Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І.,
Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового
засідання: Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Богунського
районного суду м. Житомира від 27 січня
2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» або банк) звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_1 Просило
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором від 09 серпня 2005
року у сумі 70 692,13 грн. В обґрунтування
позову зазначало, що ОСОБА_1 належним
чином не виконував зобов'язання за
кредитним договором, внаслідок чого
утворилася заборгованість.

Заочним рішенням Богунського
районного суду м. Житомира від 27 січня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено у зв'язку з пропуском
строків позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
подало апеляційну скаргу. Просить
заочне рішення скасувати та ухвалити
нове, яким позов задовольнити в повному
обсязі. Вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що позовна давність
застосовується лише за заявою сторони
у спорі, а відповідач такої заяви не
подавав; положення щодо заборони
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
поширюється лише на позасудовий
порядок врегулювання спорів.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що вона
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Виходячи з положень п.7 ч.11 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суд першої інстанції без наявності
заяви відповідача про застосування
позовної давності відмовив банку у
задоволені вимог про стягнення
заборгованості за споживчим кредитом у
зв'язку з пропуском строків позовної
давності. Таким чином, суд застосував
інститут позовної давності без заяви
про це сторони при розгляді спору про
повернення споживчого кредиту.

Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх судів України.

Дана норма також зобов'язує суди
привести свою практику у відповідність
із рішенням Верховного Суду України.

У постанові Верховного Суду України
від 20 листопада 2013 року, прийнятій за
наслідками розгляду справи №6-126 цс 13,
висловлена правова позиція, яка є
обов'язковою для суду першої інстанції,
який ухвалював рішення 27 січня 2014 року.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч.1 ст.258 ЦК України для окремих
видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту ( ч.5
ст.267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Пункт 7 ч.11 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч.11 ст.11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача, як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Таким чином, правова позиція
Верховного Суду України полягає у тому,
що у справах про повернення споживчого
кредиту суд застосовує інститут
позовної давності лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення, а не незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Відповідач не заявляв про
застосування строку позовної давності.
Однак, суд першої інстанції застосував
строк позовної давності та відмовив у
задоволенні вимог по строкам.

Оскільки судом першої інстанції
неправильно застосовані норми
матеріального права та з метою
приведення судової практики у
відповідність з вище вказаним рішенням
Верховного Суду України, колегія
суддів скасовує рішення суду першої
інстанції та ухвалює нове рішення по
суті з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та вбачається із
матеріалів справи, що 09 серпня 2005 року
між «ПРИВАТБАНКОМ» та ОСОБА_1
(позичальником) був укладений
кредитний договір №zrkwSE00000097, за умовами
якого банк надав відповідачу кредит на
купівлю житла у розмірі 15 000 грн., а
ОСОБА_1 зобов'язався повернути кредит
до 08 серпня 2008 року та сплатити
проценти за користування кредитом у
розмірі 2% на місяць на залишок
заборгованості і щомісячну комісію у
розмірі 1% від суми виданого
кредиту(а.с.6-7).

Щомісяця з « 10» по «15» число
відповідач зобов'язався надавати
банку кошти у сумі 741,12 грн. (щомісячний
платіж) для погашення заборгованості
за кредитним договором, що складається
із заборгованості за кредитом,
процентів, комісії.

Відповідач свої зобов'язання виконував
неналежно.

Відповідно до змісту п.1 ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

У пункті 4.1 кредитного договору
передбачено, що при порушенні
позичальником кожного із зобов'язань,
передбачених п.п.2.2.2,2.2.3 даного
договору, банк має право нарахувати, а
позичальник зобов'язується сплатити
банку пеню в розмірі 0,15% від суми
непогашеної заборгованості за кожний
день прострочення платежу.

Суду не надано доказів того, що
кредитний договір або його окремі
умови оскаржувалися сторонами у
встановленому законом порядку.

Заборгованість відповідача перед
позивачем станом на 23 травня 2013 року
підтверджується розрахунком, згідно
якого загальна сума заборгованості
становить 70 692 грн. 13 коп., яка
складається із: заборгованості за
кредитом (тіла) -5 222 грн. 70 коп.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом - 24 704 грн. 93 коп.,
заборгованості по щомісячній комісії -
1 950 грн. 75 коп., пені - 38 814 грн. 50 коп.
(а.с.4-5).

Розрахунок заборгованості відповідає
умовам договору, який уклали сторони
та умови якого зобов'язалися
виконувати.

Відповідно до роз'яснень, що надані
судам у пункті 27 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача. ОСОБА_1 до
апеляційного суду не з'явився, заяви
про зменшення розміру пені не подав, а
відтак колегія суддів позбавлена
можливості застосувати ч.3 ст.551 ЦК
України. Про час та місце розгляду
справи відповідач належним чином
повідомлений, про що свідчить розписка,
яка приєднана до матеріалів справи
(одержала дружина ОСОБА_2 для передачі).
Якщо особу, якій адресовано судову
повістку, не виявлено в місці
проживання, повістку під розписку
вручають будь-кому з повнолітніх
членів сім'ї, які проживають разом із
нею (ч.3 ст.76 ЦПК України). Судова
повістка вручена за зареєстрованим
місцем проживання відповідача -
АДРЕСА_1.

З огляду на вище викладене, колегія
суддів задовольняє вимоги банку
повністю та стягує з відповідача на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором у загальній сумі 70
692 грн. 13 коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий
збір у розмірі 706 грн. 92 коп.
покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Заочне рішення Богунського
районного суду м. Житомира від 27 січня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитним договором
від 09 серпня 2005 року №zrkwSE00000097 у сумі 70
692 грн. 13 коп., яка складається із: тіла
кредиту - 5 222 грн.70 коп., процентів за
користування кредитом - 24 704 грн.93 коп.,
щомісячної комісії - 1 950 грн. та пені - 38
814 грн.50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 706 грн.
92 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: