У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Панька В.Ф., Куштана Б.П.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Перечинського районного суду від 4
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання
договору купівлі-продажу овочесховища
та повернення його власнику,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
овочесховище, яке вона купила у
відповідача та земельну ділянку, яка
знаходиться під цим приміщенням. В
процесі розгляду справи ОСОБА_3 подала
заяву про залишення заявленого нею
позову без розгляду, яка була
задоволена судом шляхом прийняття
відповідної ухвали. Тому судом
розглянуто позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
розірвання договору купівлі-продажу
зазначеного приміщення, який був
заявлений ОСОБА_4 як зустрічний позов.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 24
липня 2008 р. між ним та ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу
овочесховища, яке знаходиться у
АДРЕСА_1. Вартість цього приміщення
визначено в 145 тис. грн., що становило
еквівалент 30 тис. дол. США і ці гроші
покупець повинен був сплатити з 24 липня
2010 р. по 24 червня 2011 р. щомісячно в сумі,
що відповідає 2,5 тис. дол. США. Однак
відповідачка прострочила оплату,
встановлена договором.

Рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено.

З цим рішенням представник ОСОБА_3 не
погодився, порушив питання про його
скасування та ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В судовому засіданні апелянт та ОСОБА_3
скаргу з наведених підстав підтримали.

Представник ОСОБА_4 вважав, що підстав
для задоволення скарги немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у
судовому засіданні та дослідивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
твердження невідповідності висновків
суду обставинам справи, що виражається
в неправильній оцінці доказів, які були
встановлені та досліджені при розгляді
даної справи. Зокрема, це стосується
розписок про повернення грошей, якими,
на думку апелянта, підтверджено факт
проведення оплати по договору
купівлі-продажу овочесховища, а не
повернення боргу по договору позики;
перевищення суми в 30 тис. дол. США
зумовлено зміною курсу долара; покази
ОСОБА_5, допитаної в якості свідка, яка
стверджувала, що гроші передавались
ОСОБА_4 по договору позики, а не по
договору купівлі-продажу овочесховища,
слід оцінити критично.

Однак ці доводи не можуть бути прийняті
до уваги.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.61 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставі своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
цим Кодексом.

Так, 24 липня 2008 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 було укладено два договори:
договір купівлі-продажу овочесховища,
яке було куплено за еквівалент 30 тис.
доларів США та договір позики, по якому
ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 еквівалент
100 тис. доларів США.

По договору купівлі-продажу - п.2.1 -
початок розрахунку починався 24 липня
2010 р. і закінчувався 24 червня 2011 р.; по
договору позики - п.4 - початок
розрахунку починався 26 липня 2008 р і
закінчувався в червні 2010 р. Відповідно
до цих договорів для кожного з них було
складно графік погашення боргу.

Розписки, копії яких надано ОСОБА_3 при
подачі нею первісного позову,
стосуються періоду з 16.10.2008 р. по 25.05 2010
р. Тобто стосуються періоду погашення
боргу по договору позики. Розписки, які
знаходяться на а.с.46-59, з яких
вбачається, що ОСОБА_4 отримав від
ОСОБА_3 гроші по договору
купівлі-продажу, судом до уваги не
беруться, оскільки ОСОБА_3 отримання
таких розписок від ОСОБА_4 заперечила.
Не може братись до уваги розписка про
оплату по договору купівлі-продажу,
копія якої знаходиться на а.с.61,
оскільки ця розписка стосується
договору позики, а не договору
купівлі-продажу.

Свідок ОСОБА_4 була допитана в якості
свідка з дотриманням норм
законодавства, які встановлено ЦПК
України. В заперечення показів цього
свідка апелянтом жодного доказу не
надано. Тому довід апеляційної скарги
про критичну оцінку показів цього
свідка не може бути прийнято до уваги:
підстав для такої оцінки цих показів
суду не надано.

Щодо такого доводу як повернення
більшої суми, ніж встановлено,
договором купівлі-продажу
овочесховища по причині зміни курсу
долара США, то таке твердження також не
заслуговує на увагу, оскільки в
графіках погашення боргу, які
підписано сторонами, зазначено, що борг
повертається в гривнях згідно курсу
НБУ станом на день повернення боргу.

Зазначене в сукупності дає підстави
для констатації висновку про те, що
гроші апелянтка повертала по договору
позики, а не по договору
купівлі-продажу овочесховища і суд
констатує, що висновок суду першої
інстанції відповідає обставинам
справи.

Стосовно обрання захисту свого права -
повернення майна або стягнення коштів,
- то право вибору такого права належить
особі, яка звертається за захистом її
права відповідно до ст.20 ЦК України.

Інших доводів, які б мали правове
значення для вирішення справи,
апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України,
судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 4 лютого 2014 р.
по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді :