Справа № 696/1784/13-ц
№ 2/696/35/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Кам'янка

Кам 'янський районний суд Черкаської
області

у складі:

головуючої судді
Чебану М.М.

при секретарі
Чупак А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Кам'янка
цивільну справу за позовом Комунальної
організації Черкаської обласної ради
«Черкаський медичний коледж» (вул.
Хрещатик, буд. 215, м. Черкаси, 18000) до
ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

встановив :

Комунальна організація
Черкаської обласної ради «Черкаський
медичний коледж» (далі - Позивач)
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1
(далі - Відповідач) про стягнення боргу,
а саме вартості навчання та наданих
освітніх послуг в сумі 14 064 гривень 37
копійок.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08
жовтня 2009 року між Черкаським медичнйм
коледжем та ОСОБА_1 укладено типову
угоду про підготовку фахівця № Х-232,
згідно якої Позивач зобов'язався
надати Відповідачу якісну теоретичну і
практичну підготовку фахівця за
спеціальністю «Акушерська справа
група ІІ ак А (11), а при наявності
вакантних місць в закладах охорони
здоров'я та фармацевтичних установах
також взяв на себе обов'язок
забезпечити її працевлаштування.
Відповідач в свою чергу зобов'язалась
оволодіти теоретичними знаннями та
практичними уміннями, прибути після
закінчення навчального закладу на
місце направлення і відпрацювати не
менше трьох років, а у разі відмови від
цього відшкодувати до бюджету вартість
навчання в установленому порядку.

28 лютого 2012 року Відповідач
закінчила Черкаський медичний коледж,
отримала направлення на роботу до Кам
'янської центральної районної лікарні
Черкаської області. 02 квітня 2012 року її
було прийнято на роботу до
фельдшерського пункту у с. Коханівка
Кам'янської центральної районної
лікарні Черкаської області, проте
Відповідач за виданим направленням не
відпрацювала трьох років та 17 квітня 2012
року звільнилась з роботи за власним
бажанням.

Відповідач, укладаючи угоду з
навчальним закладом, була ознайомлена
з її умовами та відповідальністю за
порушення зобов'язання, а тому, на думку
Позивача, вона зобов'язана
відшкодувати повну вартість навчання в
сумі 14 064 гривень 37 копійок. Оскільки
добровільно кошти не було сплачено,
позивач просить стягнути з Відповідача
суму заборгованості в розмірі 14 064
гривень 37 копійок та суму витрат по
оплаті судового збору в розмірі 229
гривень 40 копійок.

В судовому засіданні
представники Позивача Базунова Л.А. та
Маринич Б.В. позовні вимоги підтримали
та просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
просила у задоволенні позову
відмовити. При цьому зазначила, що
після закінчення навчання вона не мала
можливості працювати за направленням
через хворобу, у зв'язку з чим
звільнилась з фельдшерського пункту у
с. Коханівка Кам'янської центральної
районної лікарні Черкаської області за
власним бажанням. Порушення типової
угоди нею не допущено, так як з 30 жовтня
2013 року вона працює за направленням
медичною сестрою у Кам'янської
центральної районної лікарні
Черкаської області та термін її
зобов'язання відпрацювати три роки ще
не закінчився.

2

Заслухавши пояснення сторін,
всебічно, повно, об'єктивно та
безпосередньо дослідивши наявні у
справі докази, суд приходить до
наступних висновків про виниклі між
сторонами правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 08
жовтня 2009 року між Комунальною
організацією Черкаської обласної ради
«Черкаський медичний коледж» та ОСОБА_1
укладено типову угоду про підготовку
фахівця № Х-232, згідно якої Позивач
зобов'язався надати Відповідачу якісну
теоретичну і практичну підготовку
фахівця за спеціальністю «Акушерська
справа група ІІ ак А (11), а при наявності
вакантних місць в закладах охорони
здоров'я та фармацевтичних установах
також взяв на себе обов'язок
забезпечити її працевлаштування.
Відповідач в свою чергу зобов'язалась
оволодіти теоретичними знаннями та
практичними уміннями, прибути після
закінчення навчального закладу на
місце направлення і відпрацювати не
менше трьох років, а у разі відмови від
цього відшкодувати до бюджету вартість
навчання в установленому порядку.

При цьому, відповідно до довідки № 755029
з єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України від
05.12.2012 року Черкаський медичний коледж
являється комунальною організацією .

28 лютого 2012 року Відповідач закінчила
Черкаський медичний коледж, отримала
направлення на роботу до Кам 'янської
центральної районної лікарні
Черкаської області .

02 квітня 2012 року її було прийнято на
роботу до фельдшерського пункту у с.
Коханівка Кам'янської центральної
районної лікарні Черкаської області.

17 квітня 2012 року Відповідач
звільнилась з цієї роботи за власним
бажанням.

30 жовтня 2013 року Відповідач
влаштувалась на роботу медичною
сестрою до Кам'янської центральної
районної лікарні Черкаської області,
де і працює по час розгляду справи, про
що нею суду надано відповідну довідку
головного лікаря медичної установи.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом звернутись
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Виходячи з положень ст.ст. 11, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.3 ст. 53 Конституції
України громадяни мають право
безоплатно здобути вищу освіту в
державних і комунальних навчальних
закладах на конкурсній основі.

Стаття 56 Закону України «Про вищу
освіту» гарантує випускникам вищого
навчального закладу, що їх
працевлаштування повинно
здійснюватись за направленням вищого
навчального закладу відповідно до
угоди між замовником, керівником
навчального закладу та випускником.

Згідно ч.4 ст. 65 Закону України «Про вищу
освіту» вищий навчальний заклад не
може надавати платні послуги у галузі
вищої освіти та пов'язаних з нею інших
галузях діяльності на заміну або в
рамках освітньої діяльності, що
фінансується за рахунок коштів
державного та місцевого бюджетів.

Обов'язок випускника відшкодувати до
державного бюджету повну вартість
навчання за умов, що склалися між
сторонами, встановлений п.2 Указу
Президента України від 23.01.1996 року № 77/96
«Про заходи щодо реформування системи
підготовки спеціалістів та
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів» та постановою
Кабінету Міністрів України від 22.08.1996
року № 992 «Про Порядок
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням».

Згідно п.п. 6, 8, 14 зазначеного Порядку
випускник вищого навчального закладу
зобов'язаний відпрацювати за місцем
призначення не менше трьох років, а
в разі неприбуття

3

за направленням або відмови без
поважної причини приступити до
роботи за призначенням,

звільнення за власним бажанням,
випускник зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку до держаного
бюджету вартість навчання.

Аналіз норм Закону України «Про вищу
освіту» дає підстави вважати, що
основним завданням, що стоїть перед
вищими навчальними закладами, є
здійснення освітньої діяльності, яка
забезпечує підготовку фахівців
відповідних освітньо-кваліфікаційних
рівнів. Цей Закон не містить умов про
обов'язкове трирічне відпрацювання та
відшкодування у встановленому порядку
до державного бюджету вартості
навчання, а має тільки положення про те,
що одним з обов'язків вищого
навчального закладу являється
сприяння працевлаштуванню своїх
випускників.

Через відсутність механізму, який би
зобов'язував випускника вищого
навчального закладу, підготовка якого
здійснювалась за державним
замовленням, відшкодувати до
державного бюджету вартість навчання
та компенсувати замовникові всі
понесені витрати за договором, будь-які
матеріальні претензії до нього є
неправомірними.

Як вбачається зі дослідженої в залі
суду укладеної між Позивачем та
Відповідачем Типової угоди про
підготовку фахівців від 08 жовтня 2009
року, вона є двосторонньою, а не
тристоронньою, як того вимагає ст. 56
Закону України «Про вищу освіту», у ній
відсутні положення про настання
відповідальності Відповідача у разі
звільнення протягом трьох років після
прийняття на роботу. Дана угода
передбачає настання негативних
наслідків у вигляді відшкодування до
бюджету вартості навчання лише у разі
відмови Відповідача їхати на роботу за
призначенням.

Як встановлено судом, Відповідач
ОСОБА_1 не відмовлялась їхати на роботу
за призначенням і прибула на роботу
своєчасно, 02.04.2012 року була прийнята на
роботу завідувачем фельдшерського
пункту у с. Коханівка Кам'янської
центральної районної лікарні
Черкаської області, а тому вона не
зобов'язана відшкодовувати вартість
навчання, в тому числі у разі
звільнення з роботи за власним
бажанням до закінчення трьохрічного
строку або з інших підстав, в тому числі
через таку поважну причину як хвороба.

У зв'язку із зазначеним відсутні
будь-які підстави вважати, що
Відповідачем взагалі були вчинені дії
по неналежному виконанню взятого на
себе зобов'язання.

Також зазначеним вище Порядком та
типовою угодою між сторонами спору
передбачено, що відшкодування вартості
навчання має відбуватися на користь
державного бюджету, а не відповідного
учбового закладу.

Відповідач ОСОБА_1 проходила
навчання за державним замовленням,
тобто за кошти державного бюджету.
Позивач не надав суду доказів, що саме
ним, а не державним органом як
розпорядником Державного бюджету
України, були витрачені кошти в сумі 14
064 гривень 37 копійок, а долучений до
позовної заяви розрахунок норм витрат
на навчання Відповідача не містить
даних про склад витрат на її навчання .

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 05.11.1991 року № 311
«Про розмежування майна між
загальнодержавною (республіканською)
власністю і власністю
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальною власністю) до
власності областей віднесені медичні
училища.

На виконання цієї постанови виконавчий
комітет Черкаської обласної ради
народних депутатів прийняв рішення від
26.02.1992 року № 23 «Про комунальну
власність області», яким відніс
Черкаське медичне училище до
комунальної власності області.

На підставі цього, в ході судового
розгляду встановлено, що Позивач
(«Черкаський медичний коледж»)
являється Комунальною організацією
Черкаської обласної ради, але доказів
його повноважень з розпорядження
коштами Державного бюджету України та,
як наслідок, по вимозі про їх стягнення
на свою користь, не було надано, а тому у
суду відсутні підстави вважати, що
позов подано уповноваженою особою.
Проте, питання про заміну неналежного
позивача за ініціативи суду чинним ЦПК
України не передбачено, у зв'язку з чим
суд здійснив розгляд справи в межах
заявлених вимог, як того вимагає ст. 11
ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд
приходить до висновку, що позивач не
надав переконливих доказів в
підтвердження своїх позовних вимог, а
тому в задоволені позову слід
відмовити.

На підставі ст.ст. 526, 610 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 56, 65 Закону
України «Про вищу освіту», Указу
Президента України від 23. 01. 1996 року
№ 77/96 «Про заходи щодо

4

реформування системи підготовки
спеціалістів та працевлаш тування
випускників вищих навчальних
закладів», постанови Кабінету
Міністрів України від 22.08.1996 року № 992
«Про Порядок працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням», керуючись
ст.ст.10, 11, 57, 60, 74, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в :

Позов Комунальної організації
Черкаської обласної ради «Черкаський
медичний коледж» (вул. Хрещатик, буд. 215,
м. Черкаси, 18000) до ОСОБА_1 про стягнення
боргу - залишити без задовольння.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через
Кам'янський районний суд Черкаської
області шляхом подачі протягом десяти
днів після його проголошення
апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя :