АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 22-ц/796/4235/2014
Головуючий у 1- інстанції: Каліушко Ф.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючої - Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф.,
Корчевного Г.В. ,

при секретарі - Калініній Я.М..,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 31 січня 2014 року за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про
встановлення порядку користування
квартирою, зміну договору найму та за
зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права
власності на частку у спільному майні,
визнання права власності на частку
квартири, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про встановлення
порядку користування квартирою та
зміну договору найму

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначав, що він та відповідачі
є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в
рівних частках; в квартирі не проживає,
відповідачі чинять йому перешкоди у
користуванні належним на праві
власності майном.

ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги
(а.с.142) просив суд виділити у
користування ОСОБА_4 кімнату площею -
12,2 кв.м. ОСОБА_5 - площею 11,4 кв.м., ОСОБА_2
- 18,2 кв.м., йому - 9,3 кв.м; змінити договір
найму квартири.

В грудні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 подали зустрічну позовну заяву
до ОСОБА_3 про припинення його права
власності на 1/4 частину квартири
АДРЕСА_1 та визнання права власності на
його частку за ОСОБА_2 (а.с.70-72).

Ухвалою цього ж суду від 17 грудня
2013 року зустрічна позовна заява
прийнята до розгляду та об'єднана в
одне провадження разом з первісним
позовом (а.с.115,116).

Рішенням Дарницького районного
суду м. Києва від 31 січня 2014 року
(а.с.154-159) позовні вимоги за первісним
позовом ОСОБА_3 задоволено частково.
Визначено наступний порядок
користування квартирою АДРЕСА_1:

- виділено у користування ОСОБА_3 жилу
кімнату площею 9,3 кв. м, що відповідає
кімнаті №5 на плані квартири;

- виділено у спільне користування
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 жилі кімнати
площею 18,2 кв.м, 12,2 кв.м та 11,4 кв.м, що
відповідає кімнатам №4, №9 та №8
відповідно на плані квартири;

- залишено у спільному загальному
користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 кухню площею 7,7 кв.м, ванну
кімнату площею 2,6 кв.м, вбиральню площею
1,4 кв.м, коридор площею 12,5 кв.м. та
вбудовану шафу площею 0,9 кв.м. В решті
позовних вимог за первісним позовом -
відмовлено. У задоволенні зустрічних
позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 витрати по сплаті судового
збору у розмірі 114 грн. 70 коп.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій з посиланням на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
оскаржуваного рішення, постановлення
нового рішення, яким відмовити в
задоволені первісної позовної заяви
ОСОБА_3, задовольнивши зустрічну
позовну заяву про припинення права
власності ОСОБА_3 на 1/4 частину квартири
АДРЕСА_1 та визнання права власності на
його частку за ОСОБА_2

В судовому засіданні ОСОБА_6, який діє в
інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_2.(договір про надання правової
допомоги від 01 листопада 2013 року
(а.с.60,61), апеляційну підтримав;
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 - скаргу не
визнала.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення скарги
з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 01 липня 1998 року
співвласниками квартири АДРЕСА_1
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
співвласниками квартири у рівних
долях, по 1/4 кожному з них (а.с.74).

У відповідності до ч. 1 ст. 356 Цивільного
кодексу України власність двох чи
більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що між сторонами
виникла конфліктна ситуація з приводу
користування квартирою та
встановленням порядку користування.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право власності набувається у порядку,
визначеному законом. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно з даними технічного паспорту,
виданого Державним комунальним
підприємством «Господар» 23 червня 1998
року, спірна квартиру розташована на
четвертому поверсі 9-поверхового
будинку та складається з чотирьох
окремих кімнат загальною площею 79,9
кв.м, в тому числі житлової площі - 51,1
кв.м, з яких: 1-ша кімната площею 11,4 кв.м,
2-га кімната площею 12,2 кв.м, 3-тя кімната
площею 9,3 кв.м, 4-та кімната площею 18,2
кв.м. Також у квартирі є допоміжні
приміщення: кухня площею 7,7 кв.м, ванна
кімната площею 2,6 кв.м, вбиральня площею
1,4 кв.м, коридор площею 12,2 кв.м,
вбудована шафа площею 0,9 кв.м. (а.с.99-101).

Як зазначено вище, спірна квартира
складається з чотирьох окремих кімнат
жилою площею 51,10 кв.м. Кожному із сторін
належить по 12,75 кв.м. жилої площі (51,10:4).

Позивач за первісним позовом просить
виділити йому у користування кімнату
жилою площею 9, 3 кв.м., що не порушує
прав інших співвласників квартири.

Суд першої інстанції правильно
зазначав, що оскільки згода
відповідачів за первісним позовом на
порядок поділу не отримано, тому у
спільне користування ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 підлягає виділенню жилі кімнати
площею 18,2 кв.м, 12,2 кв.м та 11,4 кв.м. Інші
підсобні приміщення у зазначеній
квартирі залишено у спільному
загальному користуванні сторін.

Такий порядок користування
спірною квартирою із незначним
відступленням від ідеальних часток,
які припадають кожному із
співвласників, не порушує їх права.
Розмір жилих кімнат, якими
користуватимуся співвласники,
фактично відповідає їхнім ідеальним
часткам жилою площі у спірної квартири.

Положеннями статті 365 ЦК України
передбачено підстави, за наявності
яких суд може задовольнити позов про
припинення права особи на частку у
спільному майні: частка є незначною і
не може бути виділена в натурі, річ є
неподільною, спільне володіння і
користування майном є неможливим, таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї. Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Із змісту зазначеної норми закону
випливає, що припинення права особи на
частку у спільному майні допускається
за наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК
України випадку, але лише в тому разі,
коли таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім*ї.

За матеріалами справи сторони є
співвласниками спірної квартири в
рівних частках, по 1/4 кожному з них, що
не може свідчити про незначну частку
відповідача за зустрічним позовом у
спільному майні, як про це зазначають
позивачі за зустрічним позовом.

Суду не надано належних та допустимих
доказів стосовного того, відповідач за
зустрічним позовом має інше житло.

Доводи апеляційної скарги стосовного
того, що за належну ОСОБА_3 частку у
спільному майні, позивачами за
зустрічним позовом внесено не
депозитний рахунок певну сума, за яку
може бути придбано житло не
приймаються до уваги, оскільки не можна
вважати, як зазначає апелянт, ј частину
спірної квартири як незначну частку.
Власника наділено відповідно до
законодавства правом володіти та
розпоряджатися своїм власним майном.

Правильним є висновок суду першої
інстанції стосовно і того, що
неможливість спільного проживання
сторін у спірній квартирі не може бути
підставою для припинення частки
відповідача за зустрічним позовом у
спільному майні. Тому, доводи
апеляційної скарги щодо неможливості
проживання у спірній квартирі через
неналежну поведінку ОСОБА_3 є
неспроможними і на правильність
висновку суду не впливають.

Враховуючи наведене, підстав для
задоволенні апеляційної скарги та
скасування оскаржуваного рішення, яке
ухвалено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 31 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий:

Судді: