У х в а л а

07 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П., суддів:
Карпенко С.О., Попович О.В.,Касьяна О.П.,
Ступак О.В.,розглянувши у судовому
засіданні заяву представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 9 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6,
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Дрогобицьке міжміське
бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», третя особа -
Стебницька державна нотаріальна
контора, про визнання недійсним
договору дарування,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 19
грудня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 14 листопада 2013 року, позов
ОСОБА_8 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування
77/100 ідеальних частин житлового будинку
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6

Зобов'язано КП Львівської обласної
ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО»
скасувати рішення про державну
реєстрацію права власності від 13
грудня 2009 року за реєстровим номером №
249 на 77/100 ідеальних частин житлового
будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною
надвірних будівель за ОСОБА_6

Додатковим рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 13 березня 2013 року доповнено
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 19 грудня
2012 року.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

9 грудня 2013 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ представнику відповідачки
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі за касаційною
скаргою на рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

11 березня 2014 року представник
відповідачки ОСОБА_6 - ОСОБА_7
подав заяву про перегляд зазначеної
ухвали з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 листопада 2011 року у
справі про визнання договору
дарування недійсним, зобов'язання
повернути майно, якою рішення
апеляційного суду скасовано, а рішення
суду першої інстанції про відмову у
задоволенні позову залишено в силі;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 жовтня 2012 року у справі про
визнання договору дарування квартири
недійсним, якою апеляційного суду
скасовано, а рішення суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову залишено в силі.

В обґрунтування заяви представник
відповідачки посилається на ті
обставини, що судом касаційної
інстанції при вирішенні подібних
спорів неоднаково застосована ст. 229 ЦК
України, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень.

Перевіривши доводи заяви, зміст
судових рішень, на які посилається
заявник, та судового рішення, про
перегляд якого подана заява, колегія
суддів дійшла висновку, що у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України потрібно відмовити з таких
підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах потрібно розуміти
такі, де тотожними є предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції, про перегляд якої подана
заява, вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновком судів
попередніх інстанцій, які встановивши,
що позивачка, укладаючи договір
дарування, діяла під впливом помилки
щодо характеру (природи) правочину,
така помилка мала місце та має істотне
значення, та надавши оцінку зібраним
доказам, дійшли висновку про наявність
підстав для задоволення позову.

Тоді як зі змісту судових рішень суду
касаційної інстанції, на які
посилається заявник, як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками
судів попередніх інстанцій про
наявність підстав для відмови у
задоволенні позовів у зв'язку із
недоведеністю позовних вимог.

Отже в даному випадку не відбулось
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції ст. 229 ЦК України,
оскільки судами при вирішенні цих
спорів встановлені різні обставини
справи та їм надана відповідна оцінка.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що наведені
заявником доводи не містять ознаки, які
згідно з вимогами статті 355 ЦПК України
є підставою для перегляду судових
рішень суду касаційної інстанції, а
тому у допуску справи до провадження
Верховного Суду України потрібно
відмовити.

Керуючись ст.ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_8
до ОСОБА_6, комунального підприємства
Львівської обласної ради «Дрогобицьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
третя особа - Стебницька державна
нотаріальна контора, про визнання
недійсним договору дарування, за
заявою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 9 грудня 2013 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
С.О. Карпенко

О.П. Касьян

О.В. Попович

О.В. Ступак