Справа№592/2304/14-ц
Провадження №2/592/944/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 квітня 2014 року
м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в
складі:

головуючого - судді
Корольової Г.Ю.

при секретарі
Кириченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Суми цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
"Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,

встановив:

Позивач звернувся з позовом, вимоги
мотивував тим, що відповідно до
укладеного договору № б/н від 02.10.2006
року відповідач отримав кредит у
розмірі 250 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. В
порушення умов договору відповідач
зобов'язання за договором належним
чином не виконав, в результаті чого
станом на 31.07.2013 р. утворилася
заборгованість у розмірі 27658,37 грн. з
яких: 5581 грн. 80 коп. - заборгованість за
кредитом; 20283 грн. 31 коп. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг - 500 грн. -
штраф (фіксована частина), 1293 грн. 26 коп.
- штраф (процентна складова). На даний
час відповідач продовжує ухилятись від
виконання зобов'язання і
заборгованість за договором не
погашає, тому просить стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 27658 грн. 37 коп. та витрати по
сплаті судового збору.

В судовому засіданні представник
позивача Почкун О.Г. підтримав позовні
вимоги у повному обсязі, просив позов
задовольнити.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав, вважає їх
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню. Вказав, що
позивачем пропущений строк позовної
давності на звернення до суду,
відповідно до наданого позивачем
розрахунку останній платіж по сплаті
кредиту відбувся 07.04.2008 року,
враховуючи термін дії карткового
рахунку та картки строк виконання
забов`язання настав у 2008 році, а позивач
звернувся до суду 18.09.2013 року, тобто
через 5 років 5 місяців після настання
терміну виконання основного
зобов'язання. Договір про збільшення
строків позовної давності між ним та
позивачем відсутній.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши
матеріали справи, врахувавши доводи і
заперечення осіб, що беруть участь у
розгляді справи, надані ними докази,
оцінивши їх в сукупності, дійшов
наступного висновку:

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного Договору, який складається
з Заяви позичальника № б/н від 02.10.2006 р.,
Умов надання банківських послуг та
Правил користування платіжною карткою
від 02.10.2006 р., що між ПАТ КБ «Приватбанк»
та ОСОБА_1 був укладений кредитний
договір б/н, відповідного до якого
відповідач отримав кредит у розмірі 250
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

За приписами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 530 ЦК України зазначає, у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 ЦК України визначає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 1049 ч. 1 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно положень ст. 1050 ч. 1 ЦК України
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України визначає, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення заборгованість за кредитом -
27658,37 грн. з яких: 5581 грн. 80 коп. -
заборгованість за кредитом; 20283 грн. 31
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг - 500 грн. -
штраф (фіксована частина), 1293 грн. 26 коп.
- штраф (процентна складова),
ґрунтуються на приписах закону та
узгоджуються з умовами надання
споживчого кредиту позивачем,
викладеними в договорі № б/н від 02.10.2006
року.

Виходячи з приписів ст. 259 ч. 1 ЦК
України, якою передбачено можливість
збільшення позовної давності за
домовленістю сторін. Частина 2 ст. 259 ЦК
України встановлює, що договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі.

Як вбачається з умов договору,
сторонами договір про збільшення
позовної давності не укладався.

Судом враховані і приписи п. 4 ст. 11
Закону України "Про захист прав
споживачів", згідно якої договір про
надання споживчого кредиту
укладається у письмовій формі, один з
оригіналів якого передається
споживачеві. Обов'язок доведення того,
що один з оригіналів договору був
переданий споживачеві, покладається на
кредитодавця.

Судом враховано, що статтею 256 ЦК
України визначено поняття позовної
давності, як строку, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Стаття 257 ЦК України встановлює
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно ст. 258 ЦК України передбачена
спеціальна позовна давність для
окремих видів вимог: скорочена або
більш тривала порівняно із загальною
позовною давністю.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Укладеним між сторонами договором
встановлений строк дії карти - 24 місяця,
останній платіж проведений 07.04.2008 року,
строк коли позивач дізнався про
порушення своїх прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Таким чином, вимоги відповідача про
застосування позовної давності до
позовних вимог підлягають задоволенню,
оскільки судом достовірно встановлено,
що позивач звернувся до суду з позовом
про захист порушеного права після
закінчення строків позовної давності,
визначених ст.ст. 257, 258 ЦК України.

Питання щодо судових витрат підлягає
вирішенню відповідно до приписів ст. 88
ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 99, 61 Конституції України, ст.ст. 6,
10, 11, 59-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.
256-258 , 526, 554, 610-612, 625, 653, 1049, 1050, 1054 ЦК
України, ст.ст. 2, 47, 49 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", суд -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Сумської області через Ковпаківський
районний суд м. Суми. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Г.Ю.
Корольова