АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/30/14
Справа № 2-1861/11
Категорія - «земельні правовідносини»
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
м.
Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого:
судді Піддубного Р.М.,

суддів: Швецової Л.А.,
Тичкової О.Ю.,

при секретарі:
Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 25 грудня 2012 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
житлового будинку та визначення
порядку користування земельною
ділянкою, -

встановила:

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, мотивуючи який
зазначив, що на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 30
червня 2006 року йому на праві власності
належить ? частини житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель АДРЕСА_1, які розташовані на
земельній ділянці площею 1198 кв.м. Інша
1/4 частина будинку на підставі
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 31 січня 1984 року належить
відповідачеві ОСОБА_1 Посилаючись на
те, що між ним виникають суперечки з
приводу користування вказаним
нерухомим майном, позивач просив
поділити житловий будинок в натурі та
визначити порядок користування
земельною ділянкою за вказаною
адресою.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 25 грудня 2012 року та
додатковим рішенням цього ж суду від 30
квітня 2013 року позов задоволено
частково. Визначено порядок
користування земельною ділянкою між
співвласниками будинку АДРЕСА_1,
виділивши в користування ОСОБА_2 на
належні йому 3/4 частин будинку земельну
ділянку площею 898,5 кв. м., а ОСОБА_1 на
належні йому 1/4 частину будинку -
земельну ділянку площею 299,5 кв. м., що
відповідає ідеальним часткам сторін.
Межу розподілу земельної ділянки
встановлено відповідно до шостого
варіанту висновку додаткової судової
будівельно-технічної експертизи N 7050
від 26 жовтня 2012 року. В іншій частині у
задоволенні позову відмолено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення в
частині визначення порядку
користування земельною ділянкою
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити. В
обґрунтування скарги зазначив, що
оскаржуваним рішенням у користування
ОСОБА_2, виділено земельну ділянку, на
якій розташована прибудова до
житлового будинку літ. «А1-2», в якій
проживає він та його дружина. Крім того,
обраний судом варіант не відповідає
порядку користування земельною
ділянкою, який склався між
співвласниками будинку фактично.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині поділу житлового будинку та
задовольняючи позовні вимоги про
визначення порядку користування
земельною ділянкою, суд першої
інстанції виходив з того, що поділ
житлового будинку в натурі відповідно
до частин у праві власності з технічної
точки зору є неможливим, а порядок
користування земельною ділянкою
співвласників слід встановити
відповідно до шостого варіанту
висновку додаткової судової
будівельно-технічної експертизи N 7050
від 26 жовтня 2012 року.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 30 червня 2006
року ОСОБА_2 на праві власності
належить ? частини житлового будинку
АДРЕСА_1 з відповідною частиною
господарських будівель. Інша ? частини
вказаного нерухомого майна на підставі
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 31 січня 1984 року належить
відповідачеві ОСОБА_1

Відповідно до вказаних свідоцтв про
право на спадщину житловий будинок та
господарські будівлі розташовані на
земельній ділянці площею 1 198 кв. м.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 4 ст. 120 ЗК
України якщо жилий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні,
то в разі набуття права власності на ці
об'єкти до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 18 «ґ» постанови від 16
квітня 2004 року N 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ», у разі переходу права власності
на будівлі та споруди до кількох осіб
право на земельну ділянку визначалось
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди, якщо інше не
передбачено в договорі відчуження
останніх.

Згідно з висновками судових
будівельно-технічних експертиз № 10381
від 14.02.2011 року, № 7050 від 26.10.2012 року
поділ житлового будинку АДРЕСА_1 у
відповідності з ідеальними частками
співвласників або з незначним
відступом від них з технічної точки
зору неможливий. Запропоновано шість
варіантів порядку користування
земельною ділянкою за вказаною
адресою.

Із матеріалів справи вбачається, що на
земельній ділянці також розташовані
об'єкти самочинного будівництва,
зокрема, прибудова до житлового
будинку - літ. «А1-2».

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього (ч. 2 ст. 376 ЦК).

Встановлено та не заперечується
сторонами, що співвласники будинку
АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично
проживають в будинку літ. «А-1» за
вказаною адресою.

Визначаючи порядок користування
вищевказаною земельною ділянкою
відповідно до шостого варіанту
висновку додаткової судової
будівельно-технічної експертизи N 7050
від 26 жовтня 2012 року, суд першої
інстанції обґрунтовано не взяв до
уваги юридично не існуюче нерухоме
майно - самочинну прибудову літ. «А1-2»,
право власності на яке у встановленому
законом порядку не зареєстроване.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги фактично
зводяться до порушення прав та
інтересів осіб, які не є співвласниками
спірного житлового будинку та які
рішення суду в апеляційному порядку не
оскаржували, а тому з урахуванням
вищенаведеного висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що у разі набуття у
встановленому законом порядку права
власності на прибудову літ. «А1-2»
сторони не позбавлені права звернутися
до суду з позовом про визначення
порядку користування земельною
ділянкою з урахуванням вказаного
нерухомого майна.

Оскільки судом першої інстанції не
було порушено норм процесуального
права, рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 25 грудня 2012 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді