УХВАЛА

іменем україни

9 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Дніпропетровського
державного університету внутрішніх
справ до ОСОБА_4, третя особа - головне
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Кіровоградській
області, про відшкодування витрат
пов'язаних з навчанням за касаційною
скаргою Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ на
рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 3 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Дніпровський державний
університет внутрішніх справ
звернувся в суд з указаним позовом,
посилаючись на те, що
ОСОБА_4 проходив службу в органах
внутрішніх справ України, навчаючись
за державним замовленням відповідно до
договору про підготовку фахівця у
Дніпропетровському державному
університеті внутрішніх справ (далі -
університет). Згідно наказу ректора
університету від 29 липня 2006 року ОСОБА_4
був зарахований курсантом на навчання.
За наказом ректора університету від 26
червня 2010 року відповідач отримав
диплом спеціаліста з присвоєнням
кваліфікації «юрист» та був
відряджений в практичний підрозділ
органів внутрішніх справ для
подальшого проходження служби в
органах внутрішніх справ Наказом
головного управління міністерства
внутрішніх справ України в
Кіровоградській області від 25 жовтня
2011 року ОСОБА_4 був звільнений
з органів внутрішніх справ України
в запас Збройних сил України за п. 64 «є»
(за

порушення дисципліни). Звільнення з
органів внутрішніх справ після
закінчення навчання до встановленого
трирічного терміну - є однією з підстав
відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України. Посилаючись
на зазначені обставини позивач просив
суд стягнути з ОСОБА_4 25 711 грн. 45 коп.
витрат, понесених навчальним закладом
у зв'язку з його навчанням.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 28 жовтня 2013 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь державного бюджету на рахунок
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ суму
витрат, пов'язаних з навчанням, що
складає 25 711 грн. 45 коп. вартості
навчання згідно укладених договорів
про підготовку фахівця. Вирішено
питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 3 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в позові.

У касаційній скарзі Дніпропетровський
державний університет внутрішніх
справ просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, справу направити
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позову виходив
із того, що відповідач повинен
відшкодувати Дніпропетровському
державному університеті внутрішніх
справ витрати пов'язані з навчанням,
оскільки ОСОБА_4 звільнився зі служби в
органах внутрішніх справ протягом
трьох років після закінчення навчання
за власним бажанням.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про відмову в позові,
виходив із того, що суд першої
інстанції стягуючи з відповідача на
користь позивача витрати пов'язані з
навчанням, вийшов за межі позовних
вимог, оскільки позов заявлено з інших
підстав, а саме стягнення суми за
навчання у зв'язку із звільненням
відповідача в запас Збройних Сил
України за порушення дисципліни, а не
звільнення за власним бажанням,
позовні вимоги позивачем не
змінювались.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 1 березня 2007 року № 313 «Про
затвердження порядку відшкодування
особами витрат, пов'язаних з їх
утриманням у вищих навчальних закладах
Міністерства внутрішніх справ» та
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 2012 року № 66 «Про внесення
змін до Порядку відшкодування особами
витрат, пов'язаних з їх утриманням у
вищих навчальних закладах
Міністерства внутрішніх справ»
визначено порядок відшкодування
особами

витрат, пов'язаних з їх утриманням у
вищому навчальному закладі
Міністерства внутрішніх справ
України за умови звільнення осіб
начальницького складу органів
внутрішніх справ зі служби протягом
трьох років після закінчення
навчального закладу за власним
бажанням, через службову
невідповідність або за порушення
трудової дисципліни.

Судом установлено, що згідно умов
укладених між сторонами договорів про
підготовку фахівця у
Дніпропетровському державному
університеті внутрішніх справ на
умовах державного кредитування від 1
вересня 2007 року та від 31 серпня
2008 року, за якими ОСОБА_4 проходив
службу в органах внутрішніх справ
України, навчаючись за державним
замовленням відповідно до договору про
підготовку фахівця у
Дніпропетровському університеті
внутрішніх справ.

Згідно наказу ректора університету від
29 липня 2006 року ОСОБА_4
був зарахований курсантом на навчання
до Дніпропетровського університету
внутрішніх справ. Згодом за наказом
ректора університету від 26 червня 2010
року він отримав диплом спеціаліста з
присвоєнням кваліфікації «юрист» та
був відряджений в практичний підрозділ
органів внутрішніх справ для
подальшого проходження служби в
органах внутрішніх справ.

За наказом головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Кіровоградській області від 25 жовтня
2011 року ОСОБА_4 був звільнений з органів
внутрішніх справ в запас Збройних Сил
України за п. 64 «є» (за порушення
дисципліни).

Відповідно до постанови
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 26 грудня 2011
року (яка набрала законної сили) наказ
головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Кіровоградській області від 25 жовтня
2011 року про звільнення ОСОБА_4 з
органів внутрішніх справ України в
запас Збройних Сил України за п. 64 «є»
(за порушення дисципліни) було визнано
протиправним та скасовано, а ОСОБА_4
поновлено на роботі.

4 квітня 2012 року відповідач звільнився
за п. 64 «ж» власним бажанням.

Тобто звільнення відповідача за
власним бажанням з органів внутрішніх
справ є формою відмови ОСОБА_4 від
подальшого проходження служби.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду з позовом про
відшкодування витрат, пов'язаних із
навчанням у вищому навчальному закладі
Міністерства внутрішніх справ України
особою, яка звільнена з органів
внутрішніх справ України, не
відпрацювавши після закінчення
навчання три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд у порушення вказаних
норми процесуального
права на зазначене уваги не звернув,
не врахував, що будь-яка причина
звільнення

відповідача не є предметом позову,
оскільки позов пред'явлений про
стягнення суми за навчання, не врахував
правові підстави звернення позивача
до суду з даним позовом і дав
неправильну правову оцінку формі
ухилення відповідача від проходження
служби після закінчення навчання, у
порушення вимог ст. ст. 213, 214, 309 ЦПК
України не визначився із характером
спірних правовідносин, та фактично не
вирішив виниклий спір.

Таким чином, апеляційним судом
допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішення
апеляційного суду та передачі справи
на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Дніпропетровського
державного університету внутрішніх
справ задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 3 грудня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко