РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Нестеренко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Четверта
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визначення додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, третя особа Четверта
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визначення додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини після брата ОСОБА_3.

В обґрунтуванні своїх позовних
вимог посилався на те, що ОСОБА_3 на
праві власності належала квартира
АДРЕСА_1. За життя він склав
розпорядження, яким належну йому
квартиру АДРЕСА_1 заповідав своєму
племіннику, а сину відповідача, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказаний заповіт був
посвідчений 17.07.2008 року приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, після
його смерті відкрилася спадщина на
належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Позивач, діючи в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, своєчасно подав до
Четвертої дніпропетровської державної
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини, однак свідоцтво
про право на спадщину за заповітом не
було видано, оскільки брат ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом про
визнання вказаного заповіту недійсним.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду від 18.05.2013 року, яке
залишене без змін ухвалою Апеляційного
суду від 30.10.2013 року, заповіт від імені
ОСОБА_3, складений та посвідчений 17.07.2008
року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, був
визнаний недійсним.

Як вказує позивач, він
неодноразово звертався до
нотаріальної контори стосовно подачі
також і від свого імені заяви про
прийняття спадщини за законом, однак
йому було відмовлено та роз'яснено, що
оскільки спадкодавець залишив заповіт,
то подавати заяву в порядку
спадкування за законом, є недоцільним.

Таким чином, на теперішній час
єдиною особою, яка звернулася із заявою
про прийняття спадщини, є спадкоємець
другої черги за законом старший брат
ОСОБА_2, який не визнає право позивача
на спадкування вказаної квартири після
померлого брата ОСОБА_3.

Позивач зазначає, що він
пропустив встановлений законом
шестимісячний строк на подачу заяви
про прийняття спадщини з поважних
причин, оскільки на час відкриття
спадщини діяв заповіт і рішення про
визнання його недійсним набрало
чинності тільки у жовтні 2013 року, тому
просив суд визначити йому додатковий
строк для подання заяви про прийняття
спадщини.

У судовому засіданні позивач
надав пояснення, аналогічні викладеним
у позовній заяві та додатково зазначив,
що він пропонував ОСОБА_2 вирішити
справу мирним шляхом, однак останній не
погоджується. Позивач вважає причину
пропуску подачі ним заяви про
прийняття спадщини поважною, оскільки
нотаріус відмовив йому у прийнятні
вказаної заяви через наявність
заповіту.

Представник позивача позов
підтримала та просила його
задовольнити.

Відповідач проти позову
заперечував та суду пояснив, що у
серпні 2010 року він зателефонував до
свого брата по лінії матері ОСОБА_1 та
дізнався, що їх середній брат ОСОБА_3
помер, про що позивач його вчасно
навіть не повідомив.

Після цього 20.08.2010 року ОСОБА_2
звернувся до Першої дніпропетровської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини за
законом після смерті брата ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Лише після спливу строку для
прийняття спадщини у грудні 2010 року
йому стало відомо про наявність від
спадкодавця заповіту на ім'я свого
племінника - сина позивача ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який був посвідчений
17.07.2008 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5.

Знаючи про психічне захворювання
брата на шизофренію, неадекватність
його поведінки та встановлення йому у
зв'язку з цим 2 групи інвалідності,
відповідач звернувся до суду з позовом
про визнання вказаного заповіту
недійсним з підстав, передбачених 225 ЦК
України.

Рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду від 18.05.2013 року, яке залишено без
змін ухвалою Апеляційного суду від
30.10.2013 року, визнано недійсним заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за №7099,
згідно з яким ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
заповідав належну йому квартиру
АДРЕСА_1, своєму племіннику ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач зазначає, що позивач
мав можливість своєчасно подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини, однак цього не
зробив. Ним особисто у встановлений
законом строк подана заява про
прийняття спадщини за заповітом в
інтересах свого неповнолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому в цей же день
він мав можливість також подати заяву і
від свого імені.

Окрім цього, позивач, знаючи про
хворобу брата ОСОБА_3, навмисно
приховав даний факт від нотаріуса, у
зв'язку з чим нею був незаконно
посвідчений заповіт, який визнаний
судом недійсним. Наявність даного
заповіту позивач приховав також і від
відповідача, маючи за мету отримати в
цілому спірну квартиру у спадок для
своєї сім'ї.

Вказуючи на дані обставини та
відсутність поважних причин для
несвоєчасного звернення до нотаріуса
із відповідною заявою про прийняття
спадщини, відповідач просив у позові
відмовити.

Представник третьої особи
Четвертої дніпропетровської державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явився, надав заяву, в
якій просив слухати справу у його
відсутність та постановити рішення
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Вислухавши пояснення сторін,
представника позивача, дослідивши
матеріали даної цивільної справи та
спадкової справи, суд вважає
ОСОБА_1 відмовити в позовних вимогах з
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_3 на праві власності,
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло, виданого 04.06.2004 року
Управлінням житлового господарства
Дніпропетровської міського ради
згідно з розпорядженням №4/148-01 від
04.06.2004 року, належала квартира АДРЕСА_1
(а.с.21).

За життя він склав розпорядження,
яким належну йому квартиру АДРЕСА_1
заповідав своєму племіннику, а сину
позивача, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказаний
заповіт був посвідчений 17.07.2008 року
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с. 47).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, після
його смерті відкрилася спадщина на
належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Як свідчать матеріали спадкової
справи, позивач, діючи в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, подав до Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини, однак свідоцтво
про право на спадщину за заповітом не
було видано, оскільки ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом про визнання
вказаного заповіту недійсним.

Як зазначено в рішенні
Амур-Нижньодніпровського районного
суду від 18.05.2013 року, яке залишене без
змін ухвалою Апеляційного суду від
30.10.2013 року, згідно з Актом №13
амбулаторної (посмертної)
судово-психіатричної експертизи від
18.04.2013 року, померлий ОСОБА_3 станом на
17.07.2008 року (день складання заповіту) за
своїм психічним станом не розумів
значення своїх дій та не міг керувати
ними.

Як пояснив суду позивач, він
особисто їздив з братом ОСОБА_3 до
нотаріуса з метою складання та
посвідчення заповіту. Як вбачається,
він був обізнаний про стан здоров'я
спадкодавця, його психічне
захворювання та зловживання
алкогольними напоями, тому міг
допускати, що вказаний заповіт може
оспорюватися іншим спадкоємцем -
ОСОБА_2 та у подальшому визнаний
недійсним.

Суд вважає, що у ОСОБА_1 було
достатньо часу та можливості для
звернення до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини за законом після
смерті свого брата, однак він даної
заяви у встановлений законом
шестимісячний строк не подав. Окрім
цього, його посилання стосовно відмови
нотаріуса у прийнятті такої заяви, не
знайшли свого підтвердження в суді,
оскільки належних та допустимих
доказів цьому не надано.

Позивач не спростовував того
факту, що відповідач у серпні 2010 року
зателефонував йому та повідомив про
подання ним заяви до нотаріальної
контори про прийняття спадщини, однак
сам із такою ж заявою до нотаріуса, як
спадкоємець другої черги за законом, не
звернувся.

Все вищезазначене свідчить про
відсутність наміру та бажання у
позивача приймати спадщину за законом
після смерті брата, та маючи за мету
отримання даної квартири в цілому у
спадок його неповнолітнім сином.

Відповідно до п.3 ст.1272 ЦК України
за позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк для прийняття
спадщини достатній для подання ним
заяви про прийняття спадщини.

Зважаючи на викладене та
приймаючи до уваги посилання та докази,
надані сторонами, суд дійшов висновку
про відсутність у позивача поважних
причин щодо пропуску ним строку
звернення до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, тому
підстави для задоволення позовних
вимоги про визначення додаткового
строку для подання такої заяви, -
відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 210-215 ЦПК
України, ст.ст. 1268, 1269, 1270, 1269, 1272 ЦК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, третя
особа Четверта дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини, -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: