Єдиний унікальний номер 248/9345/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1057/2014
Єдиний унікальний номер 248/9345/13-ц
Справа № 22ц/775/1057/14
Головуючий 1 інстанції Труханова
Доповідач Кішкіна І.В.
06 лютого 2014 року Апеляційний
суд Донецької області у складі:
головуючого судді
суддів
Алексєєва А.В., Кішкіної І.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Харцизького міського суду Донецької
області від 11 грудня 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет
Харцизької міської ради, про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що виконавчим
комітетом Харцизької міської ради в 1975
році їм була надана вищевказана
квартира, в якій зареєстровані вона та
відповідач ОСОБА_2, її колишнього
чоловіка ОСОБА_3 на підставі рішення
суду від 10 червня 1996 року визнано таким,
що втратив право користуванням
зазначеним жилим приміщенням. За
рішенням виконавчого комітету
Харцизької міської ради № 171 від 18
березня 1998 року спірна квартира
виключена з числа службових.
Відповідач не мешкає в квартирі з 2000
року, перешкод для користування житлом
вона йому не чинить, факт непроживання
відповідача у спірній квартирі
підтверджується актами ТОВ «ХЖБК»,
вона сплачує комунальні послуги.
Просить визнати відповідача таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 11 грудня 2013 року
в задоволені позову ОСОБА_1 про
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилась
позивачка ОСОБА_1 та оскаржила його в
апеляційному порядку, в апеляційній
скарзі просить рішення скасувати,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що суд упереджено не
прийняв до уваги докази, які були
представлені нею, а при ухваленні
рішення взяв за основу пояснення
відповідача, які він не підтвердив
жодним доказом, а тому прийшов до
невірного висновку, що ОСОБА_1 не
проживає у спірному жилому приміщенні
з поважних причин, оскільки вона чинить
перешкоди у його вселенні та
проживанні.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_4, який діє на підставі
довіреності, в судовому засіданні
апеляційного суду підтримали доводи
апеляційної скарги та просили її
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
апеляційної інстанції просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Представник третьої особи виконавчого
комітету Харцизької міської ради у
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належними чином, про що свідчить
телефонограма, зареєстрована в журналі
телефонограм за № 4164 від 25 січня 2014
року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає, його ухвалено з
порушенням вимог матеріального і
процесуального закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що між
сторонами склалися неприязні стосунки,
відповідач проживає із сім'єю в
гуртожитку, оскільки позивач
перешкоджає його вселенню та
проживанню у спірному жилому
приміщенні.

Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

За правилами ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 11 постанови від 12 квітня 1985
року N 2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України», у справах
про визнання наймача або членів його
сім'ї такими, що втратили право
користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК
України), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1
зазначила, що відповідач не мешкає в
спірному жилому приміщенні з 2000 року
без поважних причин, перешкод в
користуванні жилим приміщенням йому
вона не чинила, тому, посилаючись на
ст.ст. 71,72 ЖК України просила визнати
відповідача таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції встановлено та
як вбачається з матеріалів справи, що 19
липня 1975 року виконавчим комітетом
Харцизької міської ради на підставі
ордеру ОСОБА_3 та членам його сім'ї
ОСОБА_1, ОСОБА_2 була виділена квартира
АДРЕСА_1.

Згідно даним архівної виписки із
рішення виконавчого комітету
Харцизької міської ради № 171 від 18
березня 1998 року «Про виключення
квартир з числа службових» квартира
АДРЕСА_1 виключена з числа службових.

Відповідно до довідки від 30 вересня 2013
року, виданій ТОВ «Харцизька
житлово-будівельна компанія» у
вищезазначеній квартирі зареєстровані
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який не проживає з 2000
року.

З актів, складених ТОВ «Харцизька
житлово-будівельна комісія»,
вбачається, що відповідач, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 за
вказаною адресою не проживає з 2000 року.

З пояснень ОСОБА_5 в судовому засіданні
вбачається, що відповідач з 2000 року у
спірному жилому приміщенні не мешкає.
Реєстрація ОСОБА_2 спричиняє їй
додаткові витрати по оплаті
комунальних послуг, вона позбавлена
можливості приватизувати квартиру.

Судом встановлено, що у 2000 року ОСОБА_5
зверталась до суду з позовом про
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування спірним жилим
приміщенням з підстав, передбачених
ст.ст. 71, 72 ЖК України, оскільки
відповідач з лютого 2000 року не проживає
без поважних причин, а відповідач
ОСОБА_2 звертався до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про вселення.

З копії рішення Харцизьского міського
суду від 13 травня 2002 року вбачається, що
в задоволені позову ОСОБА_1 про
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 відмовлено. Вселено
ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Вказане рішення суду не виконане,
ОСОБА_2 не звертався із заявою про
примусове виконання вищезазначеного
рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року №2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» наявність рішення суду про
право громадянина користуватися жилим
приміщенням не є перешкодою до
розгляду і задоволення позову про
визнання його таким, що втратив це
право з мотивів, що після набрання
рішенням законної сили або після його
виконання він був відсутнім понад
шість місяців, у тому числі і в тих
випадках, коли строк для виконання
рішення не скінчився.

В судовому засіданні встановлено і це
не заперечували сторони, що після
набрання законної чинності
вищезазначеного судового рішення про
вселення, відповідач ОСОБА_2 в спірній
квартирі не мешкає, проживає з родиною
у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_7.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він не живе в
спірній квартирі з поважних причин, бо
ОСОБА_1 знову йому чинить перешкоди в
користуванні квартирою, апеляційний
суд визнає безпідставними і нічим не
підтвердженими, оскільки з травня 2002
року і по теперішній час ОСОБА_2 з
приводу усунення перешкод в
користуванні спірним жилим
приміщенням до суду або правоохоронних
органів не звертався.

Як вбачається з пояснень сторін та
наданих доказів, витрати по утриманню
спірного жилого приміщення несе тільки
ОСОБА_1, доказів, що відповідач
оплачував послуги по утриманню
житлового приміщення, суду не надані.

Таким чином, з травня 2002 року до жовтня
2013 року, коли позивачка звернулася з
позовом про визнання таким, що втратив
право користування жилим приміщенням,
і до теперішнього часу відповідач
ОСОБА_2 спірною квартирою не
користується, в ній не мешкає і доказів
поважності причин відсутності у
спірному жилому приміщенні більше ніж
10 років суду не надав.

За таких обставин та положень ст. ст. 71,72
ЖК України відповідач втратив право
користування жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1.

З урахуванням викладеного, апеляційний
суд вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_1
про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування жилим приміщенням
за адресою: АДРЕСА_1, оскільки він без
поважних причин з 2002 року більше ніж 10
років відсутній у спірному жилому
приміщенні.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 309, 314-316 ЦПК
України, апеляційний суд,

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 11 грудня 2013 року
скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
виконавчий комітет Харцизької міської
ради, про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням за
адресою АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді