Номер провадження 22-ц/775/2195/2014
Головуючий в 1 інстанції Хаустова Т.А.
Доповідач Дундар І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Янчук Т.О., Мірута О.А.

при секретарі Чекіній А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу і відшкодування
моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Слов»янського
міськрайонного суду Донецької області
від 10 грудня 2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з даним позовом, в якому вказав,
що 25 вересня 2010 року з відповідачем
було укладено договір займу, ОСОБА_2
надано гроші, вона написала розписку. 09
жовтня 2010 року відповідач ще взяла в
борг 2000 грн., зобов'язалась повернути до
25 грудня 2010 року, також написала
розписку. Своєчасно відповідач борг не
сплатила, в зв'язку з чим зобов'язана
виплатити 3% річних, відсотки від суми
за користування кредитом, моральну
шкоду. Просила стягнути з ОСОБА_2
загальну суму боргу 14374,30 грн., де 10000
грн. сума боргу, 3% річних 873,30 грн.,
відсотки за користування грошима 3501,00
грн. та моральну шкоду 5000 грн., судові
витрати.

Заочним рішенням Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 10 грудня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за
договором позики у розмірі 10000 грн.,
проценти від простроченої суми
основного боргу 3501,00 грн., 3% річних, що
складає 873,30 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди 2000 грн.,
судові витрати в сумі 229,40 грн. та
витрати на юридичну допомогу - 200 грн., а
всього 16803,70 грн.

Ухвалою Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 04 лютого 2014
року заяву ОСОБА_2 про скасування
заочного рішення залишено без
задоволення.

З рішенням суду не погодилась ОСОБА_2 та
подала апеляційну скаргу, в якій
просила рішення скасувати, справу
направити для розгляду по суті в
загальному порядку до суду першої
інстанції, оскільки порушено норми
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи - рішення було
ухвалено без участі відповідача, вона
була відсутня в судовому засіданні в
зв'язку з хворобою, суд не врахував, що
вона частково повертала борг,
заборгованість складає лише 2000 грн.,
невірно зроблено розрахунок за
користування грошима за період з 25
грудня 2010 року по 25 листопада 2013 року,
безпідставно стягнуто моральну шкоду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
підтримала доводи апеляційної скарги,
просила задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 заперечувала проти
задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення присутніх
осіб, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 вересня 2010 року між сторонами було
укладено договір займу, відповідно до
якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 7000 грн., а
та видала їй розписку, в якій вказала
строк повернення боргу до 25 грудня 2010
року. 09 жовтня 2010 року між сторонами
було укладено договір займу, у
відповідності до якого ОСОБА_1 передала
ОСОБА_2 2000 грн., а та видала їй розписку,
в якій вказала строк повернення боргу
до 25 грудня 2010 року. 25 жовтня 2010 року між
сторонами було укладено договір займу,
у відповідності до якого ОСОБА_1
передала ОСОБА_2 1000 грн., а та видала
розписку, в якій вказала строк
повернення боргу до 25 грудня 2010 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір
процентів договором не встановлений,
тому їх розмір визначається на рівні
облікової ставки Національного банку
України. Відповідач порушив грошові
зобов'язання, що є підставою для
стягнення трьох відсотків річних.
Зневажлива поведінка та байдуже
ставлення відповідача до обов'язку
повернути кошти завдало позивачеві
моральну шкоду.

Але з такими висновками суду в
повному обсязі погодитися неможливо.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України
встановлено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання його позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як виходить з матеріалів справи 25
вересня 2010 року ОСОБА_2 взяла в борг у
ОСОБА_1 7000 грн. до 25 вересня 2010 року, 9
жовтня 2010 року додатково взяла 2000 грн.,
25 жовтня 2010 року в борг взяла 1000 грн.,
про що написала розписку (арк..спр.5)

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що між
сторонами було укладено договір
позики.

На підставі ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

З тексту розписки виходить, що відносно
боргу в розмірі 7000 грн. встановлений
строк повернення - до 25 грудня 2010 року, а
відносно 2000 грн. та 1000 грн. - строк
повернення не встановлений.

Суд першої інстанції на зазначені
обставини не звернув уваги і дійшов
помилкового висновку, що кінцевий
строк повернення - 25 грудня 2010 року
встановлений на всю суму боргу - 10000 грн.

В матеріалах справи відсутні докази
пред'явлення позивачем вимоги про
повернення боргу. В той же час такою
вимогою можна вважати звернення з
позовом до суду 25 листопада 2013 року
(арк..спр.2).

Апеляційний суд приходить до висновку,
що відповідач не виконав взяті
зобов'язання щодо повернення 7000 грн. в
строк до 25 грудня 2010 року та 3000 грн.
протягом тридцяти днів від дня
пред»явлення вимоги (позову до суду), що
є підставою для стягнення даної суми з
відповідача.

При цьому апеляційний вважає
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги щодо часткового повернення суми
боргу, оскільки в матеріалах справи
відсутні будь-які докази з цього
приводу, а на підставі ч.3 ст.10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

З тексту розписки вбачається, що
нею необумовлений розмір процентів від
суми позики, в той же час відсутні
відомості про те, що позика є
безпроцентною.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Таким чином позикодавець має право на
одержання процентів від суми позики на
рівні облікової ставки Національного
банку України, але розмір облікової
ставки, зазначений позивачем та
визнаний судом, є необґрунтованим, не
відповідає положенням матеріального
права, оскільки з 10 серпня 2010 року на
підставі Постанови Національного
Банку України від 09 серпня 2010 року N 377
діяла облікова ставка в розмірі 7.7500%.

Таким чином розмір процентів з 25
вересня 2010 року по 9 жовтня 2010 року
повинен розраховуватися від суми 7000
грн., виходячи з розміру облікової
ставки Національного банку України 7,75%
і складе 20,82 грн., з наступного
розрахунку: 7000 * 7,75% / 365 * 14, де 7000 - сума
позики, 7,75 - розмір облікової ставки
НБУ, 365 - кількість днів у році, 14 - період
дії договору позики.

За період з 10 жовтня 2010 року по 25 жовтня
2010 року розмір процентів повинен
розраховуватися від суми 9000 грн.,
виходячи з розміру облікової ставки
Національного банку України 7,75% і
складе 28,67 грн., з наступного
розрахунку: 9000 * 7,75% / 365 * 15, де 9000 - сума
позики, 7,75 - розмір облікової ставки
НБУ, 365 - кількість днів у році, 15 - період
дії договору позики.

За період з 25 жовтня 2010 року по 22
березня 2012 року розмір процентів
повинен розраховуватися від суми 10000
грн., виходячи з розміру облікової
ставки Національного банку України 7,75%
і складе 1093,86 грн., з наступного
розрахунку: 10000 * 7,75% / 365 * 515, де 10000 - сума
позики, 7,75 - розмір облікової ставки
НБУ, 365 - кількість днів у році, 515 -
період дії договору позики.

З 23 березня 2012 року на підставі
Постанови Національного Банку України
№ 102 від 21 березня 2012 року діяла
облікова ставка в розмірі 7.5000%.

Таким чином розмір процентів з 23
березня 2012 року по 9 червня 2013 року
повинен розраховуватися від суми 10000
грн., виходячи з розміру облікової
ставки Національного банку України 7,50%
і складе 912,58 грн., з наступного
розрахунку: 10000 * 7,50% / 365 * 443, де 10000 - сума
позики, 7,5 - розмір облікової ставки НБУ,
365 - кількість днів у році, 443 - період дії
договору позики.

З 10 червня 2013 року на підставі
Постанови Національного Банку України
№ 209 від 06 червня 2013 року діяла облікова
ставка в розмірі 7.0000%.

Таким чином розмір процентів з 10 червня
2013 року по 12 серпня 2013 року повинен
розраховуватися від суми 10000 грн.,
виходячи з розміру облікової ставки
Національного банку України 7,00% і
складе 122,75 грн., з наступного
розрахунку: 10000 * 7,00% / 365 * 64, де 10000 - сума
позики, 7,00 - розмір облікової ставки
НБУ, 365 - кількість днів у році, 64 - період
дії договору позики.

З 13 серпня 2013 року на підставі
Постанови Національного Банку України
№ 315 від 09 серпня 2013 року діяла облікова
ставка в розмірі 6.5000%.

Таким чином розмір процентів з 13 серпня
2013 року по 25 листопада 2013 року повинен
розраховуватися від суми 10000 грн.,
виходячи з розміру облікової ставки
Національного банку України 6,50% і
складе 187,01 грн., з наступного
розрахунку: 10000 * 6,50% / 365 * 105, де 10000 - сума
позики, 6,50 - розмір облікової ставки
НБУ, 365 - кількість днів у році, 105 -
період дії договору позики.

Виходячи з викладеного загальний
розмір процентів складе 20,82 +28,67+1093,86 +
912,58 + 122,75 +187,01 = 2365,69 грн., які належить
стягнути з відповідача на користь
позивача.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Тобто, стягнення процентів за
користування чужими грошима, як
гарантія прав позикодавця, у розмірі 3 %
річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК
України, має застосовуватися із дня,
наступного за днем, який визначено
сторонами, як строк виконання
зобов'язання. За вказаним договором
позики, наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625
ЦК України, застосовуються з 25 грудня
2010 року по 25 листопада 2013 року (в межах
позовних вимог).

Виходячи з викладеного три проценти
річних від простроченої суми за даний
період складуть 612,17 грн. з наступного
розрахунку:7000 * 3% / 365 * 1064, де 7000 - сума
позики, 1064 - період прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Дана сума підлягає стягненню з
відповідача.

При цьому апеляційний суд враховує, що
відсутні підстави для нарахування
трьох відсотків річних на суму боргу в
розмірі 3000 грн., оскільки на час
звернення до суду з даним позовом
боржник не прострочив виконання даного
зобов»язання.

В той же час позовні вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті, тобто моральна шкода
відшкодовується внаслідок
протиправних дій заподіювача, та не
витікає із невиконання умов договору.
Самим договором позики, який
підтверджується розпискою не
передбачено відшкодування моральної
шкоди, завданої невиконанням
позичальником свого зобов'язання.

На підставі викладеного апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду скасуванню з
ухваленням нового про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з"ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Суд першої інстанції неповно з»ясував
обставини, які мають значення для
справи, обставини, які суд вважав
доведеними - не встановлені, порушено
норми матеріального права, що є
підставою для скасування рішення суду
з ухваленням нового про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК
України, якщо суд апеляційної
інстанції, не передаючи справу на
новий розгляд, змінює рішення або
ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивач судовий
збір з позовної заяви сплатив в
мінімальному розмірі - 229,40 грн. (арк.спр.
1), тобто з відповідача на користь
позивача належить стягнути витрати по
оплаті судового збору в сумі 229,40 грн.

Окрім того, позивачем сплачено за
складання позовної заяви 200 грн.
(арк..спр.6), що на підставі ст.84 ЦПК
України віднесено до витрат на правову
допомогу і також підлягає стягненню на
користь позивача.

Керуючись ст. ст.307, 309, 314, 316 ЦПК України
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Слов»янського міськрайонного
суду Донецької області від 10 грудня 2013
року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу і відшкодування
моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 заборгованість за договором
позики в розмірі 10000 грн., проценти від
суми позики в розмірі 2365,69 грн., три
відсотки річних в сумі 612,17 грн., витрати
по оплаті судового збору в сумі 229,40
грн., витрати на правову допомогу в сумі
200 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: