пр. № 6/759/237/14
ун. № 759/3459/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року суддя Святошинського
районного суду м. Києва Кривов'яз А.П.,
розглянувши подання державного
виконавця ВДВС Святошинського РУЮ м.
Києва П’янківської Г.П. про заборону
виїзду боржнику - ОСОБА_2 за межі
України,-

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець ВДВС
Святошинського РУЮ П’янківська Г.П.
звернувся до суду із поданням про
заборону виїзду боржнику - ОСОБА_2 за
межі України.

При цьому, державний виконавець
вказував про те, що у ВДВС
Святошинського РУЮ на виконанні
знаходиться виконавчий напис №
2/369/3471/13, виданий 14.10.2013 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у
розмірі 1/3 частки частини всіх видів
заробітку, але не менше 30% прожиткового
мінімуму щомісячно до досягнення
дитиною повноліття, починаючи з 28
серпня 2013 року.

23.10.2013 року виконавчою службою було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з метою
примусового виконання вказаного
виконавчого напису.

Із подання вбачається, що боржник
добровільно вказане у виконавчому
написі зобов'язання не виконав.

Зазначене подання було заявлено на
підставі статті 217 ЦПК України.

Розглянувши подання державного
виконавця, вивчивши додані до нього
матеріали, суд не вбачає підстав для
його задоволення, виходячи із такого.

Статтею 217 ЦПК України встановлено, що
суд, який ухвалив рішення, може
визначити порядок його виконання,
надати відстрочку або розстрочити
виконання, вжити заходів для
забезпечення його виконання, про що
зазначає в рішенні.

Водночас, питання про тимчасове
обмеження особи у праві виїзду за межі
України врегульовано статтею 377-1 ЦПК
України, за змістом частини 1 якої
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» (зі змінами)
регулює порядок здійснення права
громадян України на виїзд з України і
в'їзд в Україну, порядок оформлення
документів для зарубіжних поїздок,
визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом не передбачено
тимчасового обмеження виїзду за кордон
боржника у виконавчому провадженні до
виконання рішення суду за ухвалою суду.

Відповідно до статті 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Крім того, виконавча служба не надала
суду доказів ухилення боржника від
виконання перед стягувачем своїх
зобов'язань і доказів здійснення
державним виконавцем заходів із
примусового виконання рішення, що
закріплені статтею 32 Закону України
«Про виконавче провадження».

Разом з тим, вказане подання державного
виконавця було внесене на виконання
виконавчого напису нотаріуса; водночас
у статті 377-1 ЦПК України йдеться про
можливість вчинення судом вказаної
процесуальної дії лише при виконанні
судового рішення, та рішень інших
органів (посадових осіб). При цьому,
нотаріус не здійснює функцій суду, чи
іншого органу, а відтак виконавчий
напис нотаріуса за своєю правовою
природою не є рішенням у розумінні
припису даної статті.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 377-1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання
державного виконавця ВДВС
Святошинського РУЮ П’янківської Г.П.
про заборону виїзду боржнику - ОСОБА_2
за межі України.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду міста Києва через
районний суд шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 5 днів з дня отримання
копії цієї ухвали.

Суддя