Номер провадження № 22-ц/785/99/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 16 жовтня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
усунення перешкод у користуванні
власністю, вселення та за зустрічним
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про
припинення права на частку у спільному
майні,-

встановила:

У лютому 2013 року позивачка ОСОБА_3
(уточнюючи свої позовні вимоги)
звернулася до суду з зазначеним
позовом та просила зобов'язати
відповідачів не чинити їй перешкоди у
користуванні будинком АДРЕСА_1 та
вселити її у зазначений будинок, так як
? спірного будинку належить їй праві
власності у порядку спадкування. Свої
вимоги позивачка обґрунтовує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її тітка - ОСОБА_7,
якій на праві власності належав
будинок АДРЕСА_1. Після її смерті
відкрилась спадщина на зазначене
майно. Позивачка ОСОБА_3 є спадкоємицею
за заповітом на ? частину спірного
будинку.

Відповідачі у її відсутність, змінили
замки до оселі та подвір'я,
неправомірно заселились до будинку,
оформили реєстрацію за місцем
проживання і не дозволяють їй
користуватися спадковим майном, чим
грубо порушують її права, як власника ?
частини будинку.

У свою чергу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_8 звернулися до
суду з зустрічними позовними вимогами
до ОСОБА_3 та просили припинити право
власності останньої на ? частину
будинку АДРЕСА_1, який належить на праві
спільної часткової власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_8.

Свої вимоги обґрунтували тим, що
спільне володіння та користування
спірним будинком є неможливим,
технічно частка ОСОБА_3 не може бути
виділена в натурі, тому внесли на
депозитний рахунок грошові кошти в
сумі 100000 грн., що дорівнює ? частині
спірного будинку, та просили їх вимоги
задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 16 жовтня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 задоволено. Припинено право
власності ОСОБА_3 на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1. Виплачено ОСОБА_3 100000
грн. з депозитного рахунку
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Одеській області, що внесені ОСОБА_5 07
жовтня 2013 року за квитанцією № 3980.

Визнано за неповнолітнім ОСОБА_8 право
власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, подала до
суду апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, ухвалити по
справі нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_3 задовольнити, а у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 відмовити, посилаючись на
порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити, з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, та задовольняючи
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та припиняючи право власності
ОСОБА_3 на ? частину будинку за адресою:
АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що технічної можливості поділити
будинок між співвласниками немає,
спільне користування будинком
неможливе, а оскільки ОСОБА_3 є
громадянкою іншої держави, постійно
проживає та працює у Росії, то
припинення її права власності на ?
частину зазначеного будинку не
завдасть істотної шкоди її інтересам.

Однак колегія суддів повністю не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, суд неправильно застосував
норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 16 жовтня 2013 року зазначеним
вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_8 на праві спільної часткової
власності в порядку спадкування за
заповітом у рівних частках належить
житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.6)

28 квітня 2012 року ОСОБА_3 отримала
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на ? частину будинку АДРЕСА_1.
Зазначене свідоцтво 17.07.2012 року
зареєстровано у Державному реєстрі
прав за № 11366, в книзі 147дод-147 в КП
«ОМБТІ та РОН».

ОСОБА_8 свідоцтво про право на спадщину
отримав 26.09.2012 року.

Спадкову масу складає житловий будинок
літ. «А» загальною площею 60,1 кв.м., в
тому числі житловою 37,2 кв.м. з
надвірними спорудами: навіс літ. «Г»,
альтанка літ. «Е», вимощення, цистерна,
огорожа.

ОСОБА_3 є громадянкою Російської
Федерації, та проживає за адресою:
АДРЕСА_2.

У спірному будинку на даний час
проживає сім'я ОСОБА_8.

Статтею 365 ЦК України встановлено, що
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім`ї.

Для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України
за умови, що таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Указаний висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
16 січня 2012 року № 6-81ск11 і відповідно до
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику та членам
його сім'ї, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та особливостей
об'єкта, який є спільним майном.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованого
Законом України від 17 липня 1997 року,
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права

З висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
1924/2655 від 16.08.2013 року вбачається, що
технічної можливості щодо поділу
житлового будинку з надвірними
спорудами АДРЕСА_1 між співвласниками
ОСОБА_3 та ОСОБА_8 у рівних долях немає,
та вартість ? частини спірного будинку
становить 100000 грн.(а.с.92-95).

Відповідно до роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
04 жовтня 1991 року «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» при
неможливості виділу частки будинку в
натурі або встановлення порядку
користування ним, власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.
Розмір грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а при
відсутності такої угоди - судом по
дійсній вартості будинку на час
розгляду справи.

З матеріалів справи також вбачається,
що сім'я ОСОБА_8 внесла на депозитний
рахунок ТУ ДСА України в Одеській
області грошові кошти у сумі 100000 грн.,
відповідно до квитанції № 3980 від 07.10.2013
року, що дорівнює вартості ? частини
спірного будинку, відповідно до
вищезазначеної експертизи.

Задовольняючи зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд першої
інстанції не прийняв до уваги, що
частка ОСОБА_3 у спірному будинку
становить ? частки та є рівною частці
ОСОБА_8, тому не може вважатись
незначною.

Крім того, незважаючи на те, що згідно
висновку судової будівельно-технічної
експертизи спірний будинок не можливо
поділити у рівних долях, колегії суддів
вважає, що сторони мають можливість
встановити порядок користування
будинком, оскільки він має три житлових
кімнати та інші приміщення.

Також колегія суддів звертає увагу, що
внесення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грошової
компенсації на депозитний рахунок
вартості належної ОСОБА_3 частки не є
безумовною підставою до позбавлення її
права на частку у спільному майні.

Суд першої інстанції також дійшов до
передчасного висновку про те, що ОСОБА_3
не утримує свою частину спірного майна
та не оплачує комунальні послуги,
оскільки не перевірив та не надав
належної правової оцінки посиланням
ОСОБА_3 про перешкоди у володінні,
користуванні і розпорядженні її
частиною майна, які їй чинить сім'я
ОСОБА_5, про що між сторонами існує спір,
який є предметом розгляду суду.

Посилання суду першої інстанції на те,
що сторони знаходяться у неприязних
стосунках, а тому спільне володіння та
користування житловим будинком є
неможливим, колегія до уваги не
приймає, оскільки зазначені обставини
виникли у зв'язку з тим, що сім'я ОСОБА_5
перешкоджає ОСОБА_3 користуватися її
часткою у спірному будинку, що
підтверджується наявними доказами у
справі - зверненнями до правоохоронних
органів, та як зазначено вище є
предметом розгляду суду.

Обмежуючи право ОСОБА_3 та приймаючи до
уваги при цьому інтереси сімґї ОСОБА_5
(відсутність іншого житла), суд залишив
поза увагою доводи ОСОБА_3, про рівність
часток у спірному домоволодінні, і не
звернув уваги, що правовий режим
спільної часткової власності враховує
інтереси всіх її учасників і забороняє
обмеження прав одних учасників за
рахунок інших.

Посилання суду першої інстанції
на те, що ОСОБА_3 є громадянкою
Російської Федерації, постійно там
проживає, а тому припинення права на ?
частину у спільному майні не завдасть
істотної шкоди її інтересам, колегія
суддів вважає необґрунтованим та
таким, що не заслуговує на увагу.

Відповідно до ст. 26 Конституції
України, іноземці та особи без
громадянства, що перебувають в Україні
на законних підставах, користуються
тими самими правами і свободами, як і
громадяни України.

Стаття 41 Конституції України гарантує,
що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сімґї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, на усі зазначені обставини
уваги не звернув, що призвело до
ухвалення незаконного,
необґрунтованого рішення, яке підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим та підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 та відмови у
задоволені зустрічних позовних
вимогах ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Враховуючи, що рішення ухвалено на
користь ОСОБА_3 колегія суддів вважає
за необхідне стягнути з ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір
сплачений позивачкою по первісному
позову як в суді першої, так і
апеляційної інстанціях, по 82,65 грн. ((107,30
+58) : 2) з кожного.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1
п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 16 жовтня 2013 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6
про усунення перешкод у користуванні
власністю, вселення задовольнити.
Зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не чинити
перешкоди у користуванні ОСОБА_3
будинком АДРЕСА_1, що знаходиться у
спільній частковій власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_8.

Вселити ОСОБА_3 у будинок АДРЕСА_1, що
знаходиться у спільній частковій
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_8.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про припинення
права на частку у спільному майні
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_3 судовий збір у сумі 82,65 грн. з
кожного.

Рішення колегії судів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов