Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1109/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

09.04.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.,

при секретареві: Крисановій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Кіровоградського районного суду
Кіровоградської області від 18 лютого
2014 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи на
стороні позивача: відділ державної
виконавчої служби Кіровоградського
районного управління юстиції, Державна
акціонерна компанія "Національна
мережа аукціонних центрів", про
визнання права власності спадкове
майно, -

ВСТАНОВИЛА:

02 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом про визнання за нею права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування, обґрунтовуючи позовні
вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її
мати - ОСОБА_4. Після смерті матері
відкрилася спадщина на право на
земельну частку пай. Вона належним
чином оформила свої спадкові права.
Згодом їй стало відомо, що її мати
ОСОБА_4 за життя, у 2006 році, стала
переможцем прилюдних торгів, що
проводилися Кіровоградським
аукціонним центром при примусовому
виконанні судового рішення. Предметом
торгів був житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1.
ОСОБА_4 не оформила своє право
власності у нотаріуса та не
зареєструвала своє право в БТІ, але
повністю розрахувалася за придбаний
будинок. Вважає, що вона, як
спадкоємець, має право на
вищезазначений будинок у порядку
спадкування. Просила визнати за нею
право власності в порядку спадкування
на житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1.

Рішенням Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 18
лютого 2014 року у задоволені позовних
вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2
13.03.2014 року подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким заявлені вимоги
задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
письмові докази по справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду у межах, встановлених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін,
виходячи з такого.

Суд першої інстанції вірно встановив
правовідносини, що склалися між
сторонами, та норми права, якими вони
регулюються.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
згідно з протоколом проведення
прилюдних торгів від 27.02.2006 року
переможцем торгів з придбання
житлового будинку з надвірними
будівлями, який розташований по вул.
Будьонного, 48 у с. Черняхівка
Кіровоградського району
Кіровоградської області визнано
ОСОБА_4 (а.с.12), яка сплатила аукціонному
центру обумовлену суму за житловий
будинок, а саме 17583,73 грн., що
підтверджується копією квитанції №36
від 10.03.2006 року (а.с.13).

Цей факт сторона відповідача не
оспорювала у судовому засіданні
апеляційного суду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про
що свідчить свідоцтво про смерть від
15.08.2011 року (а.с.90).

Після смерті ОСОБА_4 спадщину на
земельний пай прийняла її дочка -
ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про
право на спадщину за заповітом від
16.02.2012 року (а.с.105).

06.07.2013 року приватний нотаріус
Драбівського районного нотаріального
округу ОСОБА_5 відмовив ОСОБА_2 у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю
належного правовстановлюючого
документу (а.с.109).

Як убачається з матеріалів справи
житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 належить
відповідачеві - ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на зазначений житловий
будинок від 09.09.2005 року № 226/2 (а.с.77).

Відповідно до вимог ст.650 ЦК України
особливості укладення договорів на
біржах, аукціонах, конкурсах тощо
встановлюються відповідними актами
цивільного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позову
суд вірно послався на відповідні норми
ЦК України та п.п.6.1, 6.2, 6.4 наказу
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року № 68/5 «Про затвердження
Тимчасового положення про порядок
проведення торгів та реалізації
арештованого нерухомого майна», якими
передбачено, що після повного
розрахунку покупців за придбане майно
на підставі протоколу про проведення
прилюдних торгів та копії документів,
що підтверджують розрахунок за
придбане майно, державний виконавець
складає акт про проведені прилюдні
торги та подає його на затвердження
начальникові відповідного органу
державної виконавчої служби.
Затверджений акт державний виконавець
видає покупцеві. На підставі цього акту
нотаріус видає свідоцтво про придбання
нерухомого майна з прилюдних торгів.

Тобто, наявність самого лише протоколу
про проведення прилюдних торгів та
доказів оплати за придбане майно не
могло бути підставою для видачі
свідоцтва про право власності,
оскільки таким документом міг бути
лише належним чином оформлений акт про
проведені прилюдні торги.

Доводами апеляційної скарги є
посилання на правову позицію
Верховного Суду України, викладену у
постанові від 13.02.2013 року по справі
№6-174цс12.

Верховний Суд України у вказаній
постанові зазначив, що виходячи з
аналізу правової природи процедури
реалізації майна на прилюдних торгах,
яка полягає в продажу майна, тобто в
забезпеченні переходу права власності
на майно боржника, на яке звернено
стягнення, до покупця - учасника
прилюдних торгів, та ураховуючи
особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на прилюдних
торгах, а відтак є правочином.

Тобто, висновки Верховного Суду
України і зводяться до того, що за
результатами проведення прилюдних
торгів має бути складено акт про
проведення прилюдних торгів, який є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на прилюдних
торгах, а відтак є правочином.

У судовому засіданні суду першої
інстанції свідок ОСОБА_6, яка на той час
працювала керівником ВДВС
Кіровоградського району, показала, що
вищезазначений акт був виданий ОСОБА_4,
але письмових доказів по даному факту
судом не встановлено, оскільки
виконавче провадження було знищено.

Таким чином, судом вірно
встановлено, що за життя, з 27.02.2006 року -
з моменту проведення прилюдних торгів,
і до 15.08.2011 року - до моменту смерті,
тобто протягом більш як п'яти років,
ОСОБА_4 не оформила належним чином
право власності на спірний житловий
будинок, а тому позивач не може набути
права власності у порядку спадкування
на вищезазначений житловий будинок
після смерті ОСОБА_4 з огляду на вимоги
ст.1218 ЦК України, якою передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Тобто, умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості є набуття спадкодавцем
зазначеного права у встановленому
цивільним законодавством порядку.

При цьому слід зазначити, що
матеріалами справи підтверджено те, що
відносно ОСОБА_3 було відкрито декілька
виконавчих проваджень, які постановою
державного виконавця від 02.08.2004 року
були об'єднані у зведене виконавче
провадження (а.с.171). 23.09.2004 року
державним виконавцем складено акт
опису й арешту майна, що належить
боржнику (а.с.165-167). Будинок, що належить
відповідачеві, було продано на
прилюдних торгах, про що свідчить
протокол прилюдних торгів від 27.02.2006
року, а ОСОБА_4 сплачено кошти за
спірний будинок у сумі 17583,73 грн. (а.с.12,
130). Таким чином, колегія суддів вважає,
що позивач мав би право звернутись в
суд з позовом про стягнення сплачених
ОСОБА_4 у 2006 році коштів за спірний
будинок.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом (ч.2 ст.16 ЦК).

Таким чином, колегія суддів
дійшла висновку, що позивач обрав не
той спосіб захисту порушеного права,
який мав би бути обраний.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
ухваленим з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права,
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції колегія суддів не
убачає. Доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 18
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: