справа № 2/489/819/14
рішення

Іменем україни

02 квітня 2014 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди

в с т а н о в и в:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до відповідачів про
відшкодування моральної і
матеріальної шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 28.01.2014 по справі 2/489/132/14
частина вимог виділена в окреме
провадження, які прийняті до розгляду
ухвалою цього ж суду від 05.02.2014 (а.с. 106).

До початку розгляду справи по суті
позивач уточнив позов та остаточно
просив:

- стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в
розмірі 2000,00 грн. по цивільній справі №
2-2929/11;

- стягнути у рівних частинах з
відповідачів 6000,00 грн. моральної шкоди
за неправдиві свідчення щодо
стрілянини з рушниці та побиття дверей;

- стягнути з ОСОБА_2 21700,00 грн.
матеріальної шкоди, понесеної на
оплату витрат з правової допомоги в
цивільних справах № 2/489/25/13 та №
2/1416/132/12;

- стягнути в рівних частинах з
відповідачів 6000,00 грн. моральної шкоди
за перешкоджання доступу до квартири
через встановлення замку на дверях
під'їзду;

- стягнути з ОСОБА_2 4000,00 грн. моральної
шкоди за розголошення таємниці
усиновлення.

В уточненій позовній заяві,
посилаючись на неприязні тривалі
стосунки з відповідачами, позивач
вказав, що через лжесвідчення
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
цивільній справі № 2-2929/11 (№ 2/1416/173/12) за
позовом ОСОБА_2, у задоволенні якого
відмовлено рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 12.12.2012, ним
були понесені витрати на оплату
будівельно-технічної експертизи в
розмір 1898,64 грн. та послуг
метрологічної служби, вартістю 294,00 грн.

На думку позивача, несення таких витрат
спричинило порушення його прав на
вільне розпорядження коштами і
вимушене їх витрачання на спростування
недостовірних відомостей ОСОБА_2 щодо
залиття квартири, що заподіяло йому
моральну шкоду, яка складає 2000,00 грн.

Поширення відповідачами недостовірної
інформації про неналежне поводження
позивача зі зброєю стало наслідком
вилучення у останнього мисливської
зброї та скасування дозволу на її
використання. Такі дії відповідачів
спричинили позивачу моральну шкоду в
розмірі 6000,00 грн.

Через розгляд Ленінським районним
судом м.Миколаєва цивільних справ №
2/489/25/13, № 2/1416/132/12 позивач вимушений був
звертатися за правовою допомогою до
Приватного юридичного агентства
«Логос Форс», через що поніс втрати в
розмірі 21700,090 грн., які просить стягнути
з ОСОБА_2

У лютому 2010 року, через встановлення
відповідачами навісного замку на
вхідних дверях під'їзду будинку,
позивач не зміг потрапити до своєї
квартири, що є порушенням права
безперешкодного доступу до приватної
власності. Такі дії заподіяли моральну
шкоду в 6000,00 грн., яку позивачу просить
стягнути з відповідачів в рівних
частинах.

Розголошення ОСОБА_2 без дозволу
позивача відомостей про усиновлення
дітей, порушило таємницю усиновлення
та заподіяло позивачу моральну шкоду,
яку ним оцінено в 4000,00 грн.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив задовольнити.

Відповідачі проти позову заперечували,
посилаючись на його безпідставність.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи і оцінивши
зібрані в ній докази, вважає позов
таким, що задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

…

Із матеріалів справи встановлено, що в
провадженні Ленінського районного
суду м.Миколаєва знаходилася цивільна
справа № 2-2929/11 (2/1416/173/12) за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування
майнової та моральної шкоди,
заподіяної затопленням квартири,
пошкодженням кондиціонеру,
сигналізації та відеоспостереження.

Рішенням вказаного суду від 26.09.2012
позов задоволено частково, стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1545,30 грн.
збитків, заподіяних затопленням
квартири, 3000,00 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди та
судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 12.12.2012
рішення суду першої інстанції
скасовано, а у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовлено.

При вирішенні цієї справи за
клопотанням ОСОБА_1 призначалася
будівельно-технічна експертиза, яку
він оплатив, а також на спростування
своєї вини поніс витрати на оплату
довідки метрологічної служби.

На думку позивача, понесені ним
витрати на спростування своєї вини в
затопленні квартири ОСОБА_2, у позові
якого відмовлено, фактично обмежило
його в праві на вільне розпорядження
коштами, що заподіяло моральну шкоду в
розмірі 2000,00 грн.

Згідно з частинами першою, третьою
статті 3 ЦПК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

За положеннями статті 16 ЦК України
суд може захистити цивільне право або
інтерес способом, який є адекватним
порушенню і встановлений договором
або законом.

Відповідно до частин першої, другої
статті 23 ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного
суду України від 31.03.95 N 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (далі -
постанова Пленуму ВСУ від 31.03.95 N 4)
роз'яснено, що оскільки питання
відшкодування моральної шкоди
регулюються законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду
необхідно в кожній справі з'ясовувати
характер правовідносин сторін і
встановлювати якими правовими нормами
вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин, коли набрав
чинності законодавчий акт, що визначає
умови і порядок відшкодування
моральної шкоди в цих випадках, та коли
були вчинені дії, якими заподіяно цю
шкоду.

Перелік випадків відшкодування
моральної шкоди у позадоговірних
(деліктних) правовідносинах
врегульовано главою 82 ЦК України.
Положення цієї глави не передбачають
відшкодування моральної шкоди у
випадку відмови суду в задоволенні
позову, оскільки звернення до суду є
правом особи, передбаченим законом.

За таких обставин, підстави для
задоволення позову в цій частині є
безпідставними та задоволенню не
підлягають.

…

У судовому засіданні, позивач вказував
на поширення відносно нього
відповідачами завідомо неправдивих
відомостей про його бажає їх вбити,
вчинення стрілянини по них з
мисливської рушниці, стукає по вхідних
дверях прикладом рушниці та іншої
недостовірної інформації.

Через це УМВС України в Миколаївській
області скасувало позивачу дозвіл на
зберігання зброї та її вилучило,
внаслідок чого він втратив своє майно.

Із матеріалів справи встановлено, що з
приводу поширення вказаної
недостовірної інформації позивач
звернтався до Ленінського РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області (далі -
Ленінський РВ ММУ УМВС), постановою
якого від 19.12.2013 кримінальне
провадження закрито у зв'язку із
відсутністю складу кримінального
правопорушення.

Із змісту постанови Ленінського РВ ММУ
УМВС про відмову в порушенні
кримінальної справи від 01.08.2011 (а.с. 81)
видно, що 20.12.2010 ОСОБА_1 із своєю
дружиною спровокував скандал з
ОСОБА_2, свідками якого були сусіди
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_3 та ОСОБА_17
погрожуючи травматичним пістолетом.

У цій постанові вказано, що за
порушення правил користування
травматичним пістолетом, інспектором
дозвільної системи в ОСОБА_1 вилучено і
анульовано дозвіл на володіння
травматичним пістолетом і мисливською
рушницею. Одночасно, ОСОБА_1 виставлено
офіційне попередження про недопущення
протиправних дій відносно заявника та
попереджено про адміністративну
відповідальність.

Листом Ленінського РВ ММУ УМВС від
04.03.2011 № 17/к-9 (а.с. 146) підтверджується,
що зброю в позивача вилучено згідно
заяви ОСОБА_2 і вона знаходиться на
тимчасовому зберіганні в районному
відділі до прийняття остаточного
рішення. Дозвіл на зберігання
спецпристрою ПМР 9 кл. № НОМЕР_1
анульований в зв'язку з тим, що ОСОБА_1
згідно довідки виконкому
Миколаївської міської ради не є членом
ГФ з ОГП та ДК.

Підстави вилучення зброї у позивача та
анулювання дозволу на її зберігання
підтверджується і листом Прокуратури
Миколаївської області від 18.02.2011 №
07/1/2-3406-11 (а.с. 203).

У пункті 5 постанова Пленуму ВСУ від
31.03.95 N 4 вказано, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Враховуючи встановлені обставини, в
т.ч. за яких вилучено в позивача зброю і
анульовано дозвіл на її зберігання, та
вимоги статті 23 і частини першої статті
1167 ЦК України суд не вбачає вини
відповідачів у вилученні у позивача
зброї та анулювання дії на її
зберігання, а відтак підстави для
стягнення з них моральної шкоди
відсутні.

…

Актом Приватного юридичного агентства
«Логос Форс» від 04.04.2013 та доданими до
нього окремими актами позивач
підтвердив, що за період з 20.07.2010 по
07.03.2013 юридичним агентством йому
надало послуги з правової допомоги по
цивільним справам № 2/489/25/13 (справа за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ
«Миколаївгаз» про зобов'язання вчинити
певні дії) та № 2/1416/132/12 (справа за
позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Миколаївгаз»
про визнання дій неправомірними,
відшкодування моральної та майнової
шкоди) на загальну суму 21700,00 грн.

Із матеріалів цивільної справи №
2/1416/132/12 встановлено, що в даній справі
ОСОБА_1 був залучений судом в якості
третьої особи.

Відповідно до частин першої, другої
статті 22 ЦК України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: 1) витрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби
її право не було порушено (упущена
вигода).

Отже, цивільне законодавство
передбачає відшкодування майнової
шкоди (збитків) лише у випадку
порушення цивільного права особи.

У даному випадку, участь особи в
розгляді цивільної справи в якості
третьої особи і несення витрат на
правову допомогу, не може
розцінюватися порушенням цивільних
прав такої особи, а тому вимоги в цій
частині є безпідставними.

У іншій цивільній справі № 2/489/25/13
ОСОБА_1 приймав участь в якості
позивача, а його інтереси представляв
юрист юридичного агентства Маляренко
Ю.О.

Відповідно до статті 79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи до переліку яких віднесено
витрати на правову допомогу.

За положеннями частини першої статті 84
ЦПК України витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката або
іншого фахівця в галузі права, несуть
сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги.

Порядок розподілу судових витрат
врегульовано статтею 88 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 220 ЦПК
України суд, що ухвалив рішення, може за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
чи з власної ініціативи ухвалити
додаткове рішення, якщо судом не
вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, нормами процесуального
права визначено склад судових витрат
сторін, до яких віднесено витрати на
правову допомогу, їх розподіл як по
закінченню розгляду справи, так і після
ухвалення рішення. Слід також
зазначити, що граничні витрати на
правову допомогу обмежені законом.

У зв'язку із наведеним, позов частині
стягнення витрат, понесених на оплату
правової допомоги в інших цивільних
справах, є безпідставним і задоволенню
не підлягає.

…

Із змісту позову встановлено, що в
лютому 2010 року позивач не зміг
потрапити до своєї квартири через
навісний замок, встановлений
відповідачами на вхідних дверях до
під'їзду. Через це позивач вимушений
був звернутися до Ленінського РВ ММУ
УМВС, після прибуття працівників якого
замок було знято ОСОБА_2

Аналогічні дії зі сторони
відповідачів, як вказав позивач,
вчинялися неодноразово.

З цих підстав, в якості відшкодування
моральної шкоди позивач просить
стягнути з кожного із відповідачів по
2000,00 грн.

Наведені факти позивач підтвердив
постановами Ленінського РВ ММУ УМВС
про відмову в порушенні кримінальних
справ від 05.02.2010 (а.с. 151), 22.02.2010 (а.с. 150),
23.03.2013 (а.с. 153) і листом прокуратури
Ленінського району м.Миколаєва від
30.09.2011 № 1965-09 (а.с. 154), а також
поясненнями свідка ОСОБА_11, колишньої
дружини.

Із змісту відповіді прокуратури видно,
що її надано на звернення матері
позивача ОСОБА_18 від 26.09.2011.

Прокуратурою вказано, що протягом 2009 -
2010 років ОСОБА_18, ОСОБА_1 та ОСОБА_11
неодноразово зверталися до
прокуратури з питанням надання
правової оцінки щодо правомірності
відмови в порушенні кримінальної
справи відносно дій ОСОБА_2 із
встановлення на вхідних дверях
під'їзду багатоповерхового будинку
навісного замку, чим перешкоджав
заявникам потрапити до власної
квартири і належно користуватися нею
(постанови від 05.02.2010, 08.02.2010 та 16.02.2010).

Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що навісний
замок на вхідних дверях було
встановлено лише один раз в лютому 2010
року за рекомендацією підрозділу
Міністерства надзвичайних ситуацій та
за рішенням мешканців будинку для
запобігання виникненню загрози життю і
здоров'ю мешканцям будинку через
неправомірне поводження ОСОБА_1
скрапленим газом в балонах, який він
був випустив у під'їзд. Як пояснив
ОСОБА_2, після прибуття позивача до
під'їзду будинку та наряду міліції,
замок було знято.

Одночасно відповідачі просили
застосувати до спірних правовідносин
строк позовної давності, надавши суду
письмову заяву.

У свою чергу, позивач просив поновити
строк позовної давності, обґрунтовуючи
свою заяву зверненням до прокуратури,
яка в 2013 році дійшла висновку про
відсутність в діях відповідачів ознак
і складу кримінальних злочинів, так як
спірні правовідносини є
цивільно-правовими.

Із ухвали Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 28.10.2013 по справі №
2/489/2650/13 (а.с. 2) видно, що із вимогою про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної встановленням навісного
замку на вхідних дверях під'їзду
позивач звернувся до суду 28.10.2013, тобто
з пропуском трирічного строку позовної
давності, визначеного статтею 257 ЦК
України, що відповідно до статті
частини четвертої статті 267 вказаного
Кодексу є підставою для відмови.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Поновлення такого
строку, відповідно до частини п'ятої
статті 267 ЦПК України, при умові
доведення поважності пропуску такого
строку.

З огляду наведені вимоги норм
матеріального права та обставини, на
які посилається позивач, суд не вбачає
підстав для йому поновлення строку
позовної, оскільки позивач не був
позбавлений можливості звернутися до
суду з відповідним позовом в порядку
цивільного судочинства у межах такого
строку.

У зв'язку із цим, позов в частині
вказаних вимог задоволенню не підлягає
через пропуск строку позовної
давності.

Інші доводи позивача про створення
йому перешкод в доступі до квартири,
які підтвердив постановою про відмову
в порушенні кримінальної справи від
23.03.2013, є безпідставними.

Так, із змісту вказаної постанови
видно, що із заявою до міліції
зверталася мати позивача ОСОБА_18, а
самій постанові не вказано, що
перешкоджання в доступі до житла було
відносно позивача, а також не вказано
коли саме були створені перешкоди.

Таким чином, вимоги в цій частині
позову, не підтверджені належними і
допустими доказами, що є підставою для
відмови в їх задоволенні.

…

У позові вказано, що ОСОБА_2 розголосив
таємницю усиновлення позивачем дітей,
що заподіяло йому моральну шкоду в
розмірі 4000,00 грн.

Як на підтвердження своїх доводів
позивач зіслався на викладене у
позовній заяві ОСОБА_2 від 28.08.2013 по
справі № 2/489/2650/13, де зазначено, що
«…Каюда, саме в період розгляду справи,
всиновив двох немовлят, на став їх
використовувати проносивши в судові
засідання…» (а.с. 155).

Інший випадок підтвердив листом
голови правління ОСББ «Співдружність»
ОСОБА_2 від 04.12.2012 № 12, адресованого
апеляційному суду по цивільній справі
№ 2/1416/173/12, де зазначено, що «З липня 2012
року в квартирі № 12 з'явилося двоє
немовлят, всиновлених судимим ОСОБА_1»
(а.с.158).

Факт батьківства відносно двох дітей
ОСОБА_19 та ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач
підтвердив свідоцтвами про народження.

Із пояснень допитаної у судовому
засіданні ОСОБА_11, шлюб між якою і
ОСОБА_1 розірвано рішенням
Корабельного районного суду
м.Миколаєва від 14.10.2013 по справі №
2/488/1806/13, встановлено, що діти
проживають разом із нею окремо від
позивача.

Згідно частини третьої статті 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього ж Кодексу,
які не потребують доказуванню.

Як вбачається з частини четвертої
статті 228 СК України особи, які
розголосили таємницю усиновлення,
несуть відповідальність, встановлену
законом.

Статтею 168 КК України передбачена
кримінальна відповідальність за
розголошення таємниці усиновлення
всупереч волі усиновителя.

Із системного аналізу наведених норм
матеріального права слідує, що за
розголошення таємниці усиновлення
всупереч волі усиновителя передбачена
кримінальна відповідальність.

Отже, відсутність вироку суду або
іншого судового рішення щодо
відповідача, згідно із яким могла бути
встановлена його винність у вчиненні
злочину, передбаченого статтею 168 КК
України, суду не надано, а тому
звернення позивача з позовом про
відшкодування моральної шкоди є
передчасним.

Одночасно суд звертає увагу, що сам
факт розголошення таємниці не є
підставою для відшкодування моральної
шкоди.

Як слідує із роз'яснень, наведених в
постанові Пленуму ВСУ від 31.03.95 N 4, при
вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди обов'язковому
доведенню підлягають втрати
немайнового характеру, спричинені
моральним чи фізичним стражданням, або
іншими негативними явищами,
заподіяними фізичній чи юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб, що у випадку
з позивачем не доведено.

Інші доводи сторін, в т.ч. пояснення
свідка ОСОБА_14, не впливають на
висновки суду, а тому необхідності у
наданні їм оцінки немає.

Так як в задоволені позову відмовлено,
понесені позивачем витрати на оплату
судового збору та витрати на правову
допомогу, відповідно до статті 88 ЦПК
України, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212 - 214 ЦПК
України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди -
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

суддя

Повний текст рішення

підписано 04.04.2014.