У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого:Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на рішення Калинівського
районного суду Вінницької області від
27 серпня 2013 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області від 16 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (далі -
ПАТ «Дельта Банк») звернулось до
суду із позовом до відповідачів ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та просило ухвалити
рішення, яким стягнути із відповідача
ОСОБА_6 заборгованість, яка
виникла за порушення умов кредитного
договору №0101/0608/71-132 в сумі 372 975 грн 20
коп., укладеного 03 червня 2008 року між
ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 Крім того,
позивач просив в рахунок погашення
вказаної заборгованості звернути
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_7

Рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 27 серпня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області від 16 жовтня 2013
року, в задоволенні позовних вимог ПАТ
«Дельта Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»
просить вказані судові рішення першої
та апеляційної інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що сума
боргу, яку просить позивач стягнути з
відповідача ОСОБА_6 не підтверджена
належними доказами та обґрунтованими
розрахунками. Крім того, позовні вимоги
ПАТ «Дельта Банк» щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки не
підлягають задоволенню, з огляду на те,
що між сторонами іпотечного договору
укладений договір про його розірвання
та іпотека є припиненою.

Проте повністю погодитися з висновками
судів не можна з таких підстав.

Судами встановлено, що 03 червня 2008 року
між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6
укладений кредитний договір №0101/0608/71-132
(далі - Договір), за умовами якого
останній були надані грошові кошти у
розмірі 55 тис. доларів США на строк з 03
червня 2008 року до 02 червня 2033 року
включно (а.с. 6-12). Даний кредит наданий
для здійснення розрахунків за
договором купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, ОСОБА_9

З метою забезпечення виконання умов
згаданого кредитного договору,
03 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк»
та ОСОБА_7 укладений іпотечний договір
№0101/0608/71-132-Z-01, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1 (а.с. 17-20).

22 травня 2012 року відповідачем ОСОБА_6 в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 0101/0608/71-132 від 03
червня 2008 року внесено на рахунок ПАТ
«Сведбанк» суму 43 391 доларів США, яка
еквівалентна 346 759 грн 18 коп., що
підтверджується копією квитанції
№U2507-1 (а.с. 81).

23 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та
ОСОБА_7 укладений договір про
розірвання іпотечного договору
№0101/0608/71-132-Z-01, посвідченого приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_10 03 червня
2008 року за реєстром №1306 (а.с. 79-80),
відповідно до умов якого сторони
дійшли взаємної згоди про розірвання
зазначеного іпотечного договору з
моменту набрання чинності даним
договором. В зв'язку з розірванням
іпотечного договору знята заборона
відчуження на нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та
ПАТ «Дельта Банк» укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги (а.с. 32-40), за
яким позивачем набуто право вимоги, в
тому числі, на зобов'язання відповідача
ОСОБА_6 за кредитним договором.

03 березня 2013 року ПАТ «Дельта Банк»
звернувся до відповідача
ОСОБА_6 із досудовою вимогою №31.4-08/2045/13,
відповідно до якої позивач повідомив
останню про наявну у неї прострочену
(поточну) заборгованість в сумі 870,70
доларів США та виниклу за порушення
умов кредитного договору
заборгованість станом на 06 лютого 2013
року в сумі 8016, 63 доларів США (а.с.23).

Статтею 516 ЦК України передбачено, що
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення. Боржник має
право не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні
(ст. 517 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК
України за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт
відповідає перед фактором за дійсність
грошової вимоги, право якої
відступається, якщо інше не
встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник
зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в цьому
повідомленні визначена грошова вимога,
яка підлягає виконанню, а також
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж. Боржник має право
вимагати від фактора надання йому в
розумний строк доказів того, що
відступлення права грошової вимоги
факторові справді мало місце. Якщо
фактор не виконає цього обов'язку,
боржник має право здійснити платіж
клієнтові на виконання свого обов'язку
перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги
факторові відповідно до цієї статті
звільняє боржника від його обов'язку
перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень
закону боржник, який не отримав
повідомлення про передачу права вимоги
іншій особі, не позбавляється обов'язку
погашення заборгованості, а лише має
право на погашення заборгованості
первинному кредитору і таке виконання
зобов'язання є належним.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК
України, не визначився належним чином з
характером спірних правовідносин, не
надав належної оцінки наявним у справі
доказам, зокрема, зауважуючи про те, що
з урахуванням укладення між
ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_7 договору
про розірвання іпотечного договору
(а.с. 79-80) зобов'язання між сторонами
у справі відсутні, залишивши поза
увагою, що умовами вказаного договору
припинено зобов'язання лише за
іпотечним договором та знято заборону
на відчуження предмета іпотеки (а.с.
17-20), натомість строк дії кредитного
договору встановлений до 02 червня 2033
року. Приймаючи до уваги підтвердження
сплати відповідачем ОСОБА_6 в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором в сумі 43 391 доларів США (а.с 81),
не перевірив належним чином чи мала
відповідач ОСОБА_6 наявну на той час
заборгованість за кредитним договором.
Суд першої інстанції належним чином не
перевірив розрахунків позивача щодо
заборгованості відповідача ОСОБА_6.

Водночас, суд першої інстанції, в
порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦК України,
належним чином своїх процесуальних
обов'язків не виконав та не з'ясував чи
направлялось позивачем на адресу
відповідачів повідомлення щодо
відступлення права грошової вимоги, як
передбачено чинним законодавством,
оскільки такі дані в матеріалах справи
відсутні та не врахував, що
неповідомлення про відступлення права
грошової вимоги не звільняє
відповідача від відповідальності.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд в порушення
ст.ст. 303, 315 ЦПК України не перевірив
належним чином доводів апеляційної
скарги, не надав оцінки доказам наданим
сторонами, зокрема, зауваживши, що
позивачем належним чином не
повідомлено боржника про зміну
кредитора, залишив поза увагою
досудову вимогу від 01 березня 2013 року
(а.с.23), зі змісту якої вбачається, що
позивач повідомив боржника про набуття
права вимоги за її зобов'язаннями із
зазначенням суми заборгованості за їх
порушення. Крім того, апеляційним судом
не надано оцінки Договору про внесення
змін і доповнень №4 до Кредитного
договору №0101/0608/71-132 від 03 червня 2008
року, за умовами якого (п. 3.1.1)
відповідач ОСОБА_6 починаючи з 10 липня
2012 року повинна здійснювати погашення
кредиту та сплату процентів за його
користування шляхом здійснення
фіксованих платежів у сумі 82,61 доларів
США (а.с. 190-102), не перевіривши чи
здійснювалось відповідачем ОСОБА_6
погашення кредиту на рахунки нового
кредитора.

Колегія суддів вважає, що судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій в частині позовних вимог
заявлених до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за договором повинні
бути скасовані, а справа в цій частині
направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції, який повинен
урахувати зазначене та вирішити справу
з урахуванням викладених обставин.

В частині позовних вимог до ОСОБА_7
судові рішення першої та апеляційної
інстанції не оскаржуються а отже не є
предметом касаційного перегляду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 27 серпня
2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області
від 16 жовтня 2013 року в частині позовних
вимог про стягнення заборгованості за
кредитним договором з ОСОБА_6
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І.
Наумчук