АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2820/14
Справа № 0427/7177/12
Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року

м.
Дніпропетровськ

28 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів
- Кіктенко Л.М., Осіяна О.М.

при
секретарі - Біленькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 січня 2014 року по справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма ім.
Горького» до ОСОБА_2, треті особи –
Новомосковська товарна біржа, ОСОБА_3,
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності на
будинок, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27.01.2014 року та ухвалити
нове, посилаючись на те, що при
ухваленні рішення суд першої інстанції
судом порушено норми матеріального
права та неповно з’ясував обставини,
які мають суттєве значення для справи /
а. с. 149-154 /.

Зазначеним рішенням суду від 27.01.2014
року позовні вимоги ТОВ «Агрофірма ім.
Горького» - задоволені.

Суд визнав дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку літ.
«А», цегляного, розміром 34,6 кв.м.
житлової площі з надвірними
побудовами: сарай - Б, вхід в підвал - В,
гараж - Г, вбиральня – Д, огорожа №1-4, що
розташований по вул. Радянській, 53-В в с.
Миколаївка Новомосковського району
Дніпропетровської області, що
укладений 16.05.2000 року на
Новомосковській товарній біржі за №
000113 між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма ім.
Горького».

Також, суд визнав за ТОВ «Агрофірма ім.
Горького» право власності на житловий
будинок літ. «А», цегляний, розміром 34,6
кв.м. житлової площі з надвірними
побудовами: сарай - Б, вхід в підвал -В,
гараж - Г, вбиральня – Д, огорожа №1-4, що
розташований по вул. Радянській, 53-В в с.
Миколаївка Новомосковського району
Дніпропетровської області.

Судом вирішено питання щодо розподілу
судових витрат по справі / а. с. 142-145 /.

Судом першої інстанції
встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу нерухомості, що
укладений 16.05.2000 року на
Новомосковській товарній біржі та
зареєстрований на цій товарній біржі
за реєстраційним № 000113 від 16.05.2000 року, -
ТОВ «Агрофірма ім. Горького» придбала
у ОСОБА_2 житловий будинок літ. «А»,
цегляний, розміром 34,6 кв.м. житлової
площі з надвірними побудовами: сарай -
Б, вхід в підвал - В, гараж - Г, вбиральня
– Д, огорожа №1-4, що розташований по
вул. Радянській, 53-В в с. Миколаївка
Новомосковського району
Дніпропетровської області, який
належав ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 17.04.1992 року,
посвідченого Миколаївською сільською
радою за реєстром №86, зареєстрованому
в БТІ за № 1013-5 /а. с. 11, 31, 119-120/.

Відповідно до договору
купівлі-продажу нерухомості від 16.05.2000
року, ТОВ «Агрофірма ім. Горького»
18.05.2000 року зареєструвало своє право
власності на спірний будинок в
Новомосковському БТІ, де було зроблено
відповідний запис в реєстровій книзі №
1, за реєстровим № 74 від 18.05.2000 року / а.
с. 31 зворот /.

У відповідності зі ст. 227 ЦК України
(1963р.), який діяв на час укладення угоди,
договір купівлі-продажу житлового
будинку чи іншого нерухомого майна
повинен бути нотаріально посвідчений.

Між тим, згідно ст. 47 ч. 2 ЦК
України (1963 р.) ЦК України, якщо одна із
сторін повністю або частково виконала
угоду, яка потребує нотаріального
посвідчення, а інша сторона
відмовляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі визнати
угоду дійсною, визнавши за позивачем
право власності на спірний будинок.

Судом встановлено, що продавець ОСОБА_2
отримали від позивача ТОВ «Агрофірма
ім. Горького» грошові кошти в сумі 2000
доларів США. Даний факт нею визнано в
судовому засіданні.

Судом також встановлено, що
обидві сторони виконали умови
зазначеного вище договору
купівлі-продажу від 16.05.2000 року,
оскільки ОСОБА_2 передала ТОВ
«Агрофірма ім. Горького» зокрема,
документи на домоволодіння, а ТОВ
«Агрофірма ім. Горького» передало
відповідачці обговорену грошову суму
за придбаний об’єкт нерухомості.

На підставі вище зазначеного договору
від 16.05.2000 року на позивача було
переоформлено і технічний паспорт на
домоволодіння /а. с. 8-10, 32-33/.

Крім того, починаючи з
моменту придбання вищевказаної
нерухомості, тобто з 16.05.2000 року, ТОВ
«Агрофірма ім. Горького» на законних
підставах користується та
розпоряджається на свій розсуд
домоволодінням розташованим по вул.
Радянській, 53-В, в с. Миколаївка
Новомосковського району
Дніпропетровської області, що
підтверджується, крім технічного
паспорту на спірне домоволодіння,
наказом ТОВ № 287 від 22.07.2009 року про
продаж ОСОБА_3 зазначеного
домоволодіння та довідкою ТОВ про
отримання коштів за нього, а також
самим договором купівлі-продажу,
укладеним між ТОВ «Агрофірма ім.
Горького» та ОСОБА_3, з яким, до речі,
сторони звернулись до нотаріуса за
його нотаріальним посвідченням, але їм
було відмовлено у вчиненні
нотаріальної дії, оскільки договір від
16.05.2000 року не посвідчений в
нотаріальному порядку / а. с. 34, 35, 73, 86 /.

На ОСОБА_3 було переоформлено і
особовий рахунок по газопостачанню у
спірному будинку, по якому ним
своєчасно здійснюються проплати, про
що свідчить довідка про відсутність
заборгованості /а. с. 98/.

На думку суду першої інстанції, все
вище викладене дає підстави
стверджувати, що сторони при укладанні
договору купівлі-продажу
домоволодіння від 16.05.2000 року досягли
усіх істотних умов договору, однак
ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального
посвідчення спірного договору.

ОСОБА_2 в судовому засіданні не
заперечувала факт ухилення нею від
нотаріального посвідчення спірного
договору.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_2
зазначила, що після підписання
спірного договору купівлі-продажу вона
передала технічний паспорт та всі інші
документи на домоволодіння, що
свідчить про її бажання виконати
договір.

За таких обставин, суд першої
інстанції, в силу ст. 47, ч. 2 ст. 227 ЦК
України (1963 року), прийшов до висновку,
що позовні вимоги ТОВ «Агрофірма ім.
Горького» підлягають задоволенню.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з’ясував
права та обов’язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а також
поясненнями самих сторін.

При вище викладених обставинах справи,
суд першої інстанції дійшов до
правильного та обґрунтованого
висновку про те, що позовні вимоги ТОВ
«Агрофірма ім. Горького» підлягають
задоволенню в силу ст. 47, ч. 2 ст. 227 ЦК
України (1963 року).

Приведені в апеляційній скарзі доводи
ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об’єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги
не є суттєвими для вирішення спірного
питання.

Крім того, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Справа розглянута судом
першої інстанції у відповідності з
вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України, тобто на
підставі доказів, що були надані суду
сторонами та іншими учасниками
процесу.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування судового
рішення, судом апеляційної інстанції
не встановлено.

Посилання відповідачки в апеляційній
скарзі на те, що вона не мала наміру в 2000
році укладати договір купівлі-продажу
спірного будинку, а мала намір отримати
у товариства гроші в борг (у зв’язку з
тяжким матеріальним становищем), але
товариством їй було відмовлено у
наданні позики і запропоновано укласти
договір купівлі-продажу будинку, що
вона і зробила, отримавши за це 2000
доларів США, які вона вважала боргом, -
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки належних та допустимих
доказів цих обставин відповідачка суду
не надала. До того ж, ніякі грошові
кошти товариству нею повернені не були
і ніяких, у встановленому законом
порядку, дій щодо повернення боргу нею
зроблено не було, як і не було оспорено
договір купівлі-продажу понад 10 років.

Також, посилання відповідачки в
апеляційній скарзі на те, що вона у
вересні 2012 року звернулася до суду з
позовом, де оспорює договір
купівлі-продажу від 16.05.2000 року, - не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
доказів такого звернення вона
апеляційному суду не надала, до того ж з
клопотаннями про зупинення
провадження у даній справі, до
вирішення цього позову, відповідачка
не зверталась ні до суду першої
інстанції, ні до апеляційного суду, а
отже це не може бути підставою для
скасування судового рішення від 27.01.2014
року.

Крім того, якщо позивачка дійсно
звернулася до суду з позовом, де
оспорює договір купівлі-продажу від
16.05.2000 року, і цей позов буде задоволено,
то вона не позбавлена можливості
звернутися до суду, в поряку ст. 361 ЦПК
України, про перегляд рішення суду від
27.01.2014 року за нововиявленими
обставинами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – відхилити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 січня 2014 року – залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

СУДДІ: