Головуючий суду 1 інстанції - Шевцов
Доповідач - Украінцева Л.Д.
Справа № 2-2802/12
Провадження № 22ц/782/400/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014р. Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Украінцевої Л.Д.

суддів:
Назарової М.В., Фарятьєва С.О.

при
секретарі - Вербицькому І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою ДП
"Свердловантрацит" на рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 13.01.2014р.

за позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства "Свердловантацит",
Державного підприємства
"Ровенькиантрацит" про стягнення
моральної шкоди внаслідок отримання
професійного захворювання,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 13.01.2014р. позов
було задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства
«Свердловантрацит», ,
на користь ОСОБА_2 моральну шкоду,
спричинену внаслідок отримання
професійного захворювання та
трудового каліцтва на виробництві, в
сумі 4000 грн. (чотири тисячі гривень 00
коп.).

Стягнуто з Державного підприємства
«Свердловантрацит», , на
користь держави судовий збір в сумі 214,60
грн.

В частині позовних вимог про
стягнення моральної шкоди
внаслідок отримання професійного
захворювання до Державного
підприємства «Ровенькиантрацит» -
відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись із рішенням, ДП
"Свердловантрацит" подали апеляційну
скаргу, в якій зазначив, що суд порушив
норми матеріального та процесуального
права, оскільки неповно з'ясував
обставини, які мають значення для
справи, не дав належної оцінки доказам,
тому вважає, що воно підлягає в частині
часткового задоволення позовних вимог
скасуванню. Просив зменшити розмір
відшкодування моральної шкоди в
частині часткового задоволення
позовних вимог,в іншій частині рішення,
часткової відмови у задоволення
позовних вимог відшкодування
моральної шкоди, залишити без мін.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевірив законність
та обґрунтованість рішення, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що втрата
професійної працездатності позивача
виникла внаслідок виконання ним
трудових обов'язків, відшкодування
завданої моральної шкоди передбачено
ст. 237-1 КЗпП України.

Зазначений висновок грунтується на
матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду має бути законним та
обґрунтованим, що означає, що судом
повно та всебічно встановлено
правовідносини між сторонами на
підставі наданих сторонами доказів,
досліджених у встановленому порядку
судом у судовому засіданні, до
встановлених правовідносин
застосовано ті норми матеріального
права, які їх регулюють

Судом першої інстанції вказані вимоги
закону додержано, у відповідності до
вимог ст.ст. 212, 231 ЦПК України були повно
і всебічно досліджені обставини справи
та дана належна оцінка доказам, на які
сторони посилалися в суді першої
інстанції, суд правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 з 19.08.1982 року по 23.09.2008 р. працював
на роботах під землею на підприємствах
вугільної промисловості
«Свердловантрацит», за винятком
періодів: з 11.10.1994 р. по 23.01.1997 p.,
протягом якого працював на шахті
«Гуковська» AT «Гуковвугілля», та з
03.02.1997 р. по 04.04.1998 р. - і шахтоуправлінні
ім. Космонавтів виробничого обєднання
«Ровенькиантрацит». З останнього міста
роботи - Шахти «Довжанська-Капітальна»
ДП «Свердловантрацит», був звільнений
на підстаї 38 п. 2 КЗпП України - у зв'язку
з виходом на пенсію.

Відповідно копії акту № 5 про нещасний
випадок на виробництві від 10.02.2008 р.
формою Н-1 (а.с. 33-34), складеного на Шахті
«Довжанська-Капітальна» державного
підприєметі «Свердловантрацит», 07.02.2008
р. о 01 годині 30 хвилин, при дробуванні
породи в районі ї секції випавшим
шматком породи з консолі секції 2КД90
травмувало палець лівої руки ОСОБА_2.
Причинами нещасного випадку є не
приведення робочого місця відповідно
правил безпеки та відсутність контролю
безпечного стану робочого місця
відповідним гірничій майстром, а також
порушення інструкції з охорони праці
гірником очисного забою ОСОБА_2

Згідно копії акту розслідування причин
виникнення хронічного професійного
захворювання від 18.02.2010 р. за формою П-4
(а.с. 36-37), складеному на відокремленому
підрозділі «Шахта
«Довжанська-Капітальна» державного
підприємства "Свердловантрацит"
професійні захворювання ОСОБА_2 -
антракосилікоз та хронічний бронхіт,
виниклі внаслідок невиконання у
повному об'ємі комплексного
знепилювання, незабезпеченні у повному
обсязі засобами індивідуального
захисту органів дихання. Згідно п. 17
зазначеного акту причиною
професійного захворювання є тривала
праця в умовах запиленості рудничної
атмосфери пилом з концентрацією більше
гранично допустимих стандартів.

Згідно копії довідки МСЕК про
результати визначення ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках (а.с. 4), позивачу ОСОБА_2 з
09.03.2010 р. безстрокове встановлено 30
відсотків втрати професійної
працездатності, 20 % з яких первинно
визначено за антракосилікозом, та 10 % -
повторно по трудовому каліцтву.

Таким чином, позивач тривалий час
пропрацював в тяжких, небезпечних та
шкідливих умовах праці у відповідача
на підземних роботах та звільнився у
зв'язку з виходом на пенсію з Шахти
«Довжанська-Капітальна» ДП
«Свердловантрацит» у 2008 році.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено
проведення відповідно до
законодавства власником або
уповноваженим ним органом
відшкодування моральної шкоди
працівнику у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Як розяснив Пленум Верховного Суду
України у п.13 постанови від 31 березня 1995
року № 4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст. 237-1
КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 року)
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і здоровя
умовах тощо), яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих звязків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обовязок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Зупиненням, а в подальшому й
скасуванням права громадян, що
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду, яке
вони мали відповідно до приписів
первинної редакції Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», саме право цих
громадян на відшкодування моральної
шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП
України їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем надано докази про
наявність факту заподіяння моральної
шкоди, оскільки відповідно до ст.237-1
КЗпП України обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди діючим
законодавством покладено на
відповідача, з вини якого позивачеві
було заподіяно моральну шкоду,
пов'язану з виконанням ним трудових
обов'язків, який не створив безпечних і
нешкідливих умов праці та не приймав
заходів для обмеження або зменшення
впливу шкідливих факторів на своїх
працівників.

Відповідно до діючого законодавства
втрата працездатності, яка встановлена
висновком МСЕК, вже сама по собі
свідчить про спричинення моральної
шкоди, оскільки стан здоровя
потерпілого погіршено.

За таких обставин. не заслуговує на
увагу твердження апелянта про те, що
позивачем не надано доказів, які б
свідчили про те, що йому заподіяно
моральну шкоду.

Вирішуючи спір про відшкодування
моральної шкоди суд першої інстанції
врахував характер та обсяг моральних
страждань, яких зазнав позивач
унаслідок погіршення стану здоров'я:
трудове каліцтво та професійне
захворювання, виходив із засад
розумності та справедливості, висновок
суду ґрунтується на доказах по справі
та положеннях ст. 237-1 КЗпП України.

Також місцевий суд, ухвалюючи рішення
та стягуючи моральну шкоду саме з ДП
«Свердловантрацит», обґрунтовано
виходив з того, що значний проміжок
часу із загального стажу підземних
робіт складає період праці позивача на
підприємстві «Свердловантрацит». а
також те, що зазначене підприємство
було останнім місцем роботи позивача,
на якому позивач отримав трудове
каліцтво та на якому відбулось
загострення його поступово отриманого
професійного захворювання, на що
вказує складання акту про
розслідування хронічного професійного
захворювання відповідною комісією,
утвореною внаслідок складання
спеціалізованим профпатологічним
лікувально-профілактичним закладом
акту П-3 (повідомлення про професійне
захворювання).

За таких обставинах суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку про часткове задоволення
позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержання вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи в апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не дають
підстав вважати, що судом при розгляді
справи порушені, або неправильно
застосовані норми матеріального чи
процесуального права. Рішення суду
відповідає вимогам закону, порушень
процесуального законодавства при
розгляді справи та прийнятті рішення
не встановлено, тому підстав для
скасування рішення колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,п.1ч.1ст.307,308,313,314,315
ЦПК України судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ДП
"Свердловантрацит" відхилити.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 13.01.2014р.
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення. Може бути оскаржена
протягом 20-ти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: