Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1397/14
Головуючий у 1-й інстанції: Крамаренко
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

Краснокутської
О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 04
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» про
визнання кредитного договору частково
недійсним,-

ВСТАНОВИЛА :

09 січня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ПАТ „Райффайзен Банк
Аваль" про визнання кредитного
договору частково недійсним.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що 21 лютого 2007 року між нею
та ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" було
укладено кредитний договір №
014/17-39/1357-34, відповідно до п. 1 якого вона
отримала кредит у вигляді не
відновлюваної кредитної лінії в сумі 28
280,00 доларів США на споживчі цілі,
строком до 21 лютого 2013 року з
відсотковою ставкою 13,250 % річних.

Згідно з п. 10.1 кредитного договору від 21
лютого 2007 року за порушення строків
повернення кредитної заборгованості,
процентів за користування кредитом та
комісій, передбачених положеннями
кредитного договору, позичальник
сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 %
від суми простроченого платежу, за
кожний день прострочення, починаючи з
наступного дня після закінчення строку
виконання зобов'язань, зазначених в
кредитному договорі.

Оскільки вона неналежним виконувала
умови кредитного договору від 21 лютого
2007 року, банк в травні 2013 року звернувся
до Орджонікідзевського районного суду
міста Запоріжжя з позовом про
стягнення з неї заборгованості в
розмірі 1 510 239,22 грн., яка утворилась
станом на 11 березня 2013 року.

Пеня за прострочення платежів,
обрахована відповідно до п. 10.1
кредитного договору від 21 лютого 2007
року, більше ніж в 5 разів перевищує
суму заборгованості за кредитом та по
відсотках разом узятих, згідно
банківських розрахунків. Якщо
порівнювати нараховану банком суму
пені за кредитним договором з розміром
заборгованості по відсотках, то розмір
пені більш ніж в 9 разів перевищує
заборгованість по відсотках.

Окрім того, згідно п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
платою за кредитним договором є розмір
процентної ставки за кредитом, який
споживач сплачує банку за користування
кредитним коштами, тобто, розмір пені
не повинен перевищувати половину
розміру процентної ставки,
встановленої кредитним договором.
Таким чином, враховуючи розмір
нарахованих відповідачем процентів за
користування кредитом та суму
нарахованої пені, убачається
перевищення розміру пені більш як на
половину розміру процентної ставки, що
свідчить про включення до кредитного
договору № 014/17-39/1357-34 від 21 лютого 2007
року умови, яка є за своєю правовою
природою несправедливою і такою, що не
відповідає нормам Закону України «Про
захист прав споживачів».

Виходячи з положень статей 203, 215, 217, 526,
611, 625, 629, 1054 ЦК України, статей 11, 18
Закону України «Про захист прав
споживачів», пункт 10.1 кредитного
договору від 21 лютого 2007 року є
несправедливим, порушує принцип
добросовісності.

Згідно з частиною 5 статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
до договорів із споживачами про
надання споживчого кредиту
застосовуються положення цього Закону
про несправедливі умови в договорах.

За змістом статті 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Несправедливими є, зокрема,
умови договору про встановлення вимоги
щодо сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

Якщо положення договору визнано
несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним з
моменту укладення договору.

На підставі викладеного, просила позов
задовольнити. Визнати недійсним
положення пункту 10.1 кредитного
договору № 014/17-39/1357-34 від 21 лютого 2007
року, яким визначено, що за порушення
строків повернення кредитної
заборгованості, процентів за
користування кредитом та комісій,
передбачених положеннями кредитного
договору, позичальник сплачує
кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми
простроченого платежу, за кожний день
прострочення починаючи з наступного
дня після закінчення строку виконання
зобов'язань, зазначених в цьому
Договорі.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 04
лютого 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
у особі представника ОСОБА_5 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на незаконність рішення, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 04
лютого 2014 року скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

У судове засідання апеляційного суду
ОСОБА_3, представник відповідача не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не сповістили, тому
на підставі положень статті 305 ЦПК
України справу можливо розглянути у їх
відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні
апеляційного суду доповідь судді,
вислухавши пояснення представника
апелянта, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у відповідності до статті 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 21 лютого 2007 року
між ОСОБА_3 та ПАТ „Райффайзен Банк
Аваль" було укладено кредитний договір
№ 014/17-39/1357-34, відповідно до п. 1 якого
вона отримала кредит у вигляді не
відновлюваної кредитної лінії в сумі 28
280,00 доларів США на споживчі цілі,
строком до 21 лютого 2013 року з
відсотковою ставкою 13,250 % річних.

Згідно з п. 10.1 кредитного договору від 21
лютого 2007 року за порушення строків
повернення кредитної заборгованості,
процентів за користування кредитом та
комісій, передбачених положеннями
кредитного договору, позичальник
сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 %
від суми простроченого платежу, за
кожний день прострочення, починаючи з
наступного дня після закінчення строку
виконання зобов'язань, зазначених в
кредитному договорі.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору. Зміст
договору становить умови ( пункти ),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства ( частина 1 статті 268 ЦК
України ).

Згідно статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином.

За змістом статті 549 ЦК України
неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення зобов'язання.

З урахуванням цієї норми права, а також
положень статті 611 ЦК України сплата
неустойки є єдиним видом
відповідальності за порушення
зобов'язання незалежно від виду
неустойки ( штрафу або пені ).

Згідно частини 3 статті 551 ЦК України,
пункту 27 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
розмір неустойки за заявою боржника
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків та за наявності інших обстави,
які мають істотне значення.

У відповідності до статті 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору та при цьому
договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір (оферти)
і прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною.

Позивач перед укладанням договору була
ознайомлена із загальними умовами
кредитування, погодилася на них,
наслідком чого стало його укладення.

Таким чином, ОСОБА_3, підписуючи
кредитний договір, погодилася з його
умовами, а банк, надавши кредит, виконав
своє зобов'язання за договором.

Відповідно до статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3,5,6 статті
203 цього Кодексу.

Оскільки при укладені кредитного
договору не існувало таких обставин,
які б свідчили про наявність підстав
для застосування статей 203,215 ЦК
України, суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку про відмову
ОСОБА_3 у задоволенні позову про
визнання недійсним пункту 10.1
кредитного договору 014/17-39/1357-34 від 21
лютого 2007 року.

Рішення суду відповідає наданим
доказам, узгоджується з нормами
матеріального права, підставі для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що справа вирішена
неправильно.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: