Справа № 133/1427/13-ц Провадження №
22-ц/772/1361/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Сєчко В. Л.Категорія: 27
Доповідач: Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області у складі:
головуючого - судді Панасюка О.С.,
суддів Камзалова В.В., Іванюка М.В., з
участю секретаря Руденко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«ПриватБанк» на рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 18 березня 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
орган опіки і піклування Козятинської
міської ради Вінницької області, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» про визнання
договору кредиту недійсним, -

встановила:

В березні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк (далі ПАТ
КБ) «ПриватБанк» звернулося в суд з
позовом до ОСОБА_2, відповідно до якого
вимагало: в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ VIКWGК від 4 квітня 2008 року в
розмірі 43809,88 дол. США, що еквівалентно
350040,97 грн. звернути стягнення на
квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу
предмета іпотеки (згідно з договором
іпотеки № VIКWGК від 4 квітня 2008
року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням
від імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою - покупцем, з отриманням
повноважень, необхідних для здійснення
продажу; виселити відповідача та інших
осіб, які зареєстровані та/або
проживають у цій квартирі зі зняттям їх
з реєстраційного обліку в органі МВС
України, до повноважень якого входять
питання громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб, компетенція
якого територіально поширюється на
адресу вказаної квартири.

У травні того ж року ОСОБА_2 подав позов
до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав
споживача, визнання дій незаконними,
зобов'язання вчинити певні дії, за яким
просив суд визнати незаконними дії
Банку щодо здійснення підвищення
процентної ставки за кредитним
договором № VIКWGК від 4 квітня 2008
року з 12% річних до 15,12% річних починаючи
з 30 жовтня 2008 року і до 18% річних
починаючи з 2 березня 2009 року;
зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк»
зменшити процентну ставку за договором
до 12% річних та здійснити перерахунок
платежів, виходячи з цієї ставки,
зарахувавши надмірно сплачену суму
коштів на погашення тіла кредиту.

Ухвалою Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 10 липня 2013
року справи за цими позовами об'єднано
в одне провадження.

Ухвалою того ж суду від 3 вересня 2013
року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без
розгляду.

6 листопада 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
подало уточнюючу позовну заяву до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору, орган опіки і
піклування Козятинської
райдержадміністрації Вінницької
області, згідно з якою вимагало: в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № VIКWGК від 4
квітня 2008 року в розмірі 43809,88 дол. США,
що еквівалентно 350040,97 грн. звернути
стягнення на квартиру АДРЕСА_1, шляхом
продажу предмета іпотеки (згідно з
договором іпотеки № VIКWGК від 4
квітня 2008 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою - покупцем, з
отриманням повноважень, необхідних для
здійснення продажу; виселити ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які
зареєстровані та/або проживають у цій
квартирі зі зняттям їх з
реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаної квартири; встановити
початкову ціну реалізації предмета
іпотеки на рівні не нижчому за звичайні
ціна на даний вид майна, на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності.

11 грудня 2013 року ОСОБА_2 подав
зустрічний позов до ПАТ КБ
«ПриватБанк», за яким просив визнати
недійсним кредитний договір №
VIКWGК від 4 квітня 2008 року,
укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк») та ним.

Ухвалою Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 17 січня 2014
року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 залучені до
участі у справі, як треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог
представник ПАТ КБ «ПриватБанк»
зазначав, що 4 квітня 2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № VIКWGК, за яким
останній отримав кредит у розмірі 25000
дол. США зі сплатою 12% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 4 квітня
2028 року.

В забезпечення виконання зобов'язання 6
лютого 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 уклали договір іпотеки
№ VIКWGК, згідно з яким
ОСОБА_2 передав у іпотеку Банку належну
йому квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 належним чином не виконував
зобов'язання за кредитним договором, у
зв'язку з чим допустив заборгованість в
розмірі 43809,88 дол. США, з яких: 23976,93 дол.
США борг по тілу кредиту, 11271,16 дол. США
заборгованість по процентах, 296,31 дол.
США заборгованість по комісії за
користування кредитом, 6149,50 дол. США
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язання за договором, 31,29 дол. США
штраф (фіксована частина), 1084,69 дол. США
штраф (процентна складова.

ОСОБА_2 обґрунтовував зустрічний позов
тим, що під час укладення договору
кредиту ПАТ КБ «ПриватБанк», всупереч
приписам ч. 2 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» не повідомив
його у письмовій формі, зокрема про: тип
відсоткової ставки; орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуг з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат пов'язаних
з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо); переваги та
недоліки пропонованих схем
кредитування. Договір містить
несправедливі умови: встановлення
вимоги щодо сплати споживачем
непропорційно великої суми
компенсації у разі невиконання ним
зобов'язання за договором, надання
кредитодавцю права розірвати договір
на власний розсуд, установлення для
споживача умов, з яким він не мав
реальної можливості ознайомитись
перед укладенням договору, надання
кредитодавцю права в односторонньому
порядку змінювати умови договору на
власний розсуд або на підставах, не
зазначених у договорі.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 18 березня
2014 року у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» та
зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено
повністю.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом норм процесуального права,
неправильне застосування норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просило змінити рішення суду в
частині, якою відмовлено у задоволенні
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» і ухвалити
нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції; апеляційний
суд досліджує лише ті докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, судова колегія розглядає
справу та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у позові ПАТ КБ
«ПриватБанк» про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення суд
виходив із того, що ОСОБА_2 всупереч
правам та інтересам його
неповнолітнього сина ОСОБА_4 уклав
договір іпотеки від 4 квітня 2008 року,
який відповідно до ч. 6 ст. 203, ст. 215 ЦК
України є недійсним.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна, оскільки
суд дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Встановлено, що 4 квітня 2008 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір
№ VIКWGК на 25000 дол. США
зі сплатою 12% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 4 квітня 2028
року. В забезпечення виконання
зобов'язання того ж дня сторони уклали
договір іпотеки № VIКWGК, згідно з
яким ОСОБА_2 передав у іпотеку банку
належну йому квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_2
належним чином не виконував
зобов'язання за кредитним договором, у
зв'язку з чим допустив заборгованість в
розмірі 43809,88 дол. США, з яких: 23976,93 дол.
США борг по тілу кредиту, 11271,16 дол. США
заборгованість по процентах, 296,31 дол.
США заборгованість по комісії за
користування кредитом, 6149,50 дол. США
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язання за договором, 250 грн. штраф
(фіксована частина), 1084,69 дол. США
штраф (процентна складова).

Ст. 405 ЦК України передбачено, що члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Згідно з Примірним регламентом з
оформлення документів та контролю з
питань реєстрації і зняття з
реєстрації місця проживання
(перебування) фізичних осіб в Україні,
затвердженим наказом МВС України від 3
лютого 2006 року № 96, на підставі поданих
для реєстрації місця проживання
документів уповноваженою особою
органу реєстрації заповнюється 2
примірники талона реєстрації місця
проживання та зносяться відповідні
відомості із зазначенням адреси житла
особи до паспортного документа шляхом
проставляння штампа відповідного
зразка. У разі реєстрації
неповнолітніх дітей до 15 років разом з
батьками (одним з батьків) відомості
про їх реєстрацію вносяться до талона
реєстрації одного з батьків. При
оформленні реєстрації дітям до 15 років
окремо від батьків на них заповнюються
окремі талони реєстрації.

Крім того, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» передбачено, що
батьки або особи, які їх замінюють, не
мають права без дозволу органів опіки і
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятись від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватись від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» органи
опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей. Для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

Таким чином, встановлена норма
зобов'язує нотаріусів при оформленні
правочинів щодо відчуження нерухомого
майна аналізувати подані йому
документи, зокрема, на предмет
існування прав користування таким
нерухомим майном у дитини. Тому
нотаріуси для встановлення факту
користування нерухомим майном
витребовують довідку про реєстрацію
місця проживання або місця перебування
дитини за адресою майна, що
відчужується або заставляється, видану
житлово-експлуатаційною організацією
або іншим відповідним уповноваженим
органом з питань реєстрації.

Тобто право користування майном члена
сім'ї власника житла пов'язано з
моментом здійснення реєстрації за
місцем проживання особи.

Отже, згода органу опіки і піклування
необхідна лише у випадку, якщо дитина є
власником (співвласником), або має
право на користування жилим
приміщенням, що відчужується.

З матеріалів справи вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 27 березня 2007
року. На момент укладення договору
іпотеки ОСОБА_2 було надано довідку № 25,
згідно з якою в указаній квартирі був
зареєстрований лише іпотекодавець.

У п. 44 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК
України, ст. 177 СК України та ст. 17
Закону України «Про охорону дитинства»
батьки не мають права без дозволу
органу опіки та піклування укладати
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки), не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Крім того, Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» встановлено, що
реєстрація - це внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Оскільки на момент укладення договору
іпотеки право власності і право
користування квартирою АДРЕСА_1 мав
лише ОСОБА_2, то суд прийшов до
помилкового висновку про недійсність
договору іпотеки, а відтак рішення в
частині позовних вимог ПАТ КБ
«ПриатБанк» підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

При цьому відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054
ЦК України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Разом з тим ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що в разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначається, зокрема, спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 цього Закону.

Відповідно до процедури продажу,
визначеної ст. 38 зазначеного Закону,
дії щодо продажу предмета іпотеки та
укладання договору купівлі-продажу
здійснюються іпотекодержателем від
свого імені, на підставі іпотечного
договору, який містить застереження
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки, без необхідності отримання
для цього будь-якого окремого
уповноваження іпотекодавця.

Так, п. 27 договору іпотеки передбачено,
що звернення стягнення на предмет
іпотеки за вибором іпотекодержателя
може бути здійснено шляхом продажу
предмета іпотеки будь-якій особі та
будь-яким способом, на підставі
договору купівлі-продажу в порядку ст.
38 Закону України «Про іпотеку», для
чого іпотекодавець надає
іпотекодержателю право укласти такий
договір за ціною та на умовах,
визначених на власний розсуд
іпотекодержателя, і здійснити всі
необхідні дії від імені іпотекодавця, у
тому числі отримати витяг з Державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно.

Отже, сторонами договору іпотеки
досягнуто домовленості з усіх його
умов, у тому числі щодо способу
звернення стягнення на предмет
іпотеки, що узгоджується з нормами
матеріального права, тому колегія
суддів відхиляє доводи представника
ОСОБА_2 ОСОБА_7 щодо невідповідності
вказаного в позові способу звернення
стягнення на предмет іпотеки способам
захисту цивільних прав, передбачених
ст. 14 ЦК України.

Колегія суддів відхиляє також його
доводи щодо невідповідності наданого
ПАТ КБ «ПриатБанк» розрахунку
фактичній сумі боргу за кредитом, тому
що ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов'язок
доказування покладається на сторони,
однак на підтвердження своїх
заперечень власного розрахунку він не
надав, клопотання про призначення у
справі судово-бухгалтерської
експертизи не заявляв.

Не заслуговують на увагу і доводи про
незаконне нарахування позивачем -
відповідачем пені та штрафу
(фіксованої частини та процентної
складової) з огляду на таке.

Як убачається зі змісту ст. 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов?язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов?язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. п. 5.1., 8.4 кредитного договору
у випадку несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, Позичальник
сплачує Банку пеню у розмірі 0,15%
відсотка від суми простроченої
заборгованості по кредиту за кожен
день прострочки, але не менше 1 грн.

П. 5.3 договору встановлено, що при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених кредитним
договором більше ніж на 30 днів,
Позичальник зобов'язаний сплатити
Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми
позову.

Отже, як видно із зазначених пунктів
договору, відповідальність у виді пені
та штрафу (який складається із
фіксованої частини та процентної
складової, а не встановлює окремі види
відповідальності за порушення
зобов'язання) встановлено за різні
порушення договірних зобов'язань
боржником.

Щодо доводів про пропущення ПАТ КБ
«ПриватБанк» строку позовної давності
за вимогами про стягнення неустойки, то
колегія суддів звертає увагу на таке.

Пеня - це санкція, яка нараховується з
першого дня прострочення й доти, доки
зобов?язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

До вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України).

Разом з тим, ч. 1 ст. 259 та ч. 2 ст. 260 ЦК
України встановлюють право сторін на
укладення договору про збільшення
встановленої законом позовної
давності, а також встановлення порядку
її обчислення.

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов?язано його
початок.

Правова природа пені така, що строк
позовної давності щодо її стягнення
обчислюється по кожному дню, за яким
нараховується пеня, окремо. Право на
позов про стягнення пені за кожен день
виникає щодня на відповідну суму, а
позовна давність обчислюється з того
дня, коли кредитор дізнався або повинен
був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки обмежується
останніми 12 місяцями перед зверненням
до суду, а починається окремо за кожен
день, за який вона нараховується, якщо
інше не встановлено договором, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

П. п. 5.4. та 5.5. Кредитного договору
встановлено, що нарахування неустойки
за кожен випадок порушення зобов'язань
здійснюється протягом трьох років з
дня коли відповідне зобов'язання
повинне бути виконане Позичальником;
строк позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафу за даним
договором встановлюється тривалістю 5
років.

Таким чином строк позовної давності як
по основному зобов'язанню, так і по
вимогах про стягнення неустойки на
момент звернення ПАТ КБ «ПриватБанк»
до суду не сплив.

При цьому колегія суддів звертає увагу,
що відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки в рішенні суду зазначається,
зокрема, загальний розмір вимог та всі
його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки.

Згідно з п. 5.1. Договору сплата пені
здійснюється в гривні. У випадку, якщо
кредит видається в іноземній валюті,
пеня сплачується в гривневому
еквіваленті по курсу НБУ на дату
сплати.

Оскільки ПАТКБ «ПриватБанк» не надало
розрахунку пені в гривневому
еквіваленті на час ухвалення рішення,
то його необхідно визначити, виходячи з
розміру та курсу станом на час
звернення до суду (6149,50 дол. США Х 7,99 =
49134,50 грн.).

Крім того, ч. ч. 2, 3 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» встановлено, що після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
України.

Як видно з листва ПАТ КБ «ПриватБанк»
від 25 січня 2013 року ОСОБА_2 було
повідомлено про прийняття рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та висунуто вимогу у місячний строк
добровільно звільнити квартиру з усіма
членами сім`ї та іншими мешканцями (а. с.
17). Зазначена вимога була вручена
ОСОБА_2 31 січня 2013 року, про що
свідчить копія повідомлення про
вручення поштового відправлення (а. с.
21), а тому вимога про виселення
відповідачів також підлягає
задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ст. 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» набрання
рішенням суду про виселення є
підставою для зняття особи з
реєстрації місця проживання, а тому
відповідачі підлягають зняттю з
реєстрації місця проживання в
квартирі, що є предметом іпотеки в
порядку виконання судового рішення про
їх виселення, а відтак вимога ПАТ КБ
«ПриватБанк» про таке зняття є зайвою.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 18 березня 2014 року в частині,
якою відмовлено у позові Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, орган опіки і
піклування Козятинської міської ради
Вінницької області, про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» задовольнити частково.

В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ VIКWGК від 4 квітня 2008 року
в розмірі 43809 (сорок три тисячі вісімсот
дев`ять) дол. США 88 центів, що за
офіційним курсом НБУ станом на час
звернення до суду 7,99 грн. за 1 дол. США,
еквівалентно 350040 (триста п'ятдесят
тисяч сорок) грн. 97 к., з яких: 23976,93 дол.
США борг по тілу кредиту, 11271,16 дол. США
заборгованість по процентах, 296,31 дол.
США заборгованість по комісії за
користування кредитом, 49134,50 грн. пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язання
за договором, 250 грн. штраф (фіксована
частина), 1084,69 дол. США штраф (процентна
складова), звернути стягнення на
квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу
предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладенням від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою - покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, з проведенням дій щодо
коригування технічної документації
відповідно до поточного стану
нерухомості, її перепланування та
перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами дій, необхідних для продажу
предмета іпотеки.

Встановити початкову ціну
реалізації предмета іпотеки на рівні
не нижчому за звичайні ціни на даний
вид майна, на підстві оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 із житлової квартири АДРЕСА_1.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
судові витрати у виді судового збору:
3899 (три тисячі вісімсот дев'яносто
дев`ять) грн. 80 к., сплачених при поданні
позовної заяви та 1750 (одна тисяча
сімсот п'ятдесят) грн. 20 к. за подання
апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: