Справа №592/2304/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Корольова Г. Ю.Номер
провадження 22-ц/788/1020/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І., Сибільової
Л. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк»

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 18 квітня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3

про стягнення кредитної
заборгованості,

В С Т А Н О В
И Л А:

23 вересня 20143 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 02 жовтня 2006 року був
укладений кредитний договір № б/н,
відповідно до умов якого ЗАТ КБ
«ПриватБанк» надав ОСОБА_3 кредит у
розмірі 250 грн. 00 коп. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом. Однак відповідач
зобов'язання за договором належним
чином не виконує, кошти не повертає, у
зв'язку з чим станом на 31 липня 2013 року
утворилась заборгованість у сумі 27 658
грн. 37 коп., що складається з 5 581,80 грн. -
заборгованості за кредитом, 20 283,31 грн. -
заборгованості по відсотках, 500,00 грн. -
штрафу (фіксована частина), 1 293 грн.26
коп. штрафу (процентна складова), які
просив стягнути.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 18 квітня 2014 року в
задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, по суті позовних вимог.

При цьому зазначає, відповідач отримав
кредитні кошти на підставі власної
заяви, підписаної ним особисто згідно
свого волевиявлення. П.9.12 Умов та
правил надання банківських послуг
(далі -Умови) передбачає, що договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання, якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору він автоматично
пролонгується на такий же термін.
Пунктом 9.3 Умов надання банківських
послуг передбачено, що карткові
рахунки відкриваються на невизначений
термін за виключенням, передбаченими
п.п.9.6,9.7 цих Умов. Відповідач не надав
письмової заяви про закриття
картрахунку, у зв'язку з чим, строк дії
карти відповідача був продовжений на
такий же строк. До цього часу
відповідач користується коштами банку,
відповідно термін дії договору не
припиняється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ПАТ КБ «ПриватБанк»-
Бондаренко Л. А., яка апеляційну скаргу
підтримує з мотивів у ній викладених,
пояснення ОСОБА_3, який проти скарги
заперечує, вивчивши матеріали справи,
перевіривши рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
- скасуванню, виходячи з наступного.

Вирішуючи наявний спір та відмовляючи
ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні
позову, суд першої інстанції дійшов
висновку про обґрунтованість вимог,
проте відмовив у позові у зв'язку з
пропуском строку позовної давності,
оскільки строк дії картки становить 24
місяці, останній платіж проведений 07
квітня 2008 року, а до суду позивач
звернувся лише у вересні 2013 року.

Але з такими висновками суду
погодитись неможливо.

У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства в
установлений строк відповідно до умов
договору.

При порушенні зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що 02
жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3 укладений кредитний договір
№ б/н, згідно з умовами якого позивач
надав останньому кредит в сумі 250 грн.
встановленого кредитного ліміту зі
сплатою процентів за користування в
розмірі 36% річних на суму залишку.
Відповідно до кредитного договору
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісячними
платежами в розмірі 7% від суми
заборгованості (а.с.13).

Відповідач погодився з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною картою та
Тарифами банку, зазначивши, що заява на
отримання картки разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою і
Тарифами складає між ним і банком
договір про надання банківських
послуг.

07 грудня 2006 року відбулося збільшення
кредитного ліміту до 6200 грн.

ОСОБА_3 користувався коштами у межах
кредитного ліміту, частково повертав
кошти, проте, починаючи з 07 квітня 2008
року припинив повернення коштів і з
цього часу почала утворюватися
заборгованість за простроченими
платежам, що вбачається з розрахунку
заборгованості ( а.с. 5-10), з наданої
апеляційному суду виписки по особовому
рахунку ОСОБА_3

Останній платіж по поточній
заборгованості, розрахованій по 7%
щомісячно, як це передбачено умовами
кредитного договору, у розмірі 5 грн. 59
коп. відповідач мав сплатити у жовтні
2011 року (а.с.9). Оскільки розрахована до
погашення відповідно до умов договору
поточна заборгованість не
сплачувалась відповідачем, щомісячні
суми непогашених кредитних коштів
переходили у сальдо простроченої
заборгованості, яке станом на 30
листопада 2011 року становило 5581 грн. 80
коп. та щомісячно нараховувались
проценти за користування кредитними
коштами, станом на 31 липня 2013 року
розмір процентів становив 20283 грн.

Хоча договір в момент його укладення не
містив строку повернення кредиту
відповідачем, передбачений договором
порядок погашення заборгованості
фактично передбачає графік щомісячних
платежів у визначеному договором
розмірі, отже погашення кредитної
заборгованості передбачає періодичні
строки сплати чергових платежів, які
визначені місяцями.

Таким чином, разом зі встановленням п.
9.12 Умов та правил надання банківських
послуг строку дії договору та
встановленням порядку погашення
заборгованості сторони встановили і
строки виконання відповідачем окремих
зобов'язань по внесенню щомісячних
платежів, що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
місяця строку.

За положеннями ст. 252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України
передбачається, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Статтею 260 ЦК передбачається, що
позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253 - 255
цього Кодексу. Порядок обчислення
позовної давності не може бути
змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила;
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

За статтею 267 ЦК позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Під час розгляду справи у суді першої
інстанції, а також у апеляційній скарзі
відповідач прохає суд застосувати
позовну давність.

В матеріалах справи відсутні дані про
те, що між сторонами існує домовленість
про збільшення позовної давності. За
наведених обставин при вирішенні даної
справи колегія суддів виходить із
загального строку позовної давності у
три роки, передбаченого ст. 257 ЦК
України, та відсутності доказів про
існування між сторонами договору про
збільшення позовної давності, як це
вимагається ст. 259 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень, які надані у
п. 31 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
із змінами і доповненнями, внесеними
постановою від 7 лютого 2014 року N 7 :

"При застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи) ".

Згідно з ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1
ст. 355 цього Кодексу.

При вирішенні даної справи колегія
суддів керується правовими позиціями,
висловленими Верховним Судом України у
постанові від 06 листопада 2013 року (у
справі № 6-116 цс 13) за наслідками
розгляду заяви про перегляд судових
рішень із мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, оскільки вони
обов'язкові для усіх судів України.

Зокрема, у названій постанові від 06
листопада 2013 року (у справі № 6-116 цс 13)
була висловлена наступна правова
позиція.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Вбачається, що позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
щомісяця, початок позовної давності
для стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежа.

З позовом до суду ПАТ КБ "Приватбанк"
звернулося 23 вересня 2013 року, а тому
позивач втратив можливість у судовому
порядку захистити своє порушене право
про стягнення щомісячних платежів,
нарахованих поза межами 3-річної
позовної давності, тобто нарахованих
до 01 вересня 2010 року.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що з відповідача підлягає
стягненню заборгованість за кредитним
договором за період з 01 вересня 2010 року
по 31 липня 2013 року в сумі 13379 грн. 73 коп.,
тому числі:

- 860 грн. 21 коп. простроченої
заборгованості за тілом кредиту в
межах трирічної позовної давності (5581
грн.80 коп. (загальна заборгованість по
тілу кредиту) -4721 грн. 59
коп.(заборгованість станом на 01 вересня
2010 року);

- 11406 грн. 20 коп. заборгованості по
процентах за користування кредитом в
межах трирічної позовної давності (20283
грн. (сума станом на 31 липня 2013 року) -8876
грн. 80 коп.(заборгованість станом на 01
вересня 2010 року);

- 500 грн. штрафу (фіксована частина),

- 613 грн. 32 коп. штрафу (процентна
складова) (5% від суми позову згідно п. 8.6:
(860,21+11406,2) х 5%).

Інші доводи апеляційної скарги, як і
доводи відповідача про пропуск
позивачем строку звернення до суду та у
зв'язку з цим про повну відмову у
задоволенні заявлених позовних вимог
не ґрунтуються на законі і не можуть
бути прийняті судом. Не заслуговують на
увагу доводи про те, що строк дії
кредитного договору підлягав
пролонгації один раз на строк 12
місяців, оскільки відповідно до п.9.12
Умов та правил надання банківських
послуг договір діє протягом 12 місяців
з моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору він
автоматично пролонгується на такий же
термін. Тобто, в договорі не зазначено,
що договір пролонгується один раз і на
один рік. Таких обмежень Умови не
містять. У матеріалах справи відсутні
і не надані відповідачем докази на
підтвердження тієї обставини, що ним
ініціювалось питання про припинення
дії договору. Він не вірно розуміє
поняття «строк дії кредитного ліміту»,
який ототожнює зі строком дії
кредитного договору.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно з ч.1,2 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першоїінстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного, керуючись :
ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1,2,3,4, ч.2, ч.3, 313, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 18 квітня 2014 року скасувати.

Постановити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 02 жовтня 2006
року за період 01 вересня 2010 року по 31
липня 2013 року у сумі 13379 грн. 73 коп., в т.ч.
: заборгованість по тілу кредиту - 860
грн. 21 коп., по процентах -11406 грн. 20 коп.,
штраф у фіксованому розмірі 500грн. та
штраф у розмірі 5% - 613 грн. 32 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити за пропуском строку позовної
давності.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» судові витрати у
справі -199 грн. 14 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: