Справа № 1328/7755/12
Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/1422/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів -Кабаль І.І. , Левик Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю позивачки ОСОБА_2 ,її
представника ОСОБА_3

відповідачки ОСОБА_4 та її
представника ОСОБА_5

перекладачів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 11 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4,
третя особа нотаріус Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори Спільник З.В. про визнання
недійсним договору, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У вересні 2012 року ОСОБА_8
звернулась в суд з позовом, заявою від
20 квітня 2013 року позовні вимоги
уточнила та просила поновити строк на
звернення до суду та визнати недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
укладений 6 грудня 2007 року.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 11 грудня 2013
року у задоволенні позову відмовлено
за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила позивач.
Вважає його незаконним, прийнятим з
порушенням норм процесуального та
матеріального права. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позов та визнати
недійсним договір дарування квартири
за адресою АДРЕСА_1, посвідчений 06.12.2007
року нотаріусом Третьої державної
нотаріальної контори Спільник З.В.
Мотивує тим, що суд прийшов до хибного
висновку про намір ОСОБА_8 на укладення
договору дарування. Підписання
оспорюваного договору від її імені
іншою особою, з мотивів фізичної
неможливості підписання договору є
протиправним, таким, що суперечить
вимогам ч.4 ст. 207 ЦК України, п.16 Наказу
МЮУ від 03.03.2004 року №20/5 «Про
затвердження Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», оскільки в разі погодження із
змістом правочину - підпис на договорі
могла вчинити особисто. Тривалий час
працює, постійно особисто розписується
про отримання заробітку у відомостях.
Про необізнаність тривалий час щодо
змісту правочину свідчить те, що
продовжує проживати у квартирі,
здійснює оплату всіх комунальних
платежів, а про те, що не є власником
квартири дізналась після зауваження
про зникнення документів на квартиру і
звернулась про допомогу до юристів.
Вважає себе обманутою відповідачем,
оскільки при укладенні договору мова
не ішла про договір дарування. Будучи
глухонімою та неграмотною, не змогла
вчасно захистити свої права. З огляду
на наведене, вказаний правочин не може
вважатись таким, що відповідає
вимогам закону, волевиявлення на
укладення такого не було, була
обманутою відповідачем, тому просить
апеляційну скаргу задовольнити та з
наведених мотивів такий договір
просить визнати недійсним.

При розгляді справи апелянт та її
представник доводи апеляційної скарги
підтримали.

Відповідач та її представник
проти доводів апеляційної скарги
заперечили, вважають рішення законним
та обгрунтованим. Позивачу нотаріус
роз»яснила зміст правочину через
присутнього перекладача.
Переконавшись у вільному
волевиявленні, посвідчила договір.
Позивач є тіткою відповідачки, тому
дарування квартири є логічним кроком.
Про укладення саме договору дарування
позивач обізнана, оскільки в листопаді
2008 року зверталась з позовом про його
розірвання. За заявою позивачки
ухвалою суду 12.03.2009 року цей позов
залишено без розгляду. Договір
укладено з дотриманням вимог закону, в
присутності перекладача та по причині
неграмотності позивачки підписаний за
її згодою іншою особою. Нотаріусом
перед підписанням договору
роз»яснювались наслідки укладення
такого правочину, з чим погодилась
дарувальник. Вважають, що позовна заява
та апеляційна скарга подані позивачем
під впливом сторонніх осіб, котрі
мають намір заволодіти спірним
житлом. Просять апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін.

Інші учасники не з»явились,
листом завідувача третьої Львівської
державної нотаріальної контори
Спільник З.В. просить справу
розглядати у його відсутності .

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, а також матеріали
витребуваної колегією суддів справи №
2-812/09 Шевченківського районного суду м .
Львова за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про
розірвання договору, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як встановив суд та вбачається з
матеріалів справи, позивач ОСОБА_8
являється тіткою відповідачки ОСОБА_4

6 грудня 2007 року нотаріусом третьої
Львівської держнотконтори посвідчено
Договір дарування квартири за умовами
якого ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_4
прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1

Згідно п.10 оспорюваного Договору
дарування - сторони договору не
визнані недієздатними чи обмежено
дієздатними, укладення договору
відповідає їх інтересам, волевиявлення
є вільним, усвідомленим і відповідає їх
внутрішній волі, умови договору є
зрозумілі і відповідають реальній
домовленості сторін, договір не
приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені у ньому.

Матеріалами справи встановлено і ця
обставина в тому числі визнана
відповідачем, що позивач у справі є
глухонімою, неписьменною /неграмотною
/ особою, власноручно може лише вчинити
підпис .

Із змісту оспорюваного договору
вбачається, що текст даного договору
перекладено ОСОБА_8 дактило-жестовою
мовою, перекладачем ОСОБА_10, зміст ст.8
Закону України «Про нотаріат»
роз'яснено.

У зв'язку з неграмотністю
«Дарувальника» гр. ОСОБА_8, договір за
її дорученням та в її і нотаріуса
присутності підписано ОСОБА_11, та
зазначено про роз»яснення змісту ст.8
Закону України «Про нотаріат».

У відповідності до Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
Наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2003 року № 20/5, чинної на час
укладення оспорюваного правочину, на
який звертає увагу апелянт в
апеляційній скарзі - за п. 16 -
нотаріально посвідчувані правочини, а
також заяви та інші документи
підписуються у присутності нотаріуса.
Якщо правочин, заява чи інший документ
підписаний за відсутності нотаріуса,
громадянин повинен особисто
підтвердити, що документ підписаний
ним.

Якщо фізична особа внаслідок фізичної
вади, хвороби або з інших поважних
причин не може власноручно підписати
правочин, заяву чи інший документ, за її
дорученням і в її присутності та в
присутності нотаріуса правочин, заяву
чи інший документ може підписати інша
особа. Про причини, з яких фізична
особа, зацікавлена у вчиненні
нотаріальної дії, не могла підписати
документ, зазначається у
посвідчувальному написі. Правочин не
може підписувати особа, на користь або
за участю якої її посвідчено.

Якщо фізична особа, яка звернулася за
вчиненням нотаріальної дії,
неписьменна або сліпа, нотаріус, крім
того прочитує їй текст документа, про
що на документі робиться відповідна
відмітка. Якщо сліпа особа письменна,
вона сама підписує документ.

Якщо глуха, німа або глухоніма фізична
особа, що звернулася за вчиненням
нотаріальної дії, письменна, вона сама
прочитує документ і підписує його. Якщо
така особа неписьменна, то при
вчиненні нотаріальної дії обов»язково
повинна бути присутня письменна особа,
яка може порозумітися з глухою, німою
або глухонімою особою і посвідчити
своїм підписом, що зміст правочину,
заяви чи іншого документа відповідає
волі учасника нотаріальної дії.

За змістом оспорюваного заповіту
вбачається, що при його укладенні
була присутня перекладач ОСОБА_10, якою
здійснено переклад позивачу тексту
договору дактило-жестовою мовою. Даних
про те, що зміст правочину відповідає
волі учасника нотаріальної дії -
договір не містить. Крім того - по
причині неграмотності дарувальника -
від її імені договір підписано іншою
особою - ОСОБА_11

Таким чином, одна особа здійснювала
переклад тексту договору
дарувальнику, а інша особа вчинила
підпис від її імені.

Даючи пояснення в суді апеляційної
інстанції позивач ОСОБА_8 ствердила
про те, що із змістом підписаного від
її імені договору обізнана не була,
хоча не заперечила присутність
вказаних вище осіб та відповідачки в
нотаріальній конторі. Про укладення
саме договору дарування не усвідомила.

У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України
- волевиявлення учасника правочину має
біти вільним і відповідати його
внутрішній волі. Згідно з п. 5 цієї ж
норми - правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Колегія суддів вважає, що саме по
собі звернення позивача до суду з
означеним позовом і посилання, як на
підставу визнання договору недійсним
укладення такого внаслідок обману та
тлумачення цих обставин відсутності
наміру укладення такого договору з
посиланням на ст. 230 ЦК України - не
давало суду підстав для ухвалення
рішення про відмову у позові виключно з
мотивів недоведеності позивачем, що
діяла внаслідок обману.

Саме по собі посилання позивача на
невідповідну правову норму не може
сприйматись судом без врахування
змісту позовних вимог, які дають
підставу для висновку про
застосування іншої норми
матеріального права, якою врегульовано
спірні правовідносини. Помилкове
посилання позивача не на ту норму права
не свідчить про неправильне обрання
способу захисту порушених прав, які
підлягають захисту.

Згідно з ч.1 ст. 717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов»язок
обдарованого вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

За змістом зазначеної норми
дарувальник добровільно позбавляє
себе права власності на майно, не маючи
при цьому на меті отримання будь-яких
вигод матеріального чи морального
характеру з боку обдарованого, у свою
чергу обдарований набуває права
власності на майно при відсутності з
його боку обов'язків надання таких
вигод.

Враховуючи встановлені судом
обставини, які підтверджено
матеріалами справи, позивач продовжує
проживати у квартирі, котра за
договором дарування перейшла у
власність відповідачки, що додатково
підтверджує необґрунтованість
висновків суду першої інстанції про
те, що намір подарувати житло
відповідачу позивачкою відповідав її
внутрішній волі.

Звертаючись в листопаді 2008 року до
суду з позовом про розірвання договору
дарування - позивач у позовній заяві
зазначала про запевнення її
відповідачем та членом її сім»ї про
необхідність підписання документу з
метою збереження квартири по смерті
позивача, за що гарантували допомогу,
забезпечення, оплату комунальних
послуг. Із текстом підписаного від її
імені документу знайома не була,
вважала що укладається договір
довічного утримання. / Справа 2-812/09
Шевченківського районного суду м.
Львова/.

Звертаючись з позовом до суду у
вересні 2012 року, позивач зазначала, що
подача суду заяви про залишення позову
про розірвання договору без розгляду
було викликано запевненням
відповідачки про зміну поведінки і
наданні позивачу обіцяної допомоги,
чого не сталося, що стало підставою для
звернення до суду з позовом про
визнання договору недійсним.

За змістом ч.1 ст. 230 ЦК України,
якщо одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

За змістом ч. 1 ст. 229 ЦК України -
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов»язків
сторін, таких властивостей і якості
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням.

Аналіз зазначених норм дає
підстави для висновку, що з
врахуванням віку позивачки та
наявності у неї означених вище вад,
особі складно відрізнити ці дві норми,
оскільки при помилці особа повинна
довести помилку щодо обставин, які
мають істотне значення, а при обмані
-введення її другою стороною правочину
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення.

Такі висновки судової колегії
узгоджуються з пунктом 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
роз'яснено, що правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину.

Водночас згідно п. 19 цієї ж Постанови
- відповідно до статей 229-233 ЦК правочин,
вчинений під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона/ стаття 229 ЦК/ мають існувати
саме на момент вчинення правочину.
Особа на підтвердження своїх вимог про
визнання правочину недійсним повинна
довести, що така помилка дійсно мала
місце, а також що вона має істотне
значення.

Враховуючи описані вище обставини
посвідчення оспорюваного договору, є
підстави для висновку про порушення
прав позивача укладенням договору
дарування єдиного житла без
вишукування для себе будь-якої вигоди,
тобто про обґрунтованість мотивів
позову про відсутність вільного
волевиявлення сторони правочину на
його вчинення.

Не можуть залишитись поза увагою
колегії суддів долучені до справи
письмові докази, які підтверджують
негативні стосунки між сторонами і
такими є витребувані судом матеріалами
про відмову у порушенні кримінальної
справи Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ
за липень - жовтень 2009 року. Такі
заведені на підставі повідомлення від
08.07.2009 року в Шевченківський РВ про
звернення за медичною допомогою
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка отримала
тілесні ушкодження у квартирі по
АДРЕСА_1, а також заяви ОСОБА_8 від 10.07.2009
року на протиправні дії відповідачки
та її чоловіка, де також зазначала про
незаконне проти її волі укладення
договору дарування квартири. Із
постанови від 11.07.2009 року про відмову у
порушенні кримінальної справи
встановлено виникнення конфлікту між
ОСОБА_8 та чоловіком відповідачки
ОСОБА_12, який будучи в нетверезому
стані вчинив насильницькі дії щодо
ОСОБА_8 В матеріалах про відмову
порушенні кримінальної справи в числі
інших документів наявна копія довідки
про звернення ОСОБА_8 на прийом в
травмпункт з приводу забійної рани та
ссадин лобної частини та висновок
судово-медичного дослідження № 1767 від
10.09.2009 року згідно якого у ОСОБА_8 на
підставі медичних даних і
судово-медичного огляду виявлено
синець, садно на чолі зліва, синці у
підпахвиній ділянці справа, на правому
передпліччі, на лівому плечі, які
утворилися від неодноразової дії тупих
предметів, не виключено від ударів
кулаком та стискання пальцями рук
людини, могли виникнути 7 липня 2009 року
і відносяться до легкого тілесного
ушкодження. / а.с. 15/ .

Колегія суддів вважає, що такими
доказами спростовано заперечення на
апеляційну скаргу відповідачки про
звернення позивачки з позовом та
подання апеляційної скарги на рішення
є наслідком впливу на особу сторонніх
осіб. Додатково висновки судової
колегії підтверджено особистими
поясненнями апелянта при розгляді
справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведені вище дані про
обставини підписання договору
дарування від імені дарителя особою,
котра безпосередньо не могла
порозумітися з позивачем, як стороною
правочину по причині, що ОСОБА_8 є німою,
глухою, неграмотною та неписьменною,
оспорюваний договір не містить даних
про відповідність змісту правочину
волі позивачки саме на безоплатне та
безкорисне відчуження належного її
єдиного житла, є підстави для висновку
про обгрунтованість вимог позивачки.

Наявні підстави для поновлення строку
звернення до суду, виходячи з
наступного.

Враховуючи матеріали справи, позивач у
справі є особою похилого віку -
ІНФОРМАЦІЯ_1, неписьменна/ неграмотна/
глухоніма, що безперечно ускладнює
реалізацію прав, в тому числі права на
судовий захист.

Виходячи із змісту оспорюваного нею
правочину, примірник такого її не
вручено, оскільки один залишено в
нотаріуса, а другий вручений
відповідачу, як обдарованій. Звернення
до суду з вимогами 20.11.2008 року про
розірвання договору дарування, дає
підстави для висновку про переривання
такого строку і початок перебігу
такого з часу винесення ухвали про
залишення цього позову без розгляду, а
саме з 5 грудня 2008 року .

За таких обставин, звернення до суду з
позовом по спливу 4- років та 9-ти
місяців після укладення договору та по
спливу 9 -ти місяців після закінчення
терміну, який слід обраховувати заново
- викликано поважними причинами, тому
такий підлягає поновленню.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку про
обґрунтованість апеляційної скарги та
скасування рішення суду першої
інстанції з ухваленням у справі нового
рішення.

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.3 ч.1 ст.
309, ч.2 ст. 314 .316, 317 ЦПК України, колегія
суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 11 грудня 2013 року
скасувати і ухвалити у справі нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_8
задовольнити.

Поновити строк звернення до суду.

Визнати недійсним договір дарування
квартири посвідчений 06.12.2007 року
державним нотаріусом третьої
Львівської державної нотаріальної
контори Спільник З.В., за яким ОСОБА_8
подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в дар
квартиру АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_8 150 гр. та на користь держави 93
гривни 60 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскарженим в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді