У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до відкритого
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Печерського відділення № 3715 м. Києва,
ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про
визнання недійсним іпотечного
договору та за зустрічним позовом
відкритого акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Печерського відділення №
3715

м. Києва до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8,
ОСОБА_6, про звернення стягнення на
предмет іпотеки, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі територіально відокремленого
безбалансового відділення № 10026/0187
філії - Головного управління по

м. Києву та Київській області АТ
«Ощадбанк», подану представником
Левковським О.Д., на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від

20 грудня 2010 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 9 грудня

2013 року,

в с т а н о в и л
а:

У вересні 2009 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до відкритого
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Печерського відділення № 3715 м. Києва,
ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про
визнання недійсним іпотечного
договору, укладеного 15 липня 2008 року
між відкритим акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_7 з метою забезпечення кредитних
зобов'язань ОСОБА_8 перед відкритим
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України» (далі - ВАТ
«Державний ощадний банк України») за
договором відновлювальної кредитної
лінії від 15 липня 2008 року.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що
двокімнатна квартира АДРЕСА_1, була
передана в іпотеку ОСОБА_7 під час шлюбу
з ним, без його на те згоди.

ВАТ «Державний ощадний банк України» в
особі філії Печерського відділення №
3715 м. Києва звернулося до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_7, треті
особи: ОСОБА_8, ОСОБА_6, про звернення
стягнення на вказаний вище предмет
іпотеки, посилаючись на невиконання
боржником умов кредитного договору та
наявність кредитної заборгованості.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 20 грудня

2010 року в задоволенні позову ОСОБА_6 та
зустрічного позову ВАТ «Державний
ощадний банк» відмовлено.

ВАТ «Державний ощадний банк», не
погоджуючись з ухваленим рішенням суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні їхнього зустрічного
позову, звернулося із скаргою до
апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9
грудня 2013 року рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 20 грудня 2010
року в частині відмови в задоволенні
зустрічного позову ВАТ «Державний
Ощадний банк України» в особі філії -
Печерського відділення № 3715 м. Києва до
ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_6, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний
ощадний банк» порушує питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвали апеляційного суду
в частині відмови в задоволенні
їхнього зустрічного позову, мотивуючи
свої доводи порушенням судами у цій
частині норм матеріального та
процесуального права, із ухваленням
нового рішення у справі про
задоволення зустрічного позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не
відповідають цим вимогам в
оскаржуваній частині.

Так, судами встановлено, що 15 липня 2008
року між ВАТ «Державний Ощадний банк
України» в особі філії - Печерського
відділення № 3715 м. Києва та
ОСОБА_8 було укладено договір
відновлювальної кредитної лінії № 2667.
У цей же день, 15 липня 2008 року між ВАТ
«Державний Ощадний банк України» в
особі філії - Печерського відділення №
3715 м. Києва та ОСОБА_7 було
укладено договір іпотеки № 6205,
відповідно до якого іпотекодавець
ОСОБА_7, як майновий поручитель
боржника ОСОБА_8 з метою належного
виконання зобов'язання, що виникає з
кредитного договору № 2667 від 15 липня 2008
року, передає в іпотеку, а банк приймає
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 54,2 кв.м, жилою площею 30
кв.м., яка відповідно до свідоцтва про
право власності на житло від 3 лютого 1997
року належала на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_10
Відповідно до договору дарування від
25 липня 1997 року ОСОБА_10 подарував
Ѕ частку вказаної квартири
ОСОБА_7

Відповідно до п. 6.1 іпотечного договору,
іпотекодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет іпотеки
у випадку, якщо у момент настання
строку платежу зобов'язання (або
відповідної його частини) не буде
виконано, а також у будь-який час
незалежно від настання строку платежу
у випадку невиконання іпотекодавцем
будь-якого з своїх зобов'язань,
передбачених цим договором,а рівно у
випадках, якщо будь-яка з гарантій або
завірень, наданих іпотекодавцем у
відповідності з цим договором,
виявиться (стане) недійсною.

Судом встановлено, що станом на момент
здійснення розрахунку за договором
відновлювальної кредитної лінії, а
саме станом на 18 червня 2010 року,
прострочена заборгованість по сплаті
кредиту була відсутня, ВАТ «Державний
Ощадний банк України» з позовом до
ОСОБА_8 про дострокове повернення
кредиту не звертався, конкретний
розмір заборгованості позичальника
ОСОБА_8 не визначений, а розмір
заборгованості по прострочених
відсотках - 157 303 грн. 79 коп. не є
співмірною із вартістю предмета
іпотеки, зазначеною у договорі -
758 100 грн.

З урахуваннях цих обставин, місцевий
суд дійшов висновку про передчасність
заявлення вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками суду першої інстанції,
однак крім цього, звертав увагу на те,
що в матеріалах справи відсутні докази,
відповідно до п. 6.1 іпотечного договору,
про отримання ОСОБА_7 попередження про
можливе звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Однак такі висновки судів слід визнати
передчасними.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 названого вище
Закону у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що суд вправі відмовити у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення
на предмет іпотеки, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він
є відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення,
суди залишили поза увагою
вищезазначені положення Закону
України «Про іпотеку» та не дослідили,
чи завдає збитків та чи змінює обсяг
прав банку порушення основного
договору позичальником.

Крім того, посилання судів на не
співмірність розміру заборгованості
із вартістю предмета іпотеки не є
підставою для відмови в задоволенні
зустрічного позову ВАТ «Державний
Ощадний банк України» про звернення
стягнення на предмет іпотеки, оскільки
такий висновок свідчить про неповне
з'ясування всіх обставин у даній
справі, зокрема, судами не було
враховано вже існуючу у позичальника
ОСОБА_8 на день ухвалення рішення 20
грудня 2010 року прострочену
заборгованість по кредиту у сумі
27 640 грн., яка є частиною загальної
заборгованості позичальника
ОСОБА_8 перед банком за договором
відновлювальної кредитної лінії
№ 2667 від 15 липня 2008 року у розмірі 779 429
грн. 98 коп., що і стало підставою для
обрання позивачем такого способу,
визначеного Законом України «Про
іпотеку» як звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
загальної заборгованості, що виникла
внаслідок неналежного виконання
позичальником умов кредитного
договору.

Слід також визнати передчасним
висновок апеляційного суду про
відсутність в матеріалах справи
доказів про отримання ОСОБА_7
попередження про можливе звернення
стягнення на предмет іпотеки, оскільки
таке попередження за № 2074 від 29 квітня
2009 року було надіслано на її адресу
рекомендованим листом 1 травня 2009 року
за № 53982575 та про отримання
якого свідчить підпис ОСОБА_7

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то рішення
місцевого суду та ухвала апеляційного
суду підлягають скасуванню в частині
вирішення зустрічного позову ВАТ
«Державний Ощадний банк України» в
особі філії - Печерського відділення №
3715

м. Києва з направленням справи у цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі
територіально відокремленого
безбалансового відділення № 10026/0187
філії - Головного управління по
м. Києву та Київській області АТ
«Ощадбанк», подану представником
Левковським О.Д., задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 20 грудня 2010 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9
грудня 2013 року в частині вирішення
зустрічного позову відкритого
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Печерського відділення № 3715 м. Києва до
ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_6, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
скасувати, справу направити у цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

У решті - судові рішення залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:

А.О. Леванчук Л.М. Мазур
А.В.
Маляренко В.А.
Нагорняк