АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

Іменем України

10 квітня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

за участю представника апелянта ТОВ
«Укрінформсервіс» - Баумана Ю.Т.,

представника відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрінформсервіс» на рішення
Деснянського районного суду міста
Києва від 23 серпня 2012 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «КСК-БЛОК» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про
стягнення заборгованості, та за
зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «КСК-БЛОК»,
треті особи: Комунальне підприємство
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
Київська міська державна
адміністрація, про визнання права
власності на об'єкти самочинного
будівництва,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/605/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Лісовська О.В.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Деснянського районного суду
міста Києва від 23 серпня 2012 року в
задоволенні позовних вимог Товариству
з обмеженою відповідальністю
«КСК-БЛОК» відмовлено, зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 задоволено, було
визнано за ОСОБА_3 право власності на
нежитловий будинок, загальною площею
359, 2 кв.м., основною площею 170, 9 кв.м.,
допоміжною площею 188, 3 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
визнано за ОСОБА_4 право власності на
нежитловий будинок, загальною площею
386, 0 кв.м., основною площею 180, 2 кв.м.,
допоміжною площею 205, 8 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_2,
визнано за ОСОБА_5 право власності на
нежитловий будинок, загальною площею
386, 6 кв.м., основною площею 185, 0 кв.м,,
допоміжною площею 201,6 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_3,
визнано за ОСОБА_6 право владності на
нежитловий будинок, загальною площею
378, 0 кв.м., основною площею 121, 7 кв.м.,
допоміжною площею 256, 3 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_4,
визнано за ОСОБА_6 право власності на
нежитловий будинок, загальною площею
372,1 кв.м., основною площею 203, 2 кв.м.,
допоміжною площею 243, 9 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_5,
визнано за ОСОБА_6 право власності на
нежитловий будинок, загальною площею
178, 9 кв.м., основною площею 53, 8 кв.м.,
допоміжною площею 125, 1 кв.м.,
розташований за адресою АДРЕСА_6,
визнано за ОСОБА_10 право власності на
нежитловий будинок, загальною площею
577, 5 кв.м., основною площею 194, 6 кв.м.,
допоміжною площею 382,9 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_7,
визнано за ОСОБА_11 право власності на
нежитловий будинок, загальною площею
575, 3 кв.м., основною площею 194, 6 кв.м.,
допоміжною площею 380, 5 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_8,
визнано за ОСОБА_12 право власності на
нежитловий будинок, загальною площею
505, 4 кв.м,. основною площею 233, 8 кв.м.,
допоміжною площею 271,6 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_9,
визнано за ОСОБА_7 право власності на
нежитловий будинок, загальною площею
651, 7 кв.м., основною площею 139, 4 кв.м.,
допоміжною площею 512, З кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_10,
визнано за ОСОБА_8 право власності на
нежитловий будинок, загальною площею
379, 1 кв.м., основною площею 170, 6 кв.м.,
допоміжною площею 208,5 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_11,
визнано за ОСОБА_8 право власності на
нежитловий будинок, загальною площею
390, 3 кв.м., основною площею 117, 1 кв.м ,
допоміжною площею 273,2 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_12,
визнано за ОСОБА_9 право власності на
нежитловий будинок, загальною площею
491,8 кв.м., основною площею 215,0 кв.м.,
допоміжною площею 276,8 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_13.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
ТОВ «Укрінформсервіс» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення в частині
задоволення зустрічних позовних вимог
та прийняти в цій частині нове, яким у
задоволені зустрічного позову
відмовити у повному обсязі.

Апелянт ТОВ «Укрінформсервіс» в своїй
скарзі зазначає, що інвестори отримали
право власності на 99,99 відсотків
майнових прав Об'єктів нерухомого
майна, а 00,01 відсотків майнових прав на
Об'єкти нерухомого майна належить ТОВ
«Укрінформсервіс».

Також апелянт стверджує, що суд першої
інстанції, при розгляді справи про
визнання права власності на самочинне
будівництво повинен був належним чином
перевіряти, чи було питання оформлення
права власності на самочинне
будівництво предметом розгляду
компетентного державного органу,
рішення якого чи його відсутність
давали б підстави вважати про
наявність спору про право.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., пояснення представника апелянта
та представника відповідачів,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
скасуванню, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно положень ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Задовольняючи зустрічний позов, суд
першої інстанції виходив з
встановлених в судовому засіданні
обставин, а саме врахування згоди
користувача земельної ділянки на
добудову профінансованих
відповідачами об'єктів, дотримання
будівельних норм, правил, інших
містобудівних нормативів, відсутність
значних відхилень від проекту
будівництва, а також те, що будівництво
об'єктів не суперечить суспільним
інтересам та не порушує прав інших
осіб.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується та вважає, що судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, не залучені всі
сторони до справи, інтереси і права
яких зачіпали позовні вимоги сторін.

Так, згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Як вбачається з Інвестиційних
договорів, Інвестор зобов'язаний
здійснити викуп 100 відсотків облігацій,
при цьому Інвестор стає власником
майнових прав на Об'єкт нерухомості при
повній їх оплаті ( п.6.2 Інвестиційного
договору).

Проте з наявних в матеріалах справи
актів прийому передачі цінних паперів
вбачається, що Інвестори отримали у
власність 99,99 відсотків облігацій, які
і були оплачені Інвесторами, решта 00,01
відсотків майнових прав на Об'єкти
нерухомого майна залишились не
викупленими. Посилання в рішенні суду
на обставини Акти приймання-передачі
об'єктів незавершеного будівництва,
укладених між ТОВ «Укрінформсервіс» та
відповідачами, за якими останнім були
передані профінансовані ними об'єкти
незавершеного будівництва, не в
повному обсязі були досліджені судом
першої інстанції, оскільки сторона
договорів - ТОВ «Укрінформсервіс», не
була залучена у справі.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги, що суд першої інстанції без
відома апелянта та без залучення його
до участі в розгляді справи вирішив
питання про його майнові права на
об'єкти нерухомого майна.

Крім того колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення зустрічного
позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України
«Про оренду землі» орендарями
земельних ділянок є юридичні або
фізичні особи, яким на підставі
договору оренди належить право
володіння і користування земельною
ділянкою.

Правовими приписами ч. 1 ст. 25 Закону
України «Про оренду землі»
передбачено: право Орендаря самостійно
господарювати на землі з дотриманням
умов договору оренди землі.

З договорів про передачу функцій
замовника будівництва, умови яких,
зокрема, п. 1.1, 1.5, свідчать про те, що ЗАТ
«Київгума» надало відповідачам
функції замовника реконструкції
об'єкта містобудування на земельній
ділянці, наданій останньому згідно
договору оренди земельної ділянки для
реконструкції, що на думку суду
свідчить, що об'єкти побудовані на
земельній ділянці, відведеній саме для
здійснення відповідної реконструкції
та будівництва за згодою користувача
земельної ділянки.

В обґрунтування свого висновку, суд
першої інстанції посилається на п. 16
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику
застосування судами статті 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)», а саме позов
особи, яка самочинно збудувала
нерухоме майно на земельній ділянці,
власником або користувачем якої є інша
особа, про визнання права власності на
цю нерухомість, який може бути
задоволено судом на підставі частини
третьої статті 376 ЦК України, якщо буде
встановлено, що власник або користувач
земельної ділянки не заперечує проти
цього, будівництво не порушує права
інших осіб і відповідає будівельним,
архітектурним, санітарним, екологічним
та іншим нормам і правилам, державним
стандартам.

Проте, встановивши, що ЗАТ «Київгума» є
користувачем земельної ділянки, згідно
укладеного 20 серпня 2003 року між
Київською міською радою та Закритим
акціонерним товариством «Київгума»
договору оренди земельної ділянки, суд
першої інстанції не залучив до участі у
справі ЗАТ «Київгума», у зв'язку з чим
не з'ясував яку згоду підприємство
надавало та чи не заперечує на час
розгляду справи проти визнання права
власності за ними на об'єкти
нерухомості, та дійшов
необґрунтованого висновку про
відсутність порушення прав ЗАТ
«Київгума».

Також судом першої інстанції залишено
поза увагою положення п. 8 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику
застосування судами статті 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)», за якими
права користування чужою земельною
ділянкою (суперфіцій) набувається за
договором із власником земельної
ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших
передбачених законом підстав. За п. 9
вказаної Постанови, відповідно до
статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства. За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК,
частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду
з позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Крім того, ч.1 ст. 8 Закону України «Про
оренду землі» визначено, що орендована
земельна ділянка або її частина може
передаватися орендарем у суборенду без
зміни цільового призначення, якщо це
передбачено договором оренди або за
письмовою згодою орендодавця.

У відсутність укладеного договору
суборенди земельної ділянки між
Закритим акціонерним товариством
«Київгума» та позивачів за зустрічним
позовом, колегія суддів вважає, що
позивачі за зустрічним позовом не
набули у встановленому законом порядку
права на користування земельною
ділянкою Закритого акціонерного
товариства «Київгума», що також є
підставою для відмови у задоволенні
зустрічного позову про визнання права
власності на об'єкти самочинного
будівництва.

Окрім того, колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги, що судом першої інстанції не
встановлено чи звертались відповідачі
до компетентного державного органу про
визнання права власності на самочинне
будівництво та чи була відмова такого
органу в оформлення права власності на
самочинне будівництво, рішення якого
чи його відсутність давали б підстави
вважати про наявність спору про право.

При цьому, висновок
будівельно-технічного експертного
дослідження від 06.07.2012 року, складений
ТОВ «Судова незалежна експертиза
України» за результатами будівельно-
технічного експертного дослідження
об'єктів нерухомості - корпусів та
споруд в об'єктів реконструкції,
розташованого по АДРЕСА_12, встановлює,
що побудовані об'єкти відповідають
державним будівельним нормам та
стандартам, вимогам техніки безпеки,
санітарним нормам, правилам пожежної
безпеки; не мають значних відхилень від
проекту будівництва, розробленого
Печерською архітектурною майстернею,
та затвердженого ЗАТ «Київгума», що
можуть вплинути на їх подальшу
експлуатацію; не виявлено істотних
порушень будівельних норм та правил,
які перешкоджають введенню їх в
експлуатацію; конструктивні та
планувальні рішення, матеріали
конструкцій та елементів, їх технічний
стан забезпечують безпечне
використання об'єктів нерухомості,
суперечить обґрунтуванню зустрічного
позову про те, що позивачем по
первісному позову до проектної
документації були внесені певні зміни,
але не були погоджені в установленому
законодавством порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги, вважає рішення Деснянського
районного суду міста Києва від 23 серпня
2012 року таким, що не відповідає нормам
матеріального права та ухваленим при
неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи, і
відповідно до повноважень, наданих їй
ст. 309 ЦПК України, скасовує рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення зустрічних вимоги про
визнання права власності на об'єкти
самочинного будівництва, та ухвалює
нове про відмову у задоволенні
пред'явленого зустрічного позову в цій
частині.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрінформсервіс» на рішення
Деснянського районного суду міста
Києва від 23 серпня 2012 року
задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 23 серпня 2012 року
скасувати та постановити нове, яким
відмовити в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «КСК-БЛОК», треті
особи: Комунальне підприємство
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
Київська міська державна
адміністрація, про визнання права
власності на об'єкти самочинного
будівництва.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено протягом 20-ти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: