Справа № 199/9330/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

„21" листопада 2013 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську у
порядку заочного розгляду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, де третя особа Державна
Міграційна Служба України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом зняття з реєстрації та
виселення, про зобов'язання зняти з
реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із
даним позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що посилаючись на
те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, доводяться позивачу
онуками; на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
нотаріусом 4-ї Дніпропетровської
державної нотаріальної контори 21.11.1991
р., позивачу на праві приватної
власності належить домоволодіння
АДРЕСА_1, яке позивач успадкувала
після смерті матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3. Дане домоволодіння
АДРЕСА_1 складається з: житлового
будинку А-1 (жилою площею 34,4 кв.м,
загальною - 53,4 кв.м), літньої кухні Б,
вбиральні В, вхід у підвал Г, сараїв Д, Є,
Ж, №1 колодязь, №№2, 3 огорожі; в ньому
постійно мешкає позивач, яка іншого
житла не має.

Батько відповідачів - ОСОБА_5, син
позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_4, мати
відповідачів - ОСОБА_6, яка з 1996 року
утворила іншу сім'ю, зараз проживає в
іншому населеному пункті; відповідачі
у житловому будинку А-1 не проживають,
їх речей у будинку не має, при вселенні
відповідачів позивач дозволила їм
лише тимчасово проживати у літній
кухні Б.

Як зазначається позивачем при
зверненні до суду згодом відповідач
ОСОБА_2 вмовив позивача дозволити
йому зареєструвати своє місце
проживання у належному позивачу
домоволодінні АДРЕСА_1 адже йому це
було необхідно для працевлаштування;
відповідач ОСОБА_3 взагалі не має
реєстрації місця проживання у
належному позивачу домоволодінні
АДРЕСА_1.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
утриманні домоволодіння участі не
беруть, допомоги позивачу не надають,
своїм способом життя заважають
позивачу вільно користуватися
власністю, на зауваження не реагують,
чим створюють перешкоди у
користуванні домоволодінням АДРЕСА_1;
добровільно виселитися з
домоволодіння АДРЕСА_1 відповідачі не
бажають, а відповідач ОСОБА_2 заперечує
проти зняття з реєстрації у Відділі
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Амур -
Нижньодніпровського району м.
Дніпропетровська, хоча позивач
дозволила йому реєстрацію лише для
працевлаштування. На переконання
позивача, перелічені обставини
свідчать про відсутність у
відповідачів самостійного права як
користування, так і проживання у
належному у житловому будинку АДРЕСА_1
та фактично відповідачі порушують
право власності позивача, через що й
має місце звернення до суду із даним
позовом.

Предмет позову становить вимога
про ухвалення судом рішення про
усунення позивачу перешкоду у
користуванні власністю шляхом
виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з домоволодіння
АДРЕСА_1, та про зняття ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстрації у Відділі
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб
Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС
України у Дніпропетровській області по
домоволодінню АДРЕСА_1.

Позивач у судовому засіданні
вимоги позову підтримала повністю,
надала пояснення, аналогічні
викладеним в позовній заяві, просила
суд повністю задовольнити поданий
позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, причини неявки суду не
повідомили, позивачем предмет та
підстава позову не змінювалися та
позивач висловився про заочний розгляд
справи, тому справа ухвалою суду
розглядалася у порядку заочного
розгляду.

Суд, заслухав пояснення позивача,
допитав свідка ОСОБА_7 (відповідно до
свідчень свідка відповідачі - його
онуки не мешкають у домоволодінні
АДРЕСА_1, вони десь працюють на
цвинтарі, постійної роботи в них немає,
сімей у них не має) та дослідив наявні
письмові докази в межах заявлених
вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов
до висновку про наявність підстав для
задоволення позову частково, виходячи
з наступного.

За ст. 150 Житлового Кодексу України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 156
зазначеного вище кодексу члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Члени сім'ї власника будинку
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі у витратах вирішуються в
судовому порядку.

Відповідно до ст.157 ЖК України
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст.116 ЖК України, якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого нотаріусом 4-ї
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори 21.11.1991 р., позивачу
на праві приватної власності належить
домоволодіння АДРЕСА_1; домоволодіння
складається з житлового будинку А-1
(жилою площею 34,4 кв.м, загальною - 53,4
кв.м), літньої кухні Б, вбиральні В, вхід
у підвал Г, сараїв Д, Є, Ж, №1 колодязь,
№№2, 3 огорожі.

Позивач постійно мешкає в даному
володінні, іншого житла немає.

Судом на підставі пояснень
позивача встановлено, що відповідачі
(онуки позивача) в утриманні
домоволодіння участі не беруть,
позивач є людиною похилого віку та
відповідачі не надають допомоги
позивачу, своїм способом життя
заважають позивачу вільно
користуватися власністю, не реагують
на зауваження, чим створюють
перешкоди у користуванні
домоволодінням АДРЕСА_1; в
позасудовому порядку сторони не
досягли згоди щодо виселення
відповідачів з домоволодіння АДРЕСА_1.
Разом з тим, позивач та відповідач
ОСОБА_2 в позасудовому порядку не
вирішили питання щодо зняття його з
реєстрації місця проживання за адресою
належного позивачу на праві власності
домоволодіння, тому позов підлягає
задоволенню.

Разом з тим, частково
задовольняючи поданий позов, суд з
огляду на зміст вимог позову та
характер спірних правовідносин
виходить з відсутності підстав для
ухвалення рішення про зобов'язання
третьої особи (Відділ громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області) зняти відповідачів з
реєстрації місця проживання, оскільки
дана вимога не є такою, що підлягає
розгляду та вирішенню при розгляді
справи у порядку цивільного
судочинства, та окрім того на виконання
ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», у тому числі,
остаточне рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою) є
підставою для зняття особи з
реєстрації місця проживання та задля
запобігання продовження порушення
прав позивача, на переконання суду, є
правомірним застосування судом засобу
захисту порушеного права, ухваленого
судом в цій справі.

Питання про розподіл судових
витрат вирішено у відповідності до
ст.ст. 88 та 215 ПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 15, ч. 1 ст. 88,
ст.ст. 212, 214-215, 224, 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3
усунути ОСОБА_1 перешкоди у
здійсненні права користування
власністю - житловим будинком АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3
без надання іншого житлового
приміщення з житлового будинку
АДРЕСА_1.

В задоволенні решти вимог позову
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 судові витрати,
пов'язані зі сплатою судового збору, в
розмірі 114,70 грн.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України: рішення
може бути оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя