Єдиний унікальний номер 253/6176/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1786/2014
Головуючий у І інстанції Тарасенко
Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Янчук Т.О., Мірута О.А.

при секретарі Руденко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за заявою ОСОБА_1,
заінтересована особа Міський відділ
реєстрації актів цивільного стану
Горлівського міського управління
юстиції про встановлення факту, що має
юридичне значення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 14 січня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 14 січня 2014 року у
задоволенні заяви ОСОБА_1 про
встановлення факту, що має юридичне
значення відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням,
заявниця подала апеляційну скаргу, в
якій просила скасувати рішення суду,
оскільки воно ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а саме: суд в порушення вимог ст.53
КпШС не взяв до уваги, що в період з 1981
року по ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати та її
рідний батько ОСОБА_2 мешкали разом та
вели спільне господарство, суд не дав
належної оцінки показанням свідків та
родинним фотознімкам, помилково
прийшов до висновку, що батьки порушили
ст.7 Конвенції про права дитини,
прийняту 20 листопада 1989 року.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав
доводи апеляційної скарги, просив
задовольнити.

Представник заінтересованої особи
Міський відділ реєстрації актів
цивільного стану Горлівського
міського управління юстиції до суду не
з»явився, надав суду заяву з проханням
розглянути справу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення присутніх осіб, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді
справи встановив, що ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, батьки заявниці не
перебували у шлюбі, проживали з 1981 по 2004
рік разом. ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась
донька, заявниця по справі. Батьки не
виконали свій обов»язок щодо
реєстрації народження дитини в
державному органі реєстрації актів
цивільного стану.

Відмовляючи у задоволенні заявлених
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що з прийняттям Сімейного Кодексу
суттєво змінились підстави для
визначення батьківства та
встановлення факту батьківства щодо
дитини, яка народилась не раніше січня
2004 року, які суд має віршувати
відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст. 128,
на підставі будь-яких доказів, що
засвідчують походження дитини від
певної особи з дотриманням норм
цивільного процесуального
законодавства, доказів походження
ОСОБА_1 від ОСОБА_2 в судовому засіданні
не здобуто.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам рішення суду не
відповідає, оскільки суд першої
інстанції застосував норми
матеріального права, які не підлягали
застосуванню при розгляді цього спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Сімейний
кодекс набрав чинності з 1 січня 2004
року.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного
Суду від 15 травня 2006 року N 3 "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" роз'яснено, що,
оскільки підстави для визнання
батьківства за рішенням суду,
зазначені в ст. 128 СК, істотно
відрізняються від підстав його
встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС,
суди, вирішуючи питання про те, якою
нормою слід керуватися при розгляді
справ цієї категорії, повинні виходити
з дати народження дитини. Тому при
розгляді справ про встановлення
батьківства щодо дитини, яка
народилася до 01 січня 2004 року,
необхідно застосовувати відповідні
норми КпШС, беручи до уваги всі докази,
що достовірно підтверджують визнання
відповідачем батьківства, в їх
сукупності, зокрема, спільне
проживання й ведення спільного
господарства відповідачем та матір'ю
дитини до її народження, спільне
виховання або утримання ними дитини.

З матеріалів справи вбачається, що
заявниця ОСОБА_1 народилась
ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк..спр.3), тобто до 1 січня
2004 року, а суд першої інстанції вирішив
справу на підставі норм Сімейного
кодексу України.

Таким чином, суд першої інстанції не
врахував, що норми Сімейного кодексу
застосовуються до сімейних
правовідносин, які виникли після
набрання ним чинності, тобто не раніше 1
січня 2004 р.

На підставі ч.2 ст. 53 КпШС в разі
народження дитини в батьків, які не
перебувають у шлюбі, при відсутності
спільної заяви батьків батьківство
може бути встановлене в судовому
порядку за заявою одного з батьків або
опікуна (піклувальника) дитини, особи,
на утриманні якої знаходиться дитина, а
також самої дитини після досягнення
нею повноліття.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 5 "Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення" заяви про
встановлення фактів батьківства чи
визнання батьківства розглядаються
судом, якщо у свідоцтві про народження
певна особа не вказана батьком дитини
(наприклад , відповідно до ч. 2 ст. 55
Кодексу про шлюб та сім'ю запис про
батька дитини проведено за вказівкою
матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж
такий запис зовсім відсутній) і можуть
бути подані матір'ю, опікуном чи
піклувальником дитини чи самою дитиною
після досягнення повноліття.

Відповідно до повного витягу з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян щодо актового запису
про народження в актовому записі про
народження ОСОБА_1 відомості про батька
внесені за вказівкою матері.

Таким чином, ОСОБА_1 мала підстави
звернутися до суду з приводу
встановлення факту батьківства.

Але відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та ст. 256
ЦПК в порядку окремого провадження суд
розглядає справи про встановлення
фактів, якщо згідно із законом вони
породжують юридичні наслідки.

Процесуальний закон передбачає умови,
за яких в окремому провадженні можуть
бути встановлені факти, що мають
юридичне значення, зокрема: факти, що
підлягають установленню, повинні мати
юридичне значення, тобто від них
повинні безпосередньо залежати
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичної
особи без повторного звернення до суду
на підставі цього рішення;
встановлення факту не пов'язується з
наступним вирішенням спору про право.

Якщо під час розгляду справи в порядку
окремого провадження виникає спір про
право, який вирішується в порядку
позовного провадження, суд залишає
заяву без розгляду і роз'яснює
заінтересованим особам, що вони мають
право подати позов на загальних
підставах (ч. 6 ст. 235 ЦПК).

З заяви ОСОБА_1 не вбачається взагалі
мета встановлення факту.

З пояснень представника заявника в
судовому засіданні виходить, що в
подальшому ОСОБА_1 буде вирішувати
питання щодо оформлення спадщини.

Згідно зі ст.1261 ЦК у першу чергу право
на спадкування за законом мають діти
спадкодавця.

Між тим, суд першої інстанції в
порушення вимог процесуального закону,
не з»ясувавши належним чином які
наслідки породжує встановлення такого
факту, прийняв заяву ОСОБА_1 до
провадження до суду та розглянув її в
порядку окремого провадження,
відповідно до положень ст.256 ЦПК
України.

Ураховуючи наведене, висновок суду про
розгляд спору в порядку окремого
провадження не ґрунтується на законі.

У відповідності з положеннями ч.1 ст.310
ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню в апеляційному порядку із
закриттям провадження у справі або
залишенням заяви без розгляду з
підстав, визначених положеннями цього
Кодексу.

З урахуванням встановлених
обставин та вимог закону, приймаючи до
уваги що встановлення юридичного
факту батьківства пов»язане із
вирішенням спору про право на спадщину,
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню, а заява ОСОБА_1 залишенню
без розгляду із роз»ясненням про її
право звернення до суду на загальних
підставах, з дотриманням правил
підсудності.

Керуючись ч.6 ст.235, ст.303, 307, 310, 315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Горлівки Донецької області від
14 січня 2014 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа
Міський відділ реєстрації актів
цивільного стану Горлівського
міського управління юстиції про
встановлення факту, що має юридичне
значення залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_1 про право звернення
до суду на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді