Справа №333/1012/14-ц
Пр. №2/333/1062/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року

м.Запоріжжя

Комунарський районний суд
м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді
Наумової І.Й.

при секретарі

Кунець В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про розірвання шлюбу та про
стягнення аліментів з ОСОБА_2, в якому
зазначила, що з 19.10.1991 року перебувала у
шлюбі з відповідачем. Шлюб
зареєстрований виконкомом
Новотавричеської сільської Ради
Оріхівського району Запорізької
області - актовий запис №14. Від даного
шлюбу сторони мають чотирьох дітей:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Шлюбні відносини
між сторонами фактично припинилися з
2010 року, з цього часу вони проживають
окремо, сім'я розпалася остаточно.
Відповідач офіційно працює, має
стабільний заробіток, але добровільно
надавати матеріальну допомогу
відмовляється, тому вона вимушена
звернутися до суду. Позивач просить
розірвати шлюб між нею та відповідачем,
стягнути аліменти з відповідача на її
користь на утримання неповнолітніх
дітей ОСОБА_4, ОСОБА_6 в розмірі 1/3
частини всіх видів заробітку
відповідача, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з дня
подання позову і до досягнення дітей
повноліття.

Позивач в судове засіданні позовні
вимоги підтримала та наполягала на їх
задоволенні, після розірвання шлюбу
вона просить залишити їй прізвище
«ОСОБА_1», яке було змінено під час
державної реєстрації шлюбу.

Відповідач в судовому засіданні не
заперечував проти задоволення
позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи та
дослідивши письмові докази, суд
приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб,
виданого 19.10.1991 року Виконкомом
Новотавричеської сільської Ради
Оріхівського району Запорізької
області, 19.10.1991 року сторони уклали
шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів
було зроблено відповідний запис за №14
(а.с.3).

Сторони є батьками неповнолітніх дітей
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується
свідоцтвом про народження (а.с.4,5)

Судом встановлено, що шлюбні відносини
між сторонами фактично припинилися з
2010 року, з цього часу вони проживають
окремо, сім'я розпалася остаточно,
спільне господарство не ведеться,
бажання до примирення у сторін
відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так
як, між сторонами відсутня любов,
взаємна довіра і повага. На даний час
діти знаходяться на утриманні
позивача, проживають разом з нею.
Відповідач офіційно працює двірником,
має стабільний заробіток, інших
аліментних зобов'язань немає, але
добровільно надавати матеріальну
допомогу відмовляється.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу
України передбачено, що позов про
розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Згідно ст.111 Сімейного кодексу України
суд приймає міри до збереження шлюбу,
якщо це не суперечить моральним
засадам суспільства. В даному випадку
сторони вважають неможливим з
моральної точки зору продовжувати
шлюбні відносини, тому суд не може
зобов'язати їх прийняти заходи до
примирення.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного
кодексу України суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу,
якщо буде встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечило б інтересам одного з
них, інтересам їхніх дітей,
що мають істотне значення.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд
приходить до висновку, що подальше
спільне життя сторін і збереження
шлюбу суперечить їх інтересам та
інтересам їхніх дітей, що мають істотне
значення.

На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу
України особа, яка змінила своє
прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу,
має право після розірвання шлюбу
надалі іменуватися цим прізвищем
або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права
дитини, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1997 року,
батько (батьки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України
встановлено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу
України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини і
платника аліментів, наявність у
останнього інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного
кодексу України частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу
України мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст.184 Сімейного
кодексу України.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу
України встановлено, що аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Таким чином, у зв'язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст.11
Цивільно-процесуального кодексу
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, враховуючи
обставини справи, а також те, що
відповідач визнав позов у повному
обсязі, суд приходить до висновку про
те, що позовні вимоги ґрунтуються на
законі, підтверджуються зібраними у
справі доказами та не порушують прав та
інтересів третіх осіб, тому позов є
обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Так як позивач просив стягнути з
відповідача сплачений нею при подачі
позовної заяви до суду судовий збір,
тому суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача судові
витрати за вимогу про розірвання шлюбу.

Крім того, так як вимога позивача, яка
була звільнена від сплати судового
збору при подачі заяви, щодо стягнення
аліментів задоволена в повному обсязі,
з відповідача повинен бути стягнений в
дохід держави судовий збір.

Керуючись ст.ст. 88, 104, 105, 111, 112, 113,
114, 115, 180-183 СК України, ст.ст.174, 209, 214-215, 367
ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу та стягнення аліментів -
задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 до ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований 19.10.1991
року виконкомом Новотавричеської
сільської Ради Оріхівського району
Запорізької області - актовий запис №14
- розірвати.

ОСОБА_1 залишити прізвище «ОСОБА_1», яке
було змінене під час державної
реєстрації шлюбу між сторонами.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 на
утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.
аліменти в розмірі 1/3 частини всіх
видів заробітку відповідача щомісяця
на кожну дитину, але не менш, ніж 30%
прожиткового мінімуму відповідного
віку дитини, починаючи з 15.02.2014 року і до
досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати за сплату судового збору у
розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три
гривні 60 коп.) .

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід
держави в розмірі 243,60 грн.(двісті сорок
три гривні 60 коп.) .

Рішення суду в частині розірвання
шлюбу, яке набрало законної сили, є
документом, що засвідчує факт
розірвання шлюбу судом.

Рішення в частині стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню у межах
суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя

І.Й. Наумова