Номер провадження: 22-ц/785/1546/14
Номер справи місцевого суду: 1508/423/12
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гончаренко
В.М.,Короткова В.Д..

з участю секретаря - Волчанського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,третя особа
Комунальне підприємство «Одеський
обласний фонд підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі» про розподіл майна подружжя,
вселення, встановлення порядку
користування будинком, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Великомихайлівського районного суду
Одеської області від 11.07.2013 року ,-

встановила:

У липні 2012 року позивач ОСОБА_2 ,
звернулась до суду з позовом про
розподіл майна подружжя, вселення,
встановлення порядку користування
будинком і з врахуванням уточнень в
обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що з 17.01.2008 року по
12.01.2012 року вона перебувала у шлюбі з
відповідачем.

За час шлюбу ,за рахунок спільних
коштів подружжям були придбані
будинок ,розташований за адресою
АДРЕСА_1 , та автомобіль ГАЗ д.н. НОМЕР_2 ,
які були зареєстровані за
відповідачем.

В період шлюбу з відповідачем
,народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те,що відповідач не дає
їй з сином проживати у будинку та з
врахуванням інтересів сина , позивач
просила :

- визнати за нею право власності на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1;

- визначити порядок користування
житловим будинком АДРЕСА_1 і надати
їй та сину ОСОБА_4 у користування
кімнату 1-5 площею 10.3 кв.м. і кімнату 1-6
площею 13.9 кв.м., ОСОБА_3 надати у
користування кімнату 1-2 площею 14.7 кв.м.,
залишити у спільному користуванні
сіни 1 площею 16.9 кв.м.,вітальню 1-1 площею
6.1 кв.м.,ванну 1-3 площею 5.5. кв.м.,кухню 1-4
площею 9.4 кв.м.;

- вселити її та сина ОСОБА_4 до
житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- провести поділ майна подружжя і
виділити у власність відповідача
автомобіль марки ГАЗ 32213 , 1999 року
випуску , р.н. НОМЕР_2 , стягнувши з
відповідача на її користь грошову
компенсацію у розмірі 14000 грн.;

- стягнути судові витрати з
відповідача на її користь.

В судовому засіданні позивач
підтримала позов та просила його
задовольнити.

Відповідач ,в судовому засіданні позов
не визнав , просив відмовити у
задоволенні позову.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився .

Рішенням Великомихайлівського
районного суду Одеської області від
11.07.2013 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 , право приватної
власності на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1.

Визначено порядок користування
житловим будинком АДРЕСА_1 і надано
ОСОБА_2 та сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
користування кімнату 1-5 площею 10,3 кв.м і
кімнату 1-6 площею 13,9 кв.м;

ОСОБА_3 надано у користування кімнату 1-2
площею 14,7 кв.м;

Залишено у спільному користуванні
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 сіни І площею
16,9 кв.м, вітальню 1-1 площею 6,1 кв.м, ванну
1-3 площею 5,5 кв.м, кухню 1-4 площею 9,4 кв.м.

Вселено ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до житлового будинку
АДРЕСА_1.

Проведено поділ майна подружжя і
виділено у власність ОСОБА_3 автомобіль
марки ГАЗ 32213, 1999 року випуску, з
реєстраційним номером НОМЕР_2,
стягнувши з нього на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію у розмірі 7886,18
гривень.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволені
позову ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, вивчивши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги, заперечень на них, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
скасуванню з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,заявлених
у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається ,що
17.01.2008 року сторони уклали шлюб , що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
серія НОМЕР_3 від 17.01.2008 року (а.с.10).

Від шлюбу народився син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження серія
НОМЕР_4 від 14.05.2008 року (а.с.11).

Шлюб між сторонами був розірваний 12
січня 2012 року рішенням
Великомихайлівського районного суду
Одеської області (а.с.12).

Відповідно до рішення
Великомихайлівського районного суду
Одеської області від 12.01.2012 року місце
проживання дитини було визначено з
матір'ю ОСОБА_2

Після розірвання шлюбу позивач з сином
ОСОБА_4 перейшла проживати до батьків.

17.10.2008 року між відповідачем ОСОБА_3 та
третьою особою КП «Одеський обласний
Фонд підтримки індивідуального
житлового будівництва на селі» був
укладений договір кредиту № 1252 , за
яким ОСОБА_3 було отримано 47000 грн.
строком погашення до 17.10.2026 року , для
придбання житла (а.с.22-23).

Під час перебування у шлюбі , сторонами
було придбано 21.10.2008 року житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами АДРЕСА_1 ,що підтверджується
договором купівлі-продажу від 21.10.2008
року (а.с.8) та 17.03.2010 р. автомобіль марки
ГАЗ 32213, 1999 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_2 (а.с.37).

Право власності на спірне майно
подружжя було зареєстровано на
відповідача.

У забезпечення виконання відповідачем
зобов'язань за договором кредиту № 1252
від 17.10.2008року , між відповідачем та
третьою особою КП «Одеський обласний
Фонд підтримки індивідуального
житлового будівництва на селі» був
укладений договір іпотеки ВКТ № 573656
,за яким відповідно до п.1.3.1 в іпотеку
було передано житловий будинок з
господарчими будівлями і спорудами
АДРЕСА_1 (а.с.26-30).

Суд першої інстанції ,задовольняючи
частково позов ОСОБА_2 виходив з того
,що у силу статей 69, 70, 71 СК України
придбаний будинок та автомобіль є
об'єктами права спільної сумісної
власності подружжя і підлягають
поділу в рівних частках та оскільки
автомобіль є неподільним об'єктом
права спільної сумісної власності , суд
стягнув з відповідача на користь
позивача вартість 1/2 частки спірного
автомобіля.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в
частині вселення у спірний будинок та
встановлюючи порядок користування
спірним будинком ,суд першої інстанції
виходив з того,що позивач як власник 1/2
частини спірного будинку , відповідно
до ст. 383 ЦК України , має право на
вселення та встановлення порядку
користування спірним будинком .

Проте повністю погодитися з
висновками суду першої інстанції не
можна.

Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу
,визнання його недійсним та поділ
майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р.( у
подальшому «Постанова № 11») зазначено,
що до складу майна, що підлягає
поділу,включається загальне майно
подружжя,наявне у нього на час
розгляду справи ,та те,що знаходиться
у третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї .

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання
право власності на 1/2 частку спірного
домоволодіння не звернув уваги на те,
що спірний будинок був придбаний
подружжям в кредит , суд першої
інстанції не з'ясував суму коштів які
були сплачені подружжям за договором
кредиту .

Таким чином вірно встановивши те , що
спірний будинок є спільним майном
подружжя придбаний в кредит, залишив
поза увагою те, що боргові зобов'язання
перед позикодавцем несуть як чоловік,
так і дружина та не визначив залишок
заборгованості за кредитним договором
і при поділі майна його не врахував.

Відповідно до довідки Фонду
підтримки індивідуального житлового
будівництва на селі Одеської обласної
ради № 1970601 від 17.03.2014 року , станом на
12.01.2012 року відповідачем ОСОБА_3
сплачено в рахунок погашення кредиту
6600 грн. ,після розірвання шлюбу кредит
сплачує відповідач самостійно.

Таким чином на день розірвання шлюбу
подружжям сплачено 6600 грн. , тобто по 3300
грн. кожним.

Виходячи з того ,що будинок був
придбаний в кредит на придбання якого
подружжям отримано 47000 грн., частка
позивача у спірному будинку складає 7/100
частки , відповідно відповідача 93/100
частки.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на вищенаведене та помилково визнав за
сторонами право власності на спірний
будинок в рівних частках.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними. Присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
розподілу автомобіля ГАЗ 32213 ,р.н.
НОМЕР_2 не звернув уваги на те,що
позивачем ОСОБА_2 всупереч до вимог ч. 4
ст. 71 СК України при зверненні з позовом
до суду не була внесена на депозитний
рахунок відповідна грошова сума
вартості 1/2 частки спірного автомобіля
та відповідач заперечував проти
отримання такої компенсації.

За таких підстав в разі не вчинення
сторонами дій направлених на надання
згоди присудження грошової
компенсації та не внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд мав
визнати ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишити майно у їх спільній частковій
власності , така правова позиція
узгоджується з рекомендаціями п. 25
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» ( у под.
«Постанови № 11»).

Тому за сторонами має бути визнано
право власності на автомобіль ГАЗ 32213 ,
д.н. НОМЕР_2, 1999 року випуску в рівних
частках тобто по 1/2 частки за кожним.

Суд першої інстанції вірно вселив
позивача разом з неповнолітнім сином у
спірний будинок та визначив порядок
користування спірним будинком з
врахуванням прав та інтересів
неповнолітньої дитини та сторін.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо неврахування
судом першої інстанції того, що за
договором кредиту № 1252 від 17.10.2008 року
погашення кредиту здійснює відповідач
та після розірвання продовжує
сплачувати кредит ,позивач відмовилася
від поділу кредиту чим порушені права
відповідача ,тому відповідач є
власником будинку , оскільки
відповідно до ст.65 СК України , договір
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї ,створює обов'язки для
другого подружжя ,якщо майно ,одержане
за договором , використане в інтересах
сім'ї. Тобто дружина та чоловік
незалежно від припинення шлюбу мають
рівні права та обов'язки щодо спільно
нажитого у шлюбі майна ,оскільки
розірвання шлюбу не звільняє подружжя
від зобов'язань за кредитом.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо неврахування
судом першої інстанції того, що
вселенням позивача з сином у спірний
будинок були порушені права дитини ,
через те ,що не було залучено орган
опіки та піклування до участі у справі
,не було встановлено та отримано
висновок від органу опіки та
піклування щодо можливості проживання
дитини у спірному будинку , не було
визначено місце проживання дитини та
відповідно отримано висновок органу
опіки та піклування з цього приводу ,
оскільки місце проживання дитини було
предметом дослідження в суді та
визначено рішенням
Великомихайлівського районного суду
Одеської області від 12 січня 2012 року .

Відповідно до рішення
Великомихайлівського районного суду
Одеської області від 12.01.2012 року місце
проживання дитини було визначено з
матір'ю ОСОБА_2 (а.с.12).

Матеріали справи не містять ,а
відповідачем всупереч до вимог ст. 60
ЦПК України ,не надані докази
перебування спірного будинку АДРЕСА_1
,в якій були вселені позивач з сином у
аварійному або непридатному стані для
проживання.

Відповідно до поверхового плану та
експлікації до нього
Великомихайлівського БТІ, будинок
складається з сіней І площею 16,9 кв.м,
вітальні 1-1 площею 6,1 кв.м, кімнат 1-2, 1-5 і
1-6 площею відповідно 14,7 кв.м, 10,3 кв.м, 13,9
кв.м, ванної 1-3 площею 5,5 кв.м, кухні 1-4
площею, 4 кв.м.(а.с.57-59).

Суд першої інстанції вірно ,з
врахуванням інтересів дитини ,не
порушуючи права сторін , визначив
порядок користування спірним
будинком.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо неврахування
судом першої інстанції того, що спірний
автомобіль ГАЗ 32213, д.н. НОМЕР_2, 1999 року
випуску, не є спільною сумісною
власністю подружжя через те,що був
взятий відповідачем у користування та
доказів придбання його подружжям ,
матеріали справи не містять, оскільки
відповідно до довідки відділення
реєстраційно-екзаменаційної роботи
управління Державтоінспекції УМВС
України в Одеській області, за
відповідачем на підставі свідоцтва про
реєстрацію НОМЕР_5 від 17 березня 2010 року
зареєстрований автомобіль ГАЗ 32213 з
державним номером НОМЕР_2, 1999 року
випуску (а.с.37).

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо неврахування
судом першої інстанції того,що на час
вирішення спору спірний будинок
перебував у заставі ,оскільки
відповідно до вимог ст.65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї. Це означає, що дружина
та чоловік незалежно від припинення
шлюбу мають рівні права та обов'язки
щодо спільно нажитого у шлюбі майна,
оскільки розірвання шлюбу не звільняє
подружжя від зобов'язань за кредитом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. п. 23, 24 постанови
від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Таким чином, в судовому порядку можна
поділити спільне майно подружжя шляхом
визнання права власності на нього,
оскільки право володіння та
користування майном не заборонено, а
поділ майна подружжя не є
розпорядженням ним.

Суд першої інстанції помилково
стягнув з відповідача на користь
позивача 1500 грн. судових витрат
,оскільки матеріали справи не містять
розрахунку правової допомоги
передбаченого Постановою Кабінету
Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року.

За таких підстав , відповідно до п.4 ч.1
ст.309 ЦПК України , апеляційна скарга
ОСОБА_3 підлягає частковому
задоволенню , а рішення суду першої
інстанції скасуванню, з ухваленням
нового рішення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3
підлягають стягненню 375 грн. судових
витрат понесених позивачем .

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст. 309, 316, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Великомихайлівського
районного суду Одеської області від
11.07.2013 року скасувати .

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл
майна подружжя, вселення, встановлення
порядку користування будинком
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, право приватної
власності на 7/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 , право приватної
власності на 93/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_2 разом з
неповнолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до
житлового будинку АДРЕСА_1.

Визначити порядок користування
житловим будинком АДРЕСА_1 і надати
ОСОБА_2 та неповнолітньому сину ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у користування кімнату 1-5
площею 10,3 кв.м і кімнату 1-6 площею 13,9
кв.м;

ОСОБА_3 надати у користування
кімнату 1-2 площею 14,7 кв.м;

Залишити у спільному користуванні
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 сіни І площею
16,9 кв.м, вітальню 1-1 площею 6,1 кв.м, ванну
1-3 площею 5,5 кв.м, кухню 1-4 площею 9,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних
частках право спільної часткової
власності на автомобіль марки ГАЗ 32213,
1999 року випуску, з реєстраційним
номером НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 375
грн. судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з моменту
набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.А. Калараш

В.М.Гончаренко

В.Д. Коротков