Справа № 333/5096/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2014 року
м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі головуючого судді Піх Ю.Р., при
секретарі Бабенко Г.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні заяву
про відвід у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської
ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та
скасування розпорядження Комунарської
районної адміністрації м Запоріжжя,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності, встановлення факту
постійного проживання та визнання
права власності на частину будинку в
порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся з позовом ОСОБА_1 в
якому зазначив, що на підставі
розпорядження Комунарської районної
адміністрації м. Запоріжжя від 30.07.2008
року №1429р. Управлінням житлового
господарства Запорізької міської ради
22.08.2008 року ОСОБА_2 було видано
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, а саме житловий будинок
АДРЕСА_1 (свідоцтво САС № 185389 від 22.08.2008
року).

Зазначене розпорядження від 30.07.2008 року
№1429р. є незаконним та підлягає
скасуванню, а свідоцтво про право
власності САС № 185389 від 22.08.2008 року
необхідно визнати недійсним за
наступних підстав.

Частина будинку АДРЕСА_1 була збудована
його дідом ОСОБА_3 в 1954 році, що
підтверджується Актом від 04 грудня 1954
року (копія Акту додається).

В 1957 році народилась його мати ОСОБА_5,
яка також була зареєстрована та
проживала в спірному будинку.

Він також з моменту свого народження
(1978 рік) був зареєстрований та проживав
в будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного
кодексу України спадкоємець, який
постійно проживає разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 Цивільного
кодексу України, він не заявив про
відмову від неї.

В 2005 році його дід ОСОБА_3 - помер, а мати
фактично прийняла спадщину після нього
у вигляді ? частки житлового будинку
АДРЕСА_1, оскільки постійно проживала в
будинку разом з дідом на час смерті
останнього.

05 жовтня 2011 року померла його мати -
ОСОБА_5.

Після смерті матері він фактично
прийняв спадщину після неї у вигляді ?
частки житлового будинку АДРЕСА_1,
оскільки постійно проживав в будинку
разом з матір'ю на час її смерті.

04 вересня 2012 року в Комунарському
районному суді м. Запоріжжя він отримав
копію позовної заяви ОСОБА_2 до нього
про зняття з реєстрації, зі змісту якої
він дізнався про прийняття
розпорядження Комунарської районної
адміністрації від 30.07.2008 року №1429р.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

У зв'язку з тим, що ? частка житлового
будинку АДРЕСА_1 є його власністю, яку
він отримав у спадок, вважаю, що
законних підстав для прийняття
розпорядження Комунарської районної
адміністрації м. Запоріжжя від 30.07.2008
року №1429р. та видачі свідоцтва про
право власності САС №185389 від 22.08.2008
року не було.

Вказані в позові обставини, а саме факт
постійного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_3
на час смерті останнього та факт
постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5
на час смерті останньої, будуть
підтверджені в суді поясненнями
наступних свідків: ОСОБА_6, що проживає
за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_7, що проживає
за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_8, що проживає
за адресою: АДРЕСА_4, ОСОБА_9, що проживає
за адресою: АДРЕСА_5.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_10 позовні вимоги
підтримали, просили їх задовольнити у
повному обсязі на підставах викладених
у позовних вимогах.

В судовому засіданні представники
відповідача просили позовні вимоги
залишити без задоволення та пояснили,
що в липні 1978 р. він купив по домашній
угоді у ОСОБА_11 частину домівки за
адресою: АДРЕСА_1 за 10000 руб.

Після виселення він став займати
житлове приміщення площею 56,5 кв.м. В
другій частині площею 44.5 кв.м. проживав
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 Пудова
побудована без дозволу.

В 2005 році помер дід позивача - ОСОБА_3
Після його смерті залишився спадок в
виді його частини житлового будинку
площею 44,5 кв.м. Єдиною спадкоємицею
першої черги була мати позивача,
ОСОБА_5.

В 2005 році мати позивача запропонувала
оформити будинок на нього, погасити всю
заборгованість. Він погодився. Всього
ним було виплачено за ремонт,
приватизацію, за заборгованість по
газу, електроенергію 20694 грн. Крім того,
ним було погашено всі борги ОСОБА_4

У зв'язку з тим, що мати позивача ніде не
працювала і не отримувала ніякої
допомоги, він їй допомагав матеріально.

В січні 2008 р. прибула комісія для
здійснення виміру земельної ділянки,
позивач ОСОБА_12 допомагав здійснювати
заміри, а після отримання
розпорядження Комунарською районною
адміністрацією від 30.07.2008 р. з цього
приводу була вечеря, на якій був
присутній і позивач. Таким чином, він з
липня 2008 р. знав, що будинок був
переоформлений на відповідача.

Мати позивача давала письмову згоду на
переоформлення документів на
відповідача. До самої смерті вона
ніяких вимог та претензій не
висловлювала.

Після її смерті ніякий спадщина не
відкривалось, тому, що будинок був
оформлений на нього.

Суд, вислухавши позивача та його
представника, представників
відповідача, вивчивши письмові докази
по справі вважає, суд до наступних
висновків.

Відповідно до ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого
цивільного права в разі його порушення,
невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК
України). Способи захисту цивільних
прав та інтересів передбачені ч. 2 ст. 16
ЦК України.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Судом встановлені такі обставини і
визначені відповідні їм
правовідносини.

Згідно висновку Головного управління
архітектури та містобудування
Запорізької міської ради від 27.05.2008р. №
1511/в можливо оформлення права
приватної власності на житловий
будинок літ. «А», службові
прибудови:літ. «а», літ. «а2», літ. «а3»,
літ. «а4», сараї: лі. «Б», літ. «В», літ.
«И», навіс літ. «З», вбиральні: літ. «К»,
та літ. «У», що знаходяться в м.
Запоріжжя по вул. Новомосковській, 33.

Відповідно до розпорядження
Комунарської районної адміністрації м.
Запоріжжя від 30.07.2008 року №1429р.
оформлено за ОСОБА_2 права приватної
власності на житловий будинок літ. «А»,
службові прибудови:літ. «а», літ. «а2»,
літ. «а3», літ. «а4», сараї: лі. «Б», літ.
«В», літ. «И», навіс літ. «З», вбиральні:
літ. «К», та літ. «У», що знаходяться в м.
Запоріжжя по вул. Новомосковській, 33.

У відповідності до ч. 3 ст.10, ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановленим цим Кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін виник спір.

Юридична заінтересованість позивача у
цивільному процесі зобов'язує його
довести як наявність спірних
матеріальних правовідносин, так і ту
обставину, що на даного відповідача має
бути покладено відповідальність.

Однак в судовому засіданні позивач та
його представник не надали докази на
підтвердження своєї позиції щодо
ненадання згоди матір'ю позивача на
оформлення права власності ОСОБА_2 у
Комунарській районній адміністрації
Запорізької міської ради. А навпаки з
наданих копій документів відповідачем
- Запорізькою міською радою вбачається,
що процедура оформлення проходила
приблизно з 2006 року по 2008 рік, відкрито
та прозоро, померла ОСОБА_5 на цей час
проживала у будинку і крім цього
продовжувала проживати в ньому аж до
самої смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 До
часу смерті ОСОБА_5 до суду з
аналогічними позовними вимогами не
звертала, не оспорювала права сласно на
спірний будинок. Тому суд вважає слід
відмовити в цих позовних вимогах. (а.с.
110-138)

Крім цього, позивачем не надано жодних
доказів про те, що він постійно
проживав разом зі своєю матір'ю та
доглядав за нею на час смерті.

В силу ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові
належать право володіння, користування
та розпорядження своїм майном. Згідно
ч. ч. 1. 2 ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного
кодексу України, власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від
17 липня 1997 р. № 47597-ВР, закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб(статті 316,317, 319,321 ЦК
України).

Згідно до ст.1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. За ч.1 ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1267 ЦК, частки у
спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівними.

Тому суд вважає, що позивачу також
необхідно відмовити у позовній вимозі
стосовно визнання права власності за
ним в порядку спадкування за законом на
? частину спірного будинку, так як на
момент смерті ОСОБА_5 не мла права
власності на 1,2 частку житлового
будинку АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,60,88, 213-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Запорізької
міської ради, ОСОБА_2 про визнання
незаконним та скасування
розпорядження Комунарської районної
адміністрації м. Запоріжжя, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності, встановлення факту
постійного проживання та визнання
права власності на частину будинку в
порядку спадкування - залишити без
задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Ю.Р. Піх