Справа №
Провадження № 2/200/3994/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська

в складі: головуючого судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі
Данильченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
Відділ громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області, про
усунення перешкод в користуванні
власністю, виселення, зняття з
реєстрації, зобов»язання виконати
певні дії, вселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із
зазначеним позовом. В обґрунтування
позовних вимог в позовній заяві
посилається на те, що 21.09.2011 року її
батько ОСОБА_5 подарував їй
домоволодіння, розташоване за адресою
АДРЕСА_1, право власності на яке вона
зареєструвала у встановленому законом
порядку. Однак, на даний час у будинку
зареєстровані та проживають її рідний
брат ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_3, їх син
ОСОБА_4, які відмовляються на її вимогу
звільнити будинок. Вона хоче проживати
в будинку зі своєю сім»єю та батьком,
проте відповідачі чинять перешкоди їй
у користуванні належним їй нерухомим
майном, посилаючись на те, що батько
несправедливо розподілив майно. ОСОБА_2
змінив замки у всьому будинку, тому
вона не може потрапити до нього, чим
порушуються її права власника на
володіння користування і
розпорядження будинком. Позивач
зазначає, що відповідачі не є членами
її сім»ї, а знаходяться з нею в родинних
стосунках.

Позивач просить зобов»язати
відповідачів не чинити їй перешкоди в
користуванні будинком АДРЕСА_1,
виселити їх із вказаного будинку,
зобов»язати Відділ громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області зняти
відповідачів з реєстраційного обліку
за вказаною адресою, зобов»язати
відповідачів звільнити вказаний
будинок особисто та від власних речей;
зобов»язати відповідачів передати їй
ключі від будинку, вселити її до
вказаного будинку.

В судовому засіданні позивач з
представником позовні вимоги
підтримали, посилаючись на обставини,
викладені у позові.

Відповідачі з представником в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, посилаючись на їх
необґрунтованість, зазначили, що вони
на законних підставах проживають у
вказаному будинку, а також на те, що на
ремонт та облаштування будинку вони
витратили значні грошові кошти.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином.

Вислухавши пояснення осіб, які
з»явилися, свідків, дослідивши докази
по справі, суд дійшов до висновку, що
заявлені позовні вимоги підлягають
задоволенню.

У відповідності до ст.41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно до ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним, ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійснені.

У відповідності до ч.1, 2 ст.386 ЦК України
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб»єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Згідно до ст.387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно до ст.383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім»ї, інших осіб.

У відповідності до ст. 405 ЦК України
члени сім»ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Відповідно до ст.150 ЖК
України громадяни, які мають в
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ними
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно до ст. 168 ЖК України укладений на
визначений строк договір найму жилого
приміщення в будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, припиняється
після закінчення цього строку, і його
може бути продовжено лише за угодою між
наймачем і наймодавцем.

Договір найму жилого приміщення,
укладений як на визначений, так і на
невизначений строк, може бути
розірвано за вимогою наймодавця, якщо
жиле приміщення , займане відповідачем,
необхідне для проживання йому та
членам його сім»ї. У цьому випадку
власник будинку (квартири) повинен
попередити наймача про наступне
розірвання договору за три місяці.

Відповідно до ст.169 ЖК України у разі
припинення договору найму жилого
приміщення в будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, наймач і особи,
які проживають разом з ним, зобов»язані
звільнити жиле приміщення, а в разі
відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого
житлового приміщення.

У відповідності до ст.15 ЦК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способи захисту прав та інтересів
визначені частиною 2 цієї статті.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні,
батьку позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 на праві власності належало
домоволодіння АДРЕСА_1.

З усного дозволу батька - ОСОБА_5 ОСОБА_2
з дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4, які
приїхали з Казахстану, в 2000 році
вселилися у вказаний будинок, де вони
зареєстровані та проживають, договір
найму жилого приміщення в будинку в
установленому порядку відповідачами з
його власником не укладався.

Відповідно до договору дарування від
21.09.2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
ОСОБА_5 подарував позивачці належне
йому домоволодіння АДРЕСА_1.

У відповідності до п. 1 договору вказане
домоволодіння складається з: житлового
будинку літ.А-1, загальною площею 78,4
кв.м., житловою площею 48,2 кв.м., літньої
кухні літ.Б, гаражу літ.В, навісу літ.Д,
вбиральні літ.Е, споруд, замощення 1-7, І.

Згідно до п.4 договору дарування
домоволодіння не надано в користування
наймачам (орендарям), обтяжень, а також
будь-яких прав у третіх осіб щодо
домоволодіння немає.

Після отримання в дарунок
домоволодіння позивач у встановленому
законом порядку зареєструвала за
собою право власності на нього, що
підтверджується Витягом про державну
реєстрацію прав та техпаспортом на
будинок, виданими КП «ДМБТІ», а також
сама зареєструвалася за вказаною
адресою.

Судом встановлено, що позивач не має
можливості розпоряджатися,
користуватися на свій розсуд належним
їй домоволодінням, не має можливості в
ньому проживати, оскільки відповідачі,
які проживають в домоволодінні, чинять
їй перешкоди у проживанні в будинку,
змінили замки на його вхідних дверях,
ключі від яких позивачці не передали, в
зв»язку з чим вона не має можливості
потрапити у будинок, вселитися в нього
та проживати.

Наявність перешкод в користуванні
позивачкою належним їй нерухомим
майном з боку відповідачів
підтверджується постановою
Бабушкінського РВ ДМУ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області від 24.07.2012
року про відмову в порушенні
кримінальної справи за ознаками ст. 296
ч.1 КК України, листом прокуратури
Бабушкінського району
м.Дніпропетровська від 20.07.2012 року та
підтверджується поясненнями в
судовому засіданні відповідачів,
зокрема, про те, що вони вважають, що
частина спірного будинку повинна
належати ОСОБА_2, який за час
проживання в ньому витратив чималі
грошові кошти на його ремонт та
реконструкцію, а тому має право мати у
власності частину будинку.

Встановлено, що після отримання в
дарунок вказаного домоволодіння
позивачка повідомила ОСОБА_2 з сім»єю
про необхідність звільнення будинку,
оскільки вона як його власник, має
намір в ньому проживати, що не було
спростовано відповідачами. Проте, в
судовому засіданні встановлено, що
відповідачі, виселятися із спірного
будинку та забирати свої речі з нього
відмовляються, посилаючись на те, що
ОСОБА_5 несправедливо розподілив майно
та подарив все домоволодіння
позивачці.

Разом з цим, судом встановлено, що в
судовому порядку вказаний договір
дарування від 21.09.2011 року, за яким
позивачка стала власником спірного
домоволодіння, недійсним не
визнавався, є чинним на час розгляду
справи, а позивач є власником цього
домоволодіння.

Перешкоджання відповідачами позивачці
у користуванні, володінні належним їй
нерухомим майном та відсутністю
можливості проживання в ньому
підтверджується також свідченнями в
судовому засіданні свідка ОСОБА_5 -
батька позивачки, який пояснив, що з
його дозволу після приїзду з
Казахстана в 2000 році сім»я сина
вселилася до вказаного домоволодіння
для тимчасового проживання, проте з
часом між ним та сином, а також його
сім»єю склалися неприязні відношення,
син поміняв замки у дверях будинку,
ключі йому не передав, перешкоджав йому
проживати в будинку, в зв»язку з чим він
вимушений проживати в селі. Зважаючи на
викладене, він 21.09.2011 року подарував
домоволодіння своїй дочці ОСОБА_1, якій
відповідачі також перешкоджають
проживати в домоволодінні та
користуватися ним, ключі від будинку не
дають, вчиняють скандали. Про обставини
поселення відповідачів до будинку з
дозволу батьків позивачки та
відповідача ОСОБА_2 свідчила в судовому
засіданні свідок ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Таким чином, суд вважає, що твердження
позивача про неможливість нею
володіти, користуватися,
розпоряджатися на власний розсуд з
вини відповідачів належним їй
домоволодінням АДРЕСА_1 знайшли
підтвердження в ході розгляду справи, а
тому вона має передбачене законом
право вимагати усунення перешкод у
реалізації своїх прав власника,
гарантованих Конституцією України та
чинним законодавством України.

Будь-яких належних та допустимих
доказів в спростування позовних вимог
позивача відповідачами суду не надано.

Відповідачі перестали бути членами
сім»ї власника домоволодіння ОСОБА_5 з
моменту переходу прав власності на
нього до позивачки, їх право на
користування житлом відповідно до ст.405
ЦК України є похідним від права
власності власника житла і воно
втрачено ними з часу дарування
домоволодіння позивачці. Договір найму
домоволодіння відповідачі з новим
власником домоволодіння не укладали,
вони не є членами її сім»ї у розумінні
положень Сімейного Кодексу України.

Встановлено, що спірний будинок
необхідний позивачці для проживання,
оскільки в зв»язку з розлученням з
чоловіком 20.02.2009 року вона була
вимушена залишити квартиру по АДРЕСА_3,
де вони жили сім»єю, проживала на
квартирі, яку винаймала, на теперішній
час позивачка вагітна від іншого
чоловіка, живе тимчасово у подруги за
адресою АДРЕСА_2, іншого житла не має, що
не було спростовано відповідачами.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги позивача про
зобов»язання відповідачів не чинити їй
перешкоди в користуванні будинком
АДРЕСА_1, виселення їх із вказаного
будинку, зняття їх з реєстрації за
зазначеною адресою, зобов»язання
відповідачів звільнити вказаний
будинок особисто та від власних речей
та передати їй ключі від будинку,
вселення її до вказаного будинку
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Твердження відповідачів про те, що ними
під час проживання у спірному будинку
були витрачені чималі грошові кошти на
його ремонт, реконструкцію та
облаштування не можуть бути підставою
для відмови позивачці у задоволенні
позову, оскільки відповідачі можуть
звернутися із відповідним позовом до
позивачки про стягнення з неї
витрачених ними коштів.

Суд також вважає, що доводи
відповідачів про те, що позивачка має у
власності квартиру по АДРЕСА_3, а тому
не має потреби в житлі, не є підставою
для відмови позивачці у позові,
оскільки встановлено, що ця квартира
придбана позивачкою в період її
перебування у шлюбі з ОСОБА_9, який
після розірвання їх шлюбу проживає у
цій квартирі, між колишнім подружжям
склалися неприязні відносини, що є
перешкодою для проживання в одній
квартирі. Право ж позивачки на
користування, володіння, розпорядження
належним на праві власності
домоволодінням гарантовано
Конституцією України та Цивільним
Кодексом України.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивача
підлягають стягненню понесені нею
витрати по справі - сплачений судовий
збір у сумі 107 грн. 30 коп., з кожного з
відповідачів у рівній частині.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
не чинити ОСОБА_1 перешкоди в
користуванні будинком АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з
будинку АДРЕСА_1, зобов»язавши Відділ
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області зняти їх з реєстрації за
вказаною адресою.

Вселити ОСОБА_1 до будинку АДРЕСА_1.

Зобов»язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
звільнити будинок АДРЕСА_1 від їх
особистих речей та передати ОСОБА_1
ключі від будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені нею витрати по справі -
сплачений судовий збір в сумі 35,77 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
понесені нею витрати по справі -
сплачений судовий збір в сумі 35,77 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
понесені нею витрати по справі -
сплачений судовий збір в сумі 35,77 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Т.О. Кудрявцева