
АДРЕСА_3, площею 30,0 м.кв; визнати
недійсними договори купівлі-продажу
будівель магазинів від 10.04.2012 року,
укладені між відповідачами,
зареєстровані в реєстрі № 178, 175,181. Свої
вимоги мотивує тим, що 04 квітня 3012 року
за відповідачкою ОСОБА_1 були
зареєстровані на праві власності три
об'єкти нерухомості, а саме: будівля
магазину площею 21,6 кв.м. по АДРЕСА_4,
реєстраційний номер 36369164; будівля
магазину площею 30 кв.м., по АДРЕСА_3
реєстраційний номер 36367993 та будівля
магазину площею 50,7 кв.м. по АДРЕСА_2,
реєстраційний номер 36368742. Підставою
для реєстрації за ОСОБА_1 права
власності на всі три спірних об'єкти
нерухомості слугували три рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 16.03.2012 року. Поряд з тим, з
інформації Залізничного районного
суду м. Львова з'ясовано, що цивільні
справи №2а-2145/12, №2а-2147/12, №2а-1.49/12 за
позовами ОСОБА_1 до Львівської міської
ради про визнання права масності у 2012
році не зареєстровані. Відтак, такі
справи судом не розглядались, та
рішення не виносились, а тому з
наведеного випливає, що зазначені
об'єкти нерухомого майна неправомірно
вибули з комунальної власності. 06.03.2013
року прокуратурою Залізничного району
м. Львова внесено в помості до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за
№0000060, №0000061, №0000063 за
фактами вчинення кримінальних
правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358
КК України та скеровано матеріали в СВ
Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у
Львівській області для проведення
досудового розслідування в межах
кримінального провадження. Відповідно
до ст. 330 ЦК України якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст.388 цього кодексу майно
не може бути витребуване в нього.
Згідно із ст. 387 ЦК України, власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.
Пунктом 3 ч. 1 ст.388 ЦК, передбачено, що в
разі придбання майна за відплатним
договором в особи, яка не мала права
його відчужувати, про що набувач не
знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача пише у випадку,
якщо майно вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом. В зв'язку з наведеним, просить
позов задовольнити.

У судовому засіданні прокурор,
представники позивачів - Львівської
міської ради та Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
позов підтримали, дали пояснення
аналогічні вищенаведеному, просять
позов задовольнити. Крім того,
представник Львівської міської ради
пояснила, що під час оформлення
первісного позову була допущена
технічна помилка, і тому слід вважати,
що позивачі за первісним позовом
звернулися також до суду із позовною
вимогою про скасування реєстрації
права власності на мірні будівлі
магазинів за ОСОБА_1, а не тільки за
ОСОБА_2

У судовому засіданні представник
ОСОБА_2 проти позову заперечив, подав
зустрічний позов /а.с.38,39/, в якому
просить визнати за ОСОБА_2 право
власності на будівлі магазинів по
АДРЕСА_3, АДРЕСА_2, мотивуючи це тим, що
позивач за зустрічним позовом є
добросовісним набувачем зазначених
об'єктів, а відтак зустрічний позов
слід задовольнити, а у задоволенні
первісного слід відмовити, оскільки
зазначений позов є нелогічним,
оскільки не можна ставити питання про
скасування реєстрації зазначених
об'єктів за ОСОБА_2, не скасувавши
спочатку таку реєстрацію за ОСОБА_1, а з
такою вимогою позивачі за первісним
позовом до суду не зверталися.

У судовому засіданні представники
відповідача ОСОБА_1 проти задоволення
первісного позову не заперечили,
пояснивши, що ОСОБА_1 не підписували з
ОСОБА_2 ніяких договорів
купівлі-продажу будівель магазинів по
АДРЕСА_3, АДРЕСА_2, а відтак зазначені
договори мають бути визнанні
недійсними.

Треті особи, будучи належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явилися,
жодних документів до суду про причини
своєї неявки не надали, суд ухвалив
справу розглядати без їх участі,
оскільки матеріалів справи достатньо
для прийняття рішення по суті.

Суд, заслухавши представників сторін,
прокурора, вивчивши матеріали справи,
прийшов до висновку, що у задоволенні
первісного та зустрічного позову слід
відмовити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 328 ЦК України: ч. 1. Право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. ч. 2. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Судом встановлено, що 04 квітня 3012 року
Обласним комунальним підприємством
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» за відповідачкою
ОСОБА_1 були зареєстровані на праві
власності три об'єкти нерухомості, а
саме: будівля магазину площею 21,6 кв.м.
по АДРЕСА_4, реєстраційний номер 36369164
/а.с.10 зворот/; будівля магазину площею 30
кв.м., по АДРЕСА_3 реєстраційний номер
36367993 /а.с.15/ та будівля магазину площею
50,7 кв.м. по АДРЕСА_2, реєстраційний номер
36368742 /а.с.19 зворот/, що підтверджується
витягами про державну реєстрацію прав
№ 33712874, 33712470, 33712342.

10 квітня 2012 року між відповідачами за
первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі-продажу
будівлі магазину, посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за № 175 /а.с.11/.
Згідно з умовами зазначеного договору
ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 будівлю магазину
площею 21,6 кв.м. по АДРЕСА_4,
реєстраційний номер 36369164.

Крім того, 10 квітня 2012 року між
відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі-продажу
будівлі магазину, посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за № 178 /а.с.15
зворот,16/. Згідно з умовами зазначеного
договору ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 будівлю
магазину площею 30 кв.м., по АДРЕСА_3
реєстраційний номер 36367993.

Також, 10 квітня 2012 року між
відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі-продажу
будівлі магазину, посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за № 178 /а.с.20/.
Згідно з умовами зазначеного договору
ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 будівлю магазину
площею 50,7 кв.м. по АДРЕСА_2,
реєстраційний номер 36368742.

10 травня 2012 року Обласним комунальним
підприємством Львівської обласної
ради «Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» за відповідачем
ОСОБА_2 були зареєстровані на праві
власності три вищевказаних об'єкти
нерухомості, а саме: будівля магазину
площею 21,6 кв.м. по АДРЕСА_4,
реєстраційний номер 36369164 /а.с.12/;
будівля магазину площею 30 кв.м., по
АДРЕСА_3 реєстраційний номер 36367993 /а.с.16
зворот/ та будівля магазину площею 50,7
кв.м. по АДРЕСА_2, реєстраційний номер
36368742 /а.с.21/, що підтверджується
витягами про державну реєстрацію прав.

Як убачається з витягів про державну
реєстрацію прав № 33712874, 33712470, 33712342
підставами для реєстрації за ОСОБА_1
права власності на всі три спірних
об'єкти нерухомості слугували три
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 16.03.2012 року, якими позови
ОСОБА_1 до Львівської міської ради про
визнання права власності на будівлі
магазинів по АДРЕСА_3, АДРЕСА_2 були
задоволені, та за відповідачкою було
визнано право власності на зазначені
об'єкти /с.с.9,13 зворот,14,18/.

Згідно з даними трьох листів
Залізничного районного м. Львова від 04
березня 2013 року № ЦК у зазначеному суді
цивільні справи за позовом ОСОБА_1 до
Львівської міської ради про визнання
права власності в 2012 році не були
зареєстровані /а.с.10,14 зворот,19/, а
відтак рішення Залізничного районного
м. Львова від 04 березня 2013 року ніколи
не виносилися судом.

За таких обставин, не було підстав для
здійснення державної реєстрації 04.04.2012
року права власності за ОСОБА_1 на три
спірних об'єкти нерухомості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Як убачається з прохальної частини
первісного позову /а.с.7/ прокурор
просить у п. 2 позову визнати недійсними
та скасувати реєстрацію права
власності на нерухоме майно: від 10.05.2012
року №36369164 на нежитлове приміщення по
АДРЕСА_1, площею 21, 6 м. кв.; від 10.05.2012 року
№36368742 на нежитлове приміщення по
АДРЕСА_2, площею 50, 7 м. кв. та від 10.05.2012
року №36367993 на нежитлове приміщення
по АДРЕСА_3, площею 30,0 м. кв. З аналізу
витягів про державну реєстрацію прав
від 10.05.2012 року випливає, що в цей день
було зареєстровано право власності на
три спірних об'єкти нерухомості саме за
відповідачем за первісним позовом
ОСОБА_2 Таким чином, у п. 2 позову
прокурор просить скасувати державну
реєстрації права власності за ОСОБА_2 В
той же час, у п. 3 позову прокурор знову
просить скасувати державну реєстрацію
права власності на спірні об'єкти за
ОСОБА_2, а не за ОСОБА_1

Враховуючи наведене, у суду немає
правових підстав вважати, що позивачі
звернулися до суду з позовною вимогою
про скасування реєстрації права
власності на три спірних об'єкти за
ОСОБА_1.

Твердження представника Львівської
міської ради про те, що під час
оформлення первісного позову була
допущена технічна помилка, і тому можна
вважати, що позивачі за первісним
позовом зверталися з позовною вимогою
про скасування реєстрації права
власності за ОСОБА_1 не може вважатися
для суду підставою для розгляду справи
поза межами заявлених позовних вимог,
оскільки у представників позивачів
було достатньо часу для внесення змін
та уточнень до позову.

За таких обставин, беручи до уваги
принцип диспозитивності цивільного
судочинства, суд повинен розглядати
справу лише в межах заявлених позовних
вимог, а саме розглянути первісний
позов по суті у межах вимог про
скасування реєстрації права власності
на спірні об'єкти за ОСОБА_2 та про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу від 10.04.2012 року.

Щодо вищевказаних вимог, то суд прийшов
до наступних висновків.

Беручи до уваги, що спірні будівлі
магазинів по АДРЕСА_3, АДРЕСА_2 були
придбані ОСОБА_2 у ОСОБА_1 за
відплатними договорами
купівлі-продажу, на час укладання
зазначених договорів ОСОБА_1 вважалася
власником цих об'єктів, про підроблені
рішення суду ОСОБА_2 нічого не міг
знати, а відтак останній є
добросовісним набувачем цих об'єктів в
силу ч. 1 ст. 388 ЦК України.

За таких обставин, суд, дослідивши
докази по справі у їх сукупності,
врахувавши, що у судовому порядку не
була визнана недійсною та не була
скасована державна реєстрація за
ОСОБА_1 на об'єкти по АДРЕСА_3, АДРЕСА_2,
вважає, що правових підстав для
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу цих об'єктів, укладених
між відповідачами за первісними
позовом на даний час немає, як і немає
підстав для скасування права власності
на ці об'єкти за ОСОБА_2, оскільки у
даній справі обов'язковою передумовою
для застосування положень ст. 388 ЦК
України повинно бути визнання
недійсною та скасування первинної
реєстрації на спірні будівлі магазинів
за ОСОБА_1

Також, суд не бере до уваги твердження
представників ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_1
не підписувала оспорюванні договори
купівлі-продажу будівель магазинів,
оскільки суду не було надано
допустимих доказів на підтвердження
цього. Крім того, ніхто з учасників
судового процесу не звертався до суду з
позовом про визнання зазначених
договорів недійсними з вказаних
підстав.

Враховуючи наведене, суд прийшов до
переконання, що у задоволені
первісного позову з підстав зазначених
у ньому слід відмовити за
безпідставністю та необґрунтованістю.

Щодо зустрічного позову, то у
задоволені такого також слід відмовити
з огляду на наступне.

Зі змісту первісного позову
вбачається, що прокурор в
обґрунтування своїх вимог посилався на
ст. 388 ЦК України, а представник ОСОБА_2 у
судовому засіданні заперечував проти
первісного позову з тих самих підстав.

Постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав» у п. 24
роз'яснено, що під час розгляду позову
про витребування майна відповідач
згідно зі статтею 388 ЦК має право
заперечити проти позову про
витребування майна з його володіння
шляхом подання доказів відплатного
придбання ним цього майна в особи, яка
не мала права його відчужувати, про що
він не знав і не міг знати
(добросовісний набувач). У такому разі
пред'явлення зустрічного позову про
визнання добросовісним набувачем не
вимагається і, крім того, не є належним
способом судового захисту (стаття 16 ЦК),
оскільки добросовісність набуття - це
не предмет позову, а одна з обставин, що
має значення для справи та підлягає
доказуванню за позовом про
витребування майна.

У судовому засіданні було достовірно
з'ясовано, що ОСОБА_2 є добросовісним
набувачем будівель магазинів по
АДРЕСА_3, АДРЕСА_2, і тому пред'явлення
зустрічного позову про визнання права
власності на вказані об'єкти у даному
конкретному випадку не є належним
способом судового захисту, а відтак у
задоволенні зустрічного позову слід
також відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,62,88,209,212-215,218 ЦПК
України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову прокурора
Залізничного району м. Львова в
інтересах Львівської міської ради,
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 (треті особи: ОСОБА_3, Обласне
комунальне підприємство Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4)
про визнання недійсним та скасування
реєстрації права власності на нерухоме
майно, визнання договорів недійсними -
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до Львівської міської ради,
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради, ОСОБА_1 (треті
особи: ОСОБА_3, Обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки») про визнання права
власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Залізничний районний суд м. Львова
шляхом подачі в десяти денний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Рішення не
набрало законної сили.

Суддя:
Боровков Д.О.