Номер провадження: 22-ц/785/3188/14
Номер справи місцевого суду: 1506/5987/2012
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О.,
Сидоренко І.П.,

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського
районного суду Одеської області від 27
січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа орган опіки та піклування
Біляївської районної державної
адміністрації про примусове виселення,

в с т а н о в и л а:

23.11.2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
та просила примусово виселити їх з
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, без надання іншого житлового
приміщення.

В обґрунтування позову посилалася на
те, що вказаний будинок належить їй на
праві приватної власності. В даному
будинку вона проживає разом зі своєю
донькою ОСОБА_4, зятем ОСОБА_3 та їх
малолітньою дочкою ОСОБА_5, 2003 р.н. Однак
ОСОБА_3 своїми діями робить неможливим
сумісне проживання з позивачкою,
постійно влаштовує сварки, принижує
позивачку, погрожує її життю та
здоров'ю, тому вона змушена звернутись
до суду.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 27.01.2014 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове, яким задовольнити її позовні
вимоги.

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право власності
№205, виданого 23.04.2009 року виконкомом
Вигодянської сільської ради
Біляївського району на праві приватної
власності належить житловий будинок з
надвірними спорудами в АДРЕСА_1.

Відповідно до довідок Біляївського РВ
ГУДМС України в Одеській області від
07.12.2012 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3
зареєстровані в будинку АДРЕСА_1, але
враховуючи неприязні відносини
проживають в одному дворі, але в
окремій літній кухні. Разом з ними
проживає неповнолітня донька, ОСОБА_5,
2003 р.н.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 01.06.2011 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні житловим будинком та
виселення. Згідно мотивувальної
частини рішення, судом встановлено, що
відповідач належить до членів сім'ї
позивачки, тому має право на проживання
та користування вказаним будинком.
Також судом встановлено, що
ініціаторами сварок та скандалів, які
призводили до конфліктів в сім'ї є
обидві сторони.

Рішенням Біляївського районною суду
Одеської області від 14.11.2011 року
задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5, останніх
вселено до вищенаведеного будинку,
ОСОБА_2 зобов'язано усунути їм
перешкоди у користуванні будинком.
Згідно мотивувальної частини рішення,
судом встановлено, що позивачі є
членами сім'ї ОСОБА_2 мають право
користуватися на рівні з наймачем
усіма правами і несуть обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 22.02.2012 року
частково задоволено позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, зобов'язано не
чинити їй перешкод у користуванні
надвірними спорудами вказаного
будинку.

Ухвалою Біляївського районного суду
Одеської області від 18.10.2012 року
залишено без розгляду позовну заяву
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
примусове виселення.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
відсутності підстав для виселення,
передбачених ст.116 ЖК України та
обставин, які були встановлені
попередніми рішеннями суду.

Такий висновок суду відповідає вимогам
закону, зокрема житловому
законодавству, а також фактичним
обставинам справи.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно зі ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку, які
проживають разом з ним, користуються
жилим приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

Ст.116 ЖК України передбачено, що
якщо наймач, члени його сім'ї або інші
особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його
не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого
жилого приміщення.

Ст. 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів.

Однак апелянт не довів суду
обґрунтованість своїх вимог на
підтвердження систематичності
порушення правил співжиття.

Як вбачається з чисельних відмовних
матеріалів, які наявні в матеріалах
справи, ОСОБА_2 неодноразово зверталася
до органів міліції, скаржучись на
поведінку ОСОБА_3, проте самі звернення
та відповіді свідчать про те, що між
ними існують неприязні стосунки, а
сварки є обоюдними.

01.06.2011 року рішенням Біляївського
районного суду Одеської області було
відмовлено у виселенні ОСОБА_3 і факти
звернення ОСОБА_2 щодо його поведінки
були предметом обговорення, а відтак до
уваги можуть бути прийняті лише ті, які
мали місце після ухвалення рішення.

З офіційного попередження про
неприпустимість учинення насильства в
сім'ї вбачається, що про таке було
повідомлено ОСОБА_3, проте з нього не
вбачаються факти та обставини, які б
вказували на його неправомірну
поведінку щодо позивачки.

З відмовного матеріалу від 12.01.2012 року
видно, що ОСОБА_2 зверталася до міліції
з приводу поведінки ОСОБА_3, але факти,
викладені в заяві, не підтвердилися.

Так само з постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від
10.02.2012 року видно, що факти про
неправомірну поведінку ОСОБА_6 не
підтвердилися, і він навіть був
відсутній у селі в той час, про який
повідомляла ОСОБА_2 в своїй заяві.

З висновку (а.с.112) вбачається, що з
приводу звернення ОСОБА_2 фактів
неправомірної поведінки ОСОБА_4 не
встановлено.

З акту №544 судово-медичного обстеження
видно, що через тілесні ушкодження
ОСОБА_2 проходила обстеження, однак
належних доказів на підтвердження
того, що такі їй були завдані ОСОБА_3 нею
не надано.

Таким чином, хоча звернення до органів
міліції є чисельними, але більшість із
них були безпідставними заявами, що
вбачається з постанов про відмову в
порушенні справи.

Не заперечується сторонами,
підтверджено в судовому засіданні
апеляційної інстанції ОСОБА_2, що
відповідачі не проживають із нею
безпосередньо в житловому будинку,
попереднє рішення про їх вселення не
виконане, і вони живуть у літній кухні,
що з огляду і на такі обставини вказує
на безпідставність вимог ОСОБА_2, яка
безпосередньо в одному житловому
приміщенні із відповідачами не
проживає.

Фактично обґрунтування позову не
містить доводів про порушення правил
співжиття ОСОБА_4, ОСОБА_5, а виселення
їх лише через перебування у сімейних
стосунках із ОСОБА_3 суперечило б
змісту прав, гарантованих житловим
законодавством. Крім того, ОСОБА_2
пред'явлено вимоги про виселення
неповнолітньої дитини, виселення якої
призведе до порушення її законних прав,
оскільки відповідачі іншого житла не
мають.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги правильність висновків суду не
спростовують, тому апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення -
залишенню без змін.

Керуючись
ст.ст.304,п.1ч.1ст.307,308,313,314,315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 27 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: