Провадження №2/592/122/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в
складі:

головуючого - судді
Корольової Г.Ю.

при секретарі
Кириченко В.О.,

прокурора
Батраченко М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ї особи: Служба у
справах дітей Сумської міської ради
про позбавлення батьківських прав

В С Т А
Н О В И В:

03.10.2013 року позивач звернувся до суду
з вищевказаним позовом та свої вимоги
мотивує тим, що 07 травня 2010 року між
сторонами був зареєстрований шлюб і
від шлюбу народився син сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. До народження сина
стосунки були добрими, але після
народження дитини не бажала його ані
вигодовувати, ані виховувати, взагалі
покинула із сином, забравши свої
документи і речі та переїхала мешкати
до іншого міста, а в подальшому шлюб був
розірваний 12.01.2012 року і місця
проживання визначено з батьком. З того
моменту як покинула його та
малолітнього сина, відповідачка не
виконує своїх батьківських
обов»язків по його утриманню та
вихованню, не цікавиться станом
здоров»я, фізичним та духовним
розвитком. Крім того, відповідачка
нотаріально посвідченою заявою
відмовилася від прав на нього
05.01.2011 року. Позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав дозволить захистити
його інтереси у майбутньому, оскільки,
разом з позбавленням батьківських
прав, відповідачка втрачає як майнові
права, пов»язані з правом на утримання
від дитини, спадкування, на отримання
пільг та державної допомоги, так і
певні немайнові права. Тому, просить
позбавити батьківських прав ОСОБА_2
відносно малолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач та його
представник вимоги позову підтримали
у повному обсязі з підстав зазначених у
позовній заяві та просили позбавити
відповідачку батьківських прав
відносно малолітнього сина.

Представники відповідачки у
судовому засіданні з позовом не згодні,
посилаючись, на те, що після народження
дитини, стосунки погіршилися, після
приїзду з м. Львова, дитину забрала мати
позивача, сама вона відразу ж
потрапила до лікарні, де була зроблена
операція, а потім погіршився
психологічний стан, оскільки раніше в
рідній сім'я сталася трагедія. Заяви
про згоду на усиновлення були написані
під час перебування у лікарнях і під
впливом матері позивача. Не
заперечують, що ОСОБА_2 перебуває в
іншому місці і не відвідує сина, але з
поважних причин - покращення
психологічного стану.

Представник третьої особи - Служби у
справах дітей Сумської міської ради -
Друзь Р.О. у судовому засіданні
показав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками
неповнолітнього ОСОБА_3. Не
погоджується на позбавлення
батьківських прав відповідачки,
оскільки її психологічний стан не є
підставою для позбавлення її
батьківських прав та надали суд
висновок про недоцільність
позбавлення відповідачки батьківських
прав.

В судовому засіданні прокурор -
Батраченко М.А. вважає, що позов
задоволенню підлягає за наведених
позивачем підстав.

Заслухавши думку прокурора,
пояснення позивача та його
представника, представників
відповідачки, покази свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
матір'ю ОСОБА_3, що підтверджується
копією свідоцтва про народження (а.с.6).

Стаття 150 Сімейного кодексу України,
передбачає обов'язок батьків
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток.

Відповідно до ст. 164 Сімейного
кодексу України, мати, батько можуть
бути позбавлені судом батьківських
прав, якщо вони ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є
виключною мірою, яка тягне за собою
серйозні правові наслідки як для
батька (матері), так і для дитини. Це
означає, що позбавлення батьківських
прав допускається лише, коли змінити
поведінку батьків в кращу сторону
неможливо, і лише при наявності вини в
діях батьків. Позбавленню
батьківських прав можуть передувати
превентивні заходи впливу на
батьків, а саме: бесіди, попередження з
боку органів опіки і піклування,
органів внутрішніх справ, надання сім*ї
необхідної допомоги, накладення
адміністративної від повільності,
відібрання дитини від батьків без
позбавлення їх батьківських прав.

Виключний характер позбавлення
батьківських прав пояснюється тим, що
воно може бути здійснено тільки судом.
З цієї ж причини встановлений
вичерпний перелік підстав позбавлення
батьківських прав, який охоплює всі
можливі способи порушення батьками
прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення
батьківських прав, перерахована в ст. 164
СК України, є критерієм протиправної
поведінки батьків по відношенню до
своєї дитини.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» від 30 березня 2007
року № 3 зазначено, що ухилення батьків
від виконання своїх обов»язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування,
медичного догляду, лікування дитини, що
негативно впливає на її фізичний
розвиток як складову виховання; не
спілкуються з дитиною в обсязі
необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до
її внутрішнього світу; не створюють
умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так
і в сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов»язками.

Не можна позбавити батьківських
прав особу, яка не виконує своїх
батьківських обов*язків унаслідок
душевної хвороби, недоумства чи іншого
тяжкого захворювання (крім хронічного
алкоголізму чи наркоманії) або з інших
не залежних від неї причин.

За змістом ст.3,9 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року, яка
набрала чинності для України 27.09.1991р., у
всіх діях щодо дітей, у тому числі коли
дитина розлучається з одним з батьків,
першочергова увага приділяється
якнайкращому забезпеченню інтересів
дитини.

Крім того, Декларація прав дитини від
20 листопада 1959 року містить принцип 6,
за яким дитина може бути розлучена з
матір'ю лише у винятковій ситуації,
тобто перевага надається матері.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому
засіданні підтвердили факт проживання
малолітньої дитини ОСОБА_3 у сім'ї
позивача, але даний факт
підтверджується і рішенням
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 12 січня 2012 року про визначення
місця проживання дитини з батьком,
тобто позивачем (а.с.7-8).

До показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
які є родичами позивача і з якими
проживає малолітня дитина, суд
відноситься критично, оскільки вони є
зацікавленими у вирішення даного
спору, але не заперечувала ОСОБА_7, що
відразу ж після народження дитини і
повернення до м. Суми психічний стан
ОСОБА_2 змінився і вона дійсно
лікувалася, але вважає що заяви про
надання згоди на усиновлення давала
добровільно і бажала, щоб син був
усиновлений нею.

Відповідно до виписок із медичних
карток хворого - ОСОБА_2 вона перебувала
спочатку у стаціонарі на лікуванні в
проктологічному відділенні КУ «СМКЛ
№5» з 12.11.10р. по 29.11.10 р. з гострим гнійним
лактаційним післяпологовим маститом
правої молочної залози (а.с.40) і на
стаціонарному лікуванні з 06.12.10 р. по
15.04.2011 року з діагнозом «Гострий
поліморфний психотичний розлад з
симптомами шизофренії» (а.с. 39), а заяви
про згоду на усиновлення дитини ОСОБА_3
складені відповідно 23 листопада 2010
року (а.с.9) та 5 січня 2011 року (а.с.10), що
викликає сумніви в їх добровільному
написанні.

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері,
а також інших конкретних обставин
справи відмовити в задоволенні позову
про позбавлення цих прав, попередивши
про необхідність змінити ставлення до
виховання дитини (дітей) і поклавши на
органи опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов*язків.

Таким чином, в судовому засіданні
позивачем не було надано достатніх
доказів протиправної поведінки або її
хвороби з приводу алкоголізму чи
наркотичного захворювання, а душевний
розлад не дає підстави для
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
стосовно малолітньої дитини, а тому суд
вважає позовні вимоги не
обґрунтованими й такими що не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, ст.ст.150, 164
СК України, Постанови Пленуму
Верховного Суду України « Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» від 30 березня 2007
року № 3, суд ,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ї особи:
Служба у справах дітей Сумської
міської ради про позбавлення
батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Сумської області через
Ковпаківський районний суд протягом 10
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Г.Ю.
Корольова