Справа № 401/2716/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року Світловодський
міськрайонний суд Кіровоградської
області в складі:

головуючого - судді Гонтаренко Т.М.

при секретарі Герко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Світловодську
Кіровоградської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права особистої приватної
власності та зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про поділ майна, набутого у
шлюбі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права особистої
приватної власності, в якому просив суд
визнати за ним право особистої
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1.

У подальшому позивач
неодноразово змінював позовні вимоги і
в заяві про зміну підстави та предмета
позову, поданої до суду 22 листопада 2013
року, виклав остаточні позовні вимоги
та просив визнати за ним право
особистої приватної власності на
квартиру АДРЕСА_1 з підстави,
передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України.

30 серпня 2013 року, до початку
розгляду судом справи по суті, ОСОБА_2
звернулася із зустрічним позовом до
ОСОБА_1 про поділ майна, набутого у
шлюбі, і просила суд, у порядку поділу
майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя, стягнути з відповідача за
зустрічним позовом на її користь
грошову компенсацію вартості 1/2
частини квартири АДРЕСА_1, визнати
особистою приватною власністю ОСОБА_1
вказану квартиру та стягнути з нього на
її користь понесені судові витрати.

Заявою від 17 жовтня 2013 року
позивач за зустрічним позовом змінила
предмет позову, додавши до вимоги про
поділ квартири АДРЕСА_1 вимогу про
визнання квартири АДРЕСА_2 її
особистою приватною власністю з
підстав, передбачених п. 3 ч. 1 та ч. 6 ст.
57 СК України.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала з
посиланням на доводи, викладені в заяві
від 18 листопада 2013 року, зустрічні
позовні вимоги не визнала повністю та
пояснила суду, що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 01 липня 2009
року, шлюбні відносини між ними
фактично припинилися в листопаді 2012
року і вони проживають окремо.

У шлюбі народилися діти:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

У період шлюбу було придбано
дві квартири: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, які
знаходяться в місті Світловодську
Кіровоградської області.

Після припинення шлюбних
відносин відповідач за первісним
позовом залишилася проживати разом з
дітьми в кв. АДРЕСА_2, а позивач - в кв.
АДРЕСА_1.

Сторонами було досягнуто
домовленості щодо поділу вказаного
майна шляхом складання 21 березня 2013
року окремих нотаріально посвідчених
заяв, із змісту яких вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 придбана за особисті
кошти ОСОБА_1 і є його особистою
приватною власністю, а квартира
АДРЕСА_2 - за особисті кошти ОСОБА_2 і є
її особистою приватною власністю.

Відповідач за первісним позовом
видала на ім'я позивача довіреність на
право розпорядження квартирою АДРЕСА_1,
але в подальшому її скасувала, що, на
думку представника позивача, свідчить
про те, що ОСОБА_2 не визнає права
особистої приватної власності ОСОБА_1
на вказану квартиру, в зв'язку з чим,
останній вимушений звернутися до суду
за захистом порушеного права шляхом
його визнання.

Відповідач за первісним
позовом - позивач за зустрічним позовом
позовні вимоги не визнала, зустрічні
позовні вимоги підтримала повністю та
пояснила суду, що в період шлюбу
сторонами придбано дві квартири: 12
грудня 2009 року - квартиру АДРЕСА_1, 30
травня 2012 року - квартиру АДРЕСА_2, які
зареєстровані на її ім'я.

Квартира АДРЕСА_1, є спільною
сумісною власністю позивача та
відповідача, оскільки набута за час
шлюбу.

Указана квартира є неподільною
річчю і підлягає присудженню в натурі
відповідачу за зустрічним позовом зі
стягненням з нього на користь позивача
грошової компенсації в розмірі
вартості ? її частини.

На присудження квартири в
натурі ОСОБА_2 не претендує, оскільки
разом з дітьми має інше житло - квартиру
АДРЕСА_2.

Відносно обставин придбання
квартири АДРЕСА_2 позивач за зустрічним
позовом пояснила, що вона придбана за
її особисті кошти, які згідно розписки
від 05 травня 2012 року надали їй особисто
батьки: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у присутності
свідків, і в період, коли сторони
проживали окремо в зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин з 01
травня 2012 року.

З підстав, передбачених п. 3 ч.
1 та ч. 6 ст. 57 СК України, позивач за
зустрічним позовом просила суд
визнати її особистою приватною
власністю квартиру АДРЕСА_2.

Допитані в судовому засіданні
свідки: ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
та ОСОБА_10 пояснили, що з 01 травня 2012
року ОСОБА_2 проживала у своїх батьків в
АДРЕСА_3, окремо від ОСОБА_1; 05 травня 2012
року згідно розписки ОСОБА_2 отримала
від своїх батьків - ОСОБА_5 та ОСОБА_6
грошові кошти в розмірі 18000,00 дол. США
для придбання нею особисто квартири та
проведення в ній ремонту.

Заслухавши пояснення
представника позивача за первісним
позовом, відповідача, свідків,
дослідивши письмові докази у справі та
оцінивши докази в їх сукупності, суд
встановив наступне.

Сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 01 липня 2009
року, який було розірвано рішенням
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 18
листопада 2013 року, що набрало законної
сили 29 листопада 2013 року.

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду від 18 листопада 2013
року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
встановлено, що від шлюбу сторони
мають дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; шлюбні
стосунки між сторонами фактично
припинені з травня 2012 року (а.с. 141).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В силу положень вказаної
статті не підлягає доказуванню, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 01 липня 2009
року, шлюбні відносини між ними
фактично припинені з травня 2012 року,
шлюб розірвано 29 листопада 2013 року.

12 грудня 2009 року згідно
договору купівлі-продажу квартири,
посвідченого державним нотаріусом
Світловодської міської державної
нотаріальної контори Москаленко Н.І. та
зареєстрованого в реєстрі за № 1-1884,
ОСОБА_2 придбано трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1 (а.с. 10).

16 грудня 2009 року Світловодським
міжміським бюро технічної
інвентаризації видано реєстраційне
посвідчення про те, що квартира
АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на
праві власності (а.с.12).

30 травня 2012 року згідно
договору купівлі-продажу квартири,
посвідченого приватним нотаріусом
Світловодського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 та
зареєстрованого в реєстрі за № 729,
ОСОБА_2 придбана трикімнатна квартира
АДРЕСА_2 (а.с. 41-42).

18 червня 2012 року
Світловодським комунальним міжміським
бюро технічної інвентаризації
зареєстровано право власності ОСОБА_2
на вказану квартиру (а.с. 44).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Частиною 2 статті 60 СК України
закріплено презумпцію права спільної
сумісної власності на майно, набуте
подружжям за час шлюбу. Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Вищевказане означає, що ні
чоловік, ні дружина не зобов'язані
доводити наявність права спільної
сумісної власності на майно, набуте у
шлюбі.

Разом з тим, на заінтересовану
особу покладається обов'язок
доказування, що майно, набуте за час
шлюбу, є її особистою приватною
власністю.

Суд відхиляє доводи позивача
за первісним позовом та його
представника про наявність
встановлених обставин, що квартира
АДРЕСА_1 є особистою приватною
власністю ОСОБА_1, а квартира АДРЕСА_2 -
особистою приватною власністю ОСОБА_2.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Частиною 2 статті 69 СК України
передбачено, що дружина і чоловік мають
право розділити майно за взаємною
згодою.

Договір про поділ житлового
будинку, квартири, іншого нерухомого
майна, а також про виділ нерухомого
майна дружині, чоловікові зі складу
усього майна подружжя має бути
нотаріально посвідчений.

Заяви від 21 березня 2013 року,
складені кожною із сторін, на які
посилаються позивач за первісним
позовом та його представник, не є
договором про поділ нерухомого майна,
набутого у шлюбі.

На вказаних заявах нотаріусом
засвідчено лише справжність підпису
осіб, які їх склали, а не посвідчено
факти, які в них викладено.

Відповідно до положень ст. 78
Закону України «Про нотаріат» нотаріус
засвідчує справжність підпису на
документах, зміст яких не суперечить
законові і які не містять характер угод
та не містять у собі відомостей, що
порочать честь і гідність людини;
нотаріус, засвідчуючи справжність
підпису, не посвідчує факти, викладені
у документі, а лише підтверджує, що
підпис зроблено певною особою.

Крім того, заява ОСОБА_2 від 21
березня 2013 року, справжність підпису
на якій посвідчена приватним
нотаріусом Світловодського районного
нотаріального округу ОСОБА_13, що
зареєстрована в реєстрі за № 392 (а.с.13)
скасована її ж заявою від 29 березня 2013
року (а.с. 33), а заява ОСОБА_1 від 21
березня 2013 року, справжність підпису на
якій посвідчена приватним нотаріусом
ОСОБА_13 за реєстровим № 394, - заявою від
25 грудня 2013 року (а.с. 145).

Посилаючись на те, що квартира
АДРЕСА_1 придбана за особисті кошти
позивача за первісним позовом,
останній просив суд визнати за ним
право особистої приватної власності на
вказану квартиру з підстав,
передбачених ст. 57 СК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто.

Позивач за первісним позовом, в
силу положень ст. 60 ЦПК України,
зобов'язаний був довести ті обставини,
на які він посилався як на підставу
своїх вимог, зокрема, що вказана вище
спірна квартира придбана за кошти, які
належали йому особисто, але жодного
доказу суду не надав.

З урахуванням викладеного, суд
дійшов висновку, що в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права особистої приватної власності на
квартиру АДРЕСА_1, необхідно відмовити,
а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поділ майна, набутого у шлюбі,
задовольнити.

Квартира АДРЕСА_1, належить
сторонам на праві спільної сумісної
власності, оскільки набута ними за час
шлюбу.

Відповідно до роз'яснень, п. 22
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.
Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст.
70 СК України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Частиною 2 статті 71 СК України
передбачено, що неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Квартира АДРЕСА_1, є неподільною
річчю і підлягає присудженню в натурі
відповідачу за зустрічним позовом;
замість частки позивача за зустрічним
позовом у праві спільної сумісної
власності на спірну квартиру їй, за її
згодою, підлягає присудженню грошова
компенсація в розмірі вартості ?
частини квартири.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 154-13
від 24 грудня 2013 року ринкова
вартість квартири АДРЕСА_1 становить
156765,00 грн. (а.с. 107 - 111), відповідно,
вартість ? її частини - 78382,50 грн.

В обґрунтування зустрічних
позовних вимог у частині визнання
права особистої приватної власності на
квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2 посилалася на
те, що з 01 травня 2012 року і станом на
30 травня 2012 року, на момент придбання
вказаної квартири, вона разом з дочкою,
ОСОБА_3, проживала у своїх батьків:
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у АДРЕСА_3, окремо від
відповідача, який залишився мешкати у
м. Світловодську Кіровоградської
області, із-за фактичного припинення
шлюбних відносин між сторонами.

У квартирі АДРЕСА_1, яка була
придбана 12 грудня 2009 року, ні вона, ні
відповідач за зустрічним позовом
ніколи не проживали, оскільки квартира
потребувала ремонту, який ОСОБА_1
проводити не хотів, посилаючись на
відсутність грошових коштів та
наявність боргів.

Без згоди позивача за
зустрічним позовом відповідач здав
квартиру АДРЕСА_1 в найм, забравши при
цьому від неї ключі.

Станом на травень 2012 року ОСОБА_2
перебувала на п'ятому місяці
вагітності, з нею проживала її
малолітня дочка, якій необхідно було
забезпечити належні умови для
проживання, сімейні відносини з ОСОБА_1
не склалися, що спонукало її
замислитися про придбання іншого житла
для себе та дітей.

Із-за своєї вагітності ОСОБА_2 не
могла пред'явити позов про розірвання
шлюбу з ОСОБА_1

Кошти для придбання квартири
АДРЕСА_2 в сумі 18000,00 дол. США їй особисто
дали батьки.

ОСОБА_1 не зареєстрований і
ніколи не проживав у вказаній квартирі.

Пояснення позивача за
зустрічним позовом повністю
узгоджуються з іншими доказами у
справі.

Із розписки від 05 травня 2012 року
вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у
присутності свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 передали своїй дочці,
ОСОБА_2 18000,00 дол. США для придбання нею
особисто квартири та проведення в ній
ремонту, а ОСОБА_2 їх прийняла (а.с. 90).

У судовому засіданні свідки
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 підтвердили, що ОСОБА_2 отримала
від своїх батьків 18000,00 дол. США на
придбання нею особисто квартири.

Крім того, пояснили, що з травня
2012 року ОСОБА_2 постійно проживала у
своїх батьків у АДРЕСА_3, окремо від
ОСОБА_1

У договорі купівлі-продажу
квартири від 30 травня 2012 року
зазначено, що продаж квартири за
домовленістю сторін вчиняється за
124509,00 грн., що, з урахуванням офіційного
курсу долара США до гривні станом на 30
травня 2012 року (1 дол. США = 7,99 грн.),
становило 15583,10 дол. США.

Доводи відповідача за
зустрічним позовом про те, що спірна
квартира придбана за 27000,00 дол. США, що в
гривневому еквіваленті становило 215730,00
грн., спростовуються доказами у справі.

На момент придбання квартири
АДРЕСА_2 її ринкова вартість склала
124509,00 грн., на час розгляду справи в суді
- 155771,00 грн. згідно звіту № 80/13 з
незалежної оцінки квартири, складеного
оцінювачем Приватного малого
підприємства «Шар» ОСОБА_14 (а.с.58-61).

Відповідно до роз'яснень, які
містять п. 23 та п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» при
вирішенні спорів між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на
час

припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання; не належить до
спільної сумісної власності майно,
набуте за час шлюбу,

але за кошти, які належали одному з
подружжя особисто.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

В силу положень. 6 ст. 57 СК
України суд може визнати особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
майно, набуте нею, ним за час їхнього
окремого проживання у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин.

Судом встановлено, що на момент
придбання квартири АДРЕСА_2 сторони
проживали окремо у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин з травня
2012 року; спірна квартира придбана за
кошти, які належали особисто позивачу
за зустрічним позовом, що є підставою
для задоволення позовних вимог у
частині визнання вказаної квартири
особистою приватною власністю ОСОБА_2.

Судові витрати у справі
покладаються на позивача за первісним
позовом - відповідача за зустрічним
позовом.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 69-72
Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 15,
60, 61, 79, 80, 88, 208, 209, 212 - 215, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права особистої
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна, набутого у
шлюбі, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
грошову компенсацію вартості 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі
78382,50 грн. (сімдесят вісім тисяч триста
вісімдесят дві грн. 50 коп.)

Визнати особистою приватною
власністю ОСОБА_1
квартиру АДРЕСА_1.

Визнати особистою приватною
власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 229,40 грн. судового збору та
1000,00 грн. витрат за проведення судової
будівельно-технічної експертизи.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід
держави 2796,44 грн. (дві тисячі сімсот
дев'яносто шість грн. 44 коп.) судового
збору.

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду

Т.М.Гонтаренко

05.02.2014