Справа № 191/5/14-ц
Провадження № 2/191/471/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гречко Ю.В.

при
секретарі - Борисовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Синельникове
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Друга
Синельниківська державна нотаріальна
контора Дніпропетровської області, про
визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом, договору
дарування частково недійсними та
визнання права власності на ? частину
житлового будинку в порядку
спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з
позовною заявою, обґрунтовуючи свої
позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер її батько ОСОБА_4 і після його
смерті відкрилася спадщина у вигляді ?
частини житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Заповіту батько не залишив,
спадкоємцями першої черги за законом є
позивачка та її мати, тобто дружина
спадкодавця ОСОБА_5. Позивачка прийняла
спадщину після смерті батька шляхом
звернення до нотаріуса з відповідною
заявою, а мати фактично прийняла
спадщину після смерті чоловіка,
оскільки постійно проживала з ним на
день його смерті. ІНФОРМАЦІЯ_3 мати
позивачки померла. На вимогу позивачки
видати свідоцтво про право на спадщину
на житловий будинок їй нотаріусом було
відмовлено у зв'язку з тим, що позивачка
не надала правовстановлюючих
документів на будинок. З повідомлення
Синельниківського МБТІ позивачці
стало відомо, що спірний житловий
будинок належить братові позивачки
ОСОБА_2 на підставі договору дарування,
згідно з яким мати позивачки
подарувала будинок її братові, при
цьому, ? частина будинку належала
матері позивачки на підставі свідоцтва
про право власності від 14 листопада 2000
року і ? частина - на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від 14
листопада 2000 року. Позивачка вважає, що
оскільки від прийняття спадщини після
смерті батька вона не відмовлялася,
спадщину прийняла, тому незрозуміло з
яких підстав її мати могла отримати
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті чоловіка на ?
частину будинку. Просить суд визнати
частково недійсними свідоцтва про
право на спадщину за законом та
договору дарування, на підставі яких
відповідач отримав право власності на
житловий будинок, частково недійсними
та визнати за нею право власності на ?
частину спірного житлового будинку в
порядку спадкування за законом.

Відповідач надав суду письмові
заперечення проти позову, де зазначив,
що в дійсності спадкове майно було
успадковане ним та позивачкою в рівних
частках, у зв'язку з чим посилання
позивачки на часткове прийняття
спадщини не відповідає дійсності.
Також посилається на те, що спірний
житловий будинок протягом тривалого
часу перебуває у його володінні та
користуванні, у зв'язку з чим вважає, що
він набув право власності на будинок за
набувальною давністю. Крім того,
посилається на пропущення позивачкою
строку позовної давності, оскільки з
часу смерті батька, тобто з 2000 року,
вона своїх прав на спадкове майно не
заявляла та до суду не зверталася.
Просить суд у задоволенні позовних
вимог відмовити.

У відкритому судовому засіданні
позивачка позовні вимоги підтримала у
повному обсязі і просить їх
задовольнити. Також зазначила, що на
день смерті батька з ним проживала вона
та мати ОСОБА_5 Відповідач на той час
разом з батьком був лише
зареєстрований, однак фактично там не
мешкав, оскільки разом з сім'єю
проживав у сусідньому будинку за
адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та підтримав
письмові заперечення проти позову.
Також зазначив, що ще за життя батька за
усною домовленістю спірний житловий
будинок був йому подарований, тому
повинен належати йому. Також зазначив,
що він постійно проживав у спірному
житловому будинку разом з батьком на
день смерті останнього, у зв'язку з чим
фактично прийняв спадщину. Просить суд
у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Під час судового розгляду справи по
суті судом були оглянуті наступні
докази:

Таким чином, суд, заслухавши пояснення
сторін та вивчивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Факт того, що позивачка є донькою
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджується
копією свідоцтва про її народження та
копією свідоцтва про укладення шлюбу,
згідно якого дошлюбне прізвище
позивачки «ОСОБА_1» було змінено на
«ОСОБА_1».

Згідно копії свідоцтва про народження
відповідача, його батьками також
зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що в свою
чергу доводить факт родинних відносин
між позивачкою та відповідачем як
рідних сестри і брата.

З копії свідоцтва про одруження
вбачається, що батьки сторін по справі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб 14 вересня
1958 року.

Копією свідоцтва на право особистої
власності на жилий будинок від 11 червня
1998 року підтверджується факт
належності житлового будинку,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
ОСОБА_4.

У відповідності до ч.1 ст.22 КпШС України
1969 року, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їх спільною сумісною
власністю.

Згідно ч.1 ст.28 КпШС України 1969 року, у
разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Отже, оскільки спірний житловий
будинок був придбаний батьками
позивачки під час їх перебування у
шлюбі, то їх частки є рівними і кожному
з них належало по ? частині спірного
житлового будинку.

Факт смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2, доводиться копією
свідоцтва про його смерть.

У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК України
1964 року при спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є діти
померлого. Отже, позивач дійсно є
спадкоємцем першої черги після смерті
батька.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1964
року спадкоємець вважається таким, що
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном або подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Судом встановлено, що після смерті
ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді ?
частини житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Заповіту ОСОБА_4 не залишиі і
спадкоємцями першої черги за законом є
його дружина ОСОБА_5 та діти - ОСОБА_1,
ОСОБА_2.

Як вбачається з копії письмової заяви
позивачки, вона прийняла спадщину
після смерті батька шляхом подання 03
листопада 2000 року письмової заяви до
Синельниківської районної державної
нотаріальної контори.

Дружина спадкодавця ОСОБА_5 та син
ОСОБА_2 фактично прийняли спадщину.

Так, ОСОБА_5 була зареєстрована у
спірному житловому будинку, про що
свідчить копія домової книги, а також
згідно довідки Іларіонівської
селищної ради вона постійно мешкала ц
цьому будинку, про що сторонами не
заперечувалося у судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 також був у даному
будинку зареєстрований. Згідно довідки
квартальної від 18 березня 2014 року він
проживав разом з батьком на день його
смерті та поховав за свої грошові
кошти. Отже, суд вважає, що відповідач
довів факт свого проживання у спірному
житловому будинку на день смерті
батька, а позивачка жодного доказу
проти цього суду не надала.

Із вищезазначеного вбачається, що
після смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина у вигляді ? частини житлового
будинку і спадщину після його смерті
прийняли три спадкоємця - позивачка,
відповідач та їх мати, і кожному з них
повинно належати по 1/6 частині
спадкового майна.

Таким чином, позовні вимоги в частині
прийняття позивачкою спадщини після
смерті батька є обґрунтованими, однак
нею невірно визначена частка у
спадщині, не врахована частка
відповідача по справі, у зв'язку з чим
за нею повинно бути визнано право
власності не на ? частину спірного
житлового будинку, а на 1/6 його частину.

Факт смерті матері позивачки ОСОБА_5,
яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3,
підтверджується копією свідоцтва про
смерть.

Згідно копії свідоцтва про право на
спадщину за законом, видане ОСОБА_5
державним нотаріусом Другої
Синельниківської державної
нотаріальної контори 14 листопада 2000
року, їй було видане свідоцтво про
право на спадщину у вигляді ? частини
спірного житлового будинку, чим були
порушені права позивачки, оскільки 1/6
частина будинку повинна належати їй.

Копією договору дарування жилого
будинку від 20 жовтня 2009 року доводиться
факт того, що спірний житловий будинок
був подарований відповідачу його
матір'ю, також були порушені права
позивачки, як співвласника спірного
спадкового майна.

Оформлення на ім'я відповідача права
власності на весь спірний житловий
будинок суперечить вимогам ст.41
Конституції України, де зазначено, що
право приватної власності набувається
у визначеному законом порядку, є
непорушним і ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права,
вимогам ст.17 Загальної декларації прав
людини від 10 грудня 1948 року, де вказано,
що кожна людина має право володіти
майном як одноособово, так і разом з
іншими і ніхто не може бути
безпідставно позбавлений свого майна,
а також вимогам ч.1 ст.321 ЦК України,
згідно якої право власності є
непорушним і ніхто не можу бути
протиправно цього права позбавлений чи
обмежений у його здійсненні.

Всупереч зазначеним вимогам
законодавства позивачка свого права на
частину успадкованого нею майна після
смерті батька була позбавлена, у
зв'язку з чим її права підлягають
захисту шляхом визнання частково
недійсними оформлених на ім'я
відповідача правовстановлюючих
документів на весь спірний житловий
будинок.

У зв'язку з вищевикладеним, позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню і за позивачкою необхідно
визнати право власності на 1/6 частину
житлового будинку в порядку
спадкування за законом після смерті
батька.

Заперечення відповідача в частині
дарування йому спірного житлового
будинку ще за життя батька є
недоведеними і такими, що не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
договору дарування нерухомого майна у
передбаченому законом порядку
укладено не було.

Посилання відповідача на пропущення
позивачкою строку позовної давності є
також необґрунтованими, оскільки
позивачкою була прийнята спадщина
після смерті батька і належить вона
позивачці саме з дня відкриття
спадщини згідно ч.2 ст.548 УК України 1963
року, а оформлення спадщини є правом
спадкоємця, яке здійснюється ним у
будь-який час без обмеження будь-яким
строком.

Не можна визнати обґрунтованими і
посилання відповідача на належність
йому успадкованою позивачкою частини
житлового будинку за набувальною
давністю, оскільки правовідносини
сторін у даній справі регулюються
нормами спадкового законодавства і
норми, які регламентують порядок
набуття права власності за набувальною
давністю до них не застосовуються. Крім
того, у відповідності до ч.4 ст.344 ЦК
України 2003 року право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
набувається за рішенням суду, тоді як
відповідач з жодними позовними
вимогами з приводу визнання за ним
права власності на майно до суду не
звертався.

Що стосується заперечень відповідача
щодо звернення позивачки з заявою про
прийняття спадщини після смерті батька
до неналежного нотаріуса, то п.2 ч.1 ст.549
ЦК України 1963 року дійсно було
передбачено, що для прийняття спадщини
спадкоємець повинен звернутися з
відповідною заявою саме до державної
нотаріальної контори. Як вбачається з
копії заяви, позивачка 03 листопада 2000
року звернулася до Синельниківської
районної державної нотаріальної
контори, що відповідає вищезазначеним
вимогам закону, а приватним нотаріусом
Дніпропетровського районного округу
було лише посвідчено справжність
підпису позивачки, що не суперечить
вимогам закону.

Таким чином, суд вважає наявність
фактів, якими позивачка обґрунтовує
свої позовні вимоги, встановленою
частково.

Судові ивтрати по справі суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивачки у пропорційному
розмірі до задоволених позовних вимог
у відповідності.

На підставі викладеного, керуючись ст.41
Конституції України, ст.17 Загальної
декларації прав людини від 10 грудня 1948
року, ст.ст.525, 529, 548, 549, 560 ЦК України 1963
року, ст.ст.321, 344 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88,
209, 212 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом,
видане ОСОБА_5 державним нотаріусом
Другої Синельниківської державної
нотаріальної контори 14 листопада 2000
року за реєстровим номером - 1258 та
зареєстрованого в Комунальному
підприємстві «Синельниківське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
області 21 листопада 2000 року в
реєстровій книзі №17 за реєстровим
номером - 2973.

Визнати частково недійсним договір
дарування жилого будинку, укладений
між ОСОБА_5 (дарувальник) та ОСОБА_2
(обдарований), посвідчений державним
нотаріусом Другої Синельниківської
державної нотаріальної контори 20
жовтня 2009 року та зареєстрований в
реєстрі №2-2464.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на 1/6 частину житлового
будинку з відповідною частиною
господарських будівель і споруд,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати по справі в розмірі 172
(сто сімдесят дві) грн. 05 коп.

На рішення протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області може бути
подано апеляційну скаргу.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не буде подано, а у разі її
подання - після розгляду справи
апеляційним судом у разі, якщо рішення
не буде скасовано.

Суддя: Ю. В. Гречко