Справа №
пр. №
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне, в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК
України)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого - судді Галічого В.М.

При секретарі - Кодріній О.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом заступника прокурора
Дніпропетровської області в інтересах
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року прокурор в межах
повноважень, визначених ст. 121
Конституції України, ст. 45 ЦПК України,
ст. 361 Закону України «Про прокуратуру»,
звернувся до суду з зазначеним позовом
в інтересах ОСОБА_1, мотивуючи свої
вимоги тим, що відповідно до свідоцтва
про право власності на житловий
будинок від 23.06.1998 року, виданого
виконавчим комітетом Жовтневої
районної ради м Дніпропетровська,
ОСОБА_1 на праві приватної власності
належить житловий будинок АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську, який збудований на
земельній ділянці належній на праві
власності позивачу. Позивач разом зі
своєю сім'єю з указаного по теперішній
час зареєстрований та проживає в
спірному будинку, сплачує усі
комунальні та інші платежі, незважаючи
на те, що на підставі свідоцтва про
придбання нерухомого майна з прилюдних
торгів від 14.06.2000 року право власності
на спірне домоволодіння зареєстровано
за ОСОБА_2 Нормативно позов
обґрунтовано посиланням на приписи ст.
344 Цивільного кодексу України, згідно з
положеннями якої прокурор просить
визнати за ОСОБА_1 право власності на
будинок за набувальною давністю.

У судовому засіданні прокурор та
позивач позовні вимоги підтримали
повністю з підстав наведених у позові,
на їх задоволенні наполягали.

Відповідач в судові засідання у справі
не з'явився, фактичне місце його
проживання невідоме, про час і місце
розгляду справи повідомлявся через
оголошення у пресі. За таких обставин
на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України та ч. 4
ст. 169 ЦПК України відповідач
вважається повідомленим про день та
час судового засідання і таким, що
відсутній без поважних причин, що є
підставою для вирішення справи на
підставі наявних у ній даних і доказів
і постановлення заочного рішення.

Суд, заслухавши пояснення прокурора та
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому їх дослідженні, дійшов
наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на
житловий будинок від 23.06.1998, виданого
виконавчим комітетом Жовтневої
районної ради м Дніпропетровська,
ОСОБА_1 на праві приватної власності
належить житловий будинок АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську (а.с. 12).

Відповідно до державного акта на право
приватної власності на землю серії ДП
№010513 від 15.10.1998 ОСОБА_1 на підставі
рішення виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
16.07.1998 року № 1352 передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,0294
га, що розташована по АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (а.с. 19).

Однак згідно з інформацією
Дніпропетровського МБТІ від 13.05.2011 №
5694, наданої на запит слідчого СВ ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області Синицької О.С., право власності
на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про придбання нерухомого
майна з прилюдних торгів від 14.06.2000 року
(а.с. 24).

Проте, як вбачається з матеріалів
справи позивач протягом усього часу
продовжує безперешкодно користуватися
зазначеним будинком та продовжує разом
з сім'єю проживати у ньому.

Зокрема, факт реєстрації та проживання
ОСОБА_1 та членів його сім'ї - дружини
ОСОБА_3, доньки ОСОБА_4 по АДРЕСА_1
у м. Дніпропетровську підтверджується
довідкою про склад сім'ї від 24.01.2012,
копіями паспортів позивача та
зазначених осіб (а.с. 7-9, 25, 33-37).

Згідно з даними домової книги для
прописки громадян у будинку АДРЕСА_1 у
м. Дніпропетровську за цієї адресою
зареєстровані та проживають ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с. 20-22).

Крім того, позивачем попри
переоформлення права власності на
спірний будинок сплачуються усі
комунальні платежі та інші витрати,
пов'язані з утриманням домоволодіння.
Зокрема, договір про надання населенню
послуг з газопостачання ВАТ
«Дніпрогаз» від 23.02.2009, договір № 0518043
про користування електричною енергією
для побутових споживачів від 17.02.2009,
договір на постачання води та
утримання каналізації у спірному
будинку відповідними обслуговуючими
організаціями оформлено з позивачем
ОСОБА_1 (а.с. 26-29).

При цьому до матеріалів справи
долучено копії платіжних документів
щодо сплати за указаною адресою
комунальних платежів та витрат на
утримання будинку саме позивачем.

Натомість доказів звернення до суду з
позовом про визнання позивача та інших
осіб, зареєстрованих у будинку, такими,
що втратили право користування або
проживання у ньому, зняття з державної
реєстрації або виселення цих осіб суду
в ході розгляду справи не надано.

До того ж, позивач є власником
земельної ділянки, на якій
розташований спірний будинок, та не
позбавлений цього права у порядку
встановленому чинним законодавством.

Статтею 344 ЦК України унормовано, що
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Згідно з п.п. 1, 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України він
набирає чинності з 01.01.2004, проте правила
ст. 344 Кодексу про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України,
обставинами, які мають значення для
справи та які повинен довести саме
позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є:
законний об'єкт володіння,
добросовісність володіння,
відкритість володіння, давність
володіння та його безперервність
(строк володіння).

Таким чином, аналізуючи наведені
положення законодавства та
встановлені судом фактичні обставини
справи, суд доходить висновку про
доведеність прокурором та позивачем
того, що останній заволодів спірним
майном на законних підставах, оскільки
продовжував користуватися спірним
будинком, який раніше перебував у його
власності та який розташований на
земельній ділянці, що до цього часу
перебуває у його власності, позивач
відкрито та безперервно володів
спірним майном у межах строку,
визначеного цивільним законодавством,
у зв'язку з чим позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України,
оскільки позивач від сплати судового
збору звільнений, він стягується з
відповідача в доход держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169,
212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов заступника прокурора
Дніпропетровської області в інтересах
ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок літ. А-3 загальною
площею 316, 4 кв.м., гараж літ. Б площею 40,1
кв.м. та огорожу № 1-6, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1

В порядку розподілу судових витрат
стягнути з ОСОБА_2 в доход держави 972, 56
грн. (дев'ятсот сімдесят дві гривні 56
коп.) судового збору.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення у загальному апеляційному
порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, що може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
ним копії рішення. Без попереднього
подання такої заяви заочне рішення
оскарженню відповідачем в
апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви
про перегляд заочного рішення, воно
може бути оскаржене відповідачем у
загальному апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає чинності після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, втім не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
В.М. Галічий