У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Мазур Л.М., Писаної
Т.О.,

Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Виконавчого комітету Одеської міської
ради, треті особи: Третя сумська
державна нотаріальна контора,
Комунальне підприємство «ОМБТІ та
РОН», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на заочне рішення Київського
районного суду м. Одеси від 22 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 03 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом та просив
встановити факт належності на праві
власності ОСОБА_10 20/100 частин будинку з
надвірними та побутовими спорудами по
АДРЕСА_1, та визнати за ним право
власності у порядку спадкування за
заповітом на зазначене майно після
померлого ОСОБА_10 Позивач посилався на
те, що він є спадкоємцем ОСОБА_10, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, але оформити право
власності в порядку спадкування він не
має можливості, оскільки відсутні
правовстановлюючі документи на
будинок.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 22 травня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
03 грудня 2013 року, позов ОСОБА_3
задоволено. Встановлено факт
належності на праві власності ОСОБА_10
20/100 частин будинку з надвірними та
побутовими спорудами по АДРЕСА_1, що
складається з: в літ. «А»: кухня 2-1
площею 9,8 кв. м, житлова кімната 2-2
площею 10,4 кв. м; в літ. «Б»: житлова
кімната 1-1 площею 9,8 кв. м, житлова
кімната 1-2 площею 9,9 кв. м, літня кухня
літ. «К». Визнано за ОСОБА_3 в порядку
спадкування за заповітом право
власності після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_10 на 20/100 частин будинку з
надвірними та побутовими спорудами по
АДРЕСА_1, що складається з: в літ. «А»:
кухня 2-1 площею 9,8 кв. м, житлова кімната
2-2 площею 10,4 кв. м; в літ. «Б»: житлова
кімната 1-1 площею 9,8 кв. м, житлова
кімната 1-2 площею 9,9 кв. м, літня кухня
літ. «К».

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що на підставі
договору міни від 19 грудня 1995 року,
укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_12,
посвідченого державним нотаріусом
Третьої одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_13, ОСОБА_12
отримав у власність 6/25 частин будинку з
надвірними та побутовими спорудами,
розташованого по АДРЕСА_1.

Відповідно до заповіту від 03 вересня 1998
року, посвідченого державним
нотаріусом Сьомої одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_14, ОСОБА_12
заповів усе своє майно ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 помер.

18 березня 1999 року ОСОБА_10 звернувся з
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_12 до Третьої сумської
державної нотаріальної контори.

Відповідно до розпорядження Київської
районної адміністрації від 04
листопада 1999 року № 1839 про
затвердження перерахунку ідеальних
часток в будинку з надвірними та
побутовими спорудами АДРЕСА_1 ОСОБА_12
визначено 20/100 частин зазначеного
будинку.

Згідно з заповітом від 28 травня 2008 року
ОСОБА_10 заповів усе своє майно позивачу
ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

28 липня 2009 року ОСОБА_3 звернувся з
заявою до Третьої одеської державної
нотаріальної контори про прийняття
спадщини після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10

04 серпня 2009 року ОСОБА_15, яка має право
на обов'язкову частину у спадщині,
відмовилась від спадщини на користь
сина ОСОБА_3

ОСОБА_3 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, оскільки відсутні
правовстановлюючі документи на
будинок з надвірними та побутовими
спорудами АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
після смерті ОСОБА_12, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, як єдиний
спадкоємець за заповітом, вчасно
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, а тому
він вважається таким, що прийняв
спадщину, а його єдиним спадкоємцем є
позивач ОСОБА_3, який також вчасно
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, а тому
дійшов висновку про встановлення факту
належності на праві власності ОСОБА_10
20/100 частин будинку по АДРЕСА_1 та
визнання за ОСОБА_3 в порядку
спадкування за заповітом право
власності після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_10 на 20/100 частин вказаного
будинку.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК
Української PCP 1963 року визначено, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК Української PCP 1963
року прийнята спадщина визнається
належною спадкоємцеві з моменту
відкриття спадщини.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що ОСОБА_10 прийняв спадщину після
смерті ОСОБА_12, та вона йому належала з
моменту відкриття спадщини, тобто з дня
смерті спадкодавця ОСОБА_12

Разом із тим, встановлюючи факт
належності на праві власності
ОСОБА_10 20/100 частин спірного будинку,
суд фактично визнав право власності за
померлою особою.

Судом першої інстанції у рішенні суду
зазначено, що право власності на
спірний будинок зареєстровано за:
ОСОБА_5 - на 29/50 частини; ОСОБА_4 - на
7/100 частини та на 10/100 частини; ОСОБА_6 -
на 21/50 частини; ОСОБА_9 - на 7/100
частини; ОСОБА_7 - на 10/100 частини;
ОСОБА_8 - на 20/100 частини.

Проте, суд належним чином не перевірив,
чи дійсно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належать
вказані в судовому рішення частки
будинку, оскільки їх розмір не
відповідає часткам інших
співвласників.

Суд апеляційної інстанції при
перегляді рішення суду першої
інстанції не дав належної правової
оцінки вищезазначеним обставинам.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Заочне рішення Київського районного
суду м. Одеси від 22 травня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 03 грудня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: Л.М.
Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська