Справа № 182/3465/14-ц
Провадження № 2/0182/2470/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.05.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний
суд Дніпропетровської області у
складі:

головуючого
судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю
секретаря Скоробогатової А.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Нікополі цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на майно за
набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до
суду з позовною заявою до відповідача
про визнання права власності на майно
за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх
вимог посилається на наступне.

Його бабуся ОСОБА_3 на підставі
рішення Народного суду м.Нікополя від
07.05.1974 року мала право власності на ??
частину житлового будинку по АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 його бабуся померла. 24.09.2013
року він отримав свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, за яким у його
власність перейшла ? частина на
житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1. Інша частина
будинку за документами належить
колишньому чоловікові бабусі ОСОБА_4.
Одружившись вдруге та виписавшись з
будинку, в 1979 році ОСОБА_4 разом з новою
дружиною виїхав до м.Тюмень Російської
Федерації. З того часу він ні разу не
приїздив до м.Нікополя. З від'їздом
ОСОБА_4, крім бабусі, в будинку ніхто не
проживав. Бабуся невдовзі після
від'їзду колишнього чоловіка почала
користуватися усім будинком та усією
земельною ділянкою по АДРЕСА_1, адже без
хазяїна будинок почав би руйнуватися,
двір та город заростати бур'янами. Крім
того, будинок має єдину систему
опалення, тому опалювати його довелось
бабусі в цілому. Зі слів відповідачки,
що є його рідною племінницею - донькою
його сестри ОСОБА_5, ОСОБА_4 помер десь
близько 2000 року. Ніхто з можливих
спадкоємців до будинку не приїздив.
Відповідачка на спадкування після
смерті ОСОБА_4 не претендує. Після
смерті бабусі у будинку проживає він з
сім'єю. Так з 1979 року його бабуся, а
після її смерті - він, підтримували
житловий будинок та земельну ділянку в
цілому у належному стані, сплачували
комунальні послуги за користування
усім будинком. Таким чином,
добросовісно заволодівши 1/2 частиною
житлового будинку з господарськими
спорудами по АДРЕСА_1 вони відкрито
користувалися ним в цілому, несли
витрати на його утримання. Згідно ст.344
ЦК України, особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом. Особа, яка
заявляє про давність володіння, може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є. За таких
осбтавин звернувся до суду.

В судовому засіданні
позивач позовні вимоги підтримав в
повному обсязі і просив їх
задовольнити.

Відповідач в судовому
засіданні з позовними вимогами
погодилась, не заперечувала проти їх
задоволення.

Вислухавши сторони,
свідків, вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ст.555 ЦК
УРСР, спадкове майно за правом
спадкоємства переходить до держави,
якщо у спадкодавця немає спадкоємців
ні за законом, ні за заповітом.

Виходячи зі змісту ст.344 ЦК
України, обставинами, які мають
значення для справи, і які повинен
довести саме позивач (ч.1 ст.60 ЦПК
України) при визнанні права власності
за набувальною давністю є законний
об'єкт володіння, добросовісність
володіння, відкритість володіння,
давність і безперервність володіння.

Згідно зі ст.344 ЦК України,
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Відповідно до п.8
Перехідних та прикінцевих положень ЦК
України, правила статті 344 Цивільного
кодексу України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

Як встановлено в судовому
засіданні, бабуся позивача ОСОБА_3 на
підставі рішення Народного суду
м.Нікополя від 07.05.1974 року мала право
власності на ? частину житлового
будинку по АДРЕСА_1 (а.с.6). ІНФОРМАЦІЯ_1
бабуся позивача померла (а.с.7). 24.09.2013
року позивач отримав свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, за яким
у його власність перейшла ? частина на
житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 (а.с.7). Інша
частина будинку за документами
належить колишньому чоловікові бабусі
ОСОБА_4 Одружившись вдруге та
виписавшись з будинку, в 1979 році ОСОБА_4
разом з новою дружиною виїхав до
м.Тюмень Російської Федерації. З того
часу він ні разу не приїздив до
м.Нікополя. З від'їздом ОСОБА_4, крім
бабусі позивача, в будинку ніхто не
проживав. Бабуся невдовзі після
від'їзду колишнього чоловіка почала
користуватися усім будинком та усією
земельною ділянкою по АДРЕСА_1. Крім
того, будинок має єдину систему
опалення, тому опалювати його довелось
бабусі в цілому. Зі слів відповідачки,
що є рідною племінницею ОСОБА_4 -
донькою його сестри ОСОБА_5, ОСОБА_4
помер близько 2000 року. Ніхто з можливих
спадкоємців до будинку не приїздив.
Відповідачка на спадкування після
смерті ОСОБА_4 не претендує. Після
смерті бабусі у будинку проживає
позивач з сім'єю. Так з 1979 року його
бабуся, а після її смерті - позивач,
підтримували житловий будинок та
земельну ділянку в цілому у належному
стані, сплачували комунальні послуги
за користування усім будинком. Таким
чином, добросовісно заволодівши 1/2
частиною житлового будинку з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1
вони відкрито користувалися ним в
цілому, несли витрати на його
утримання.

Дані обставини в судовому
засіданні підтвердили також і свідки
ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Так, свідок ОСОБА_6 суду
пояснив, що він з 2003 року є головою
квартального комітету, а взагалі все
своє життя прожив на цій вулиці і знає
всіх мешканців свого кварталу. В
спірному будинку раніше проживали
дядько ОСОБА_4 з ОСОБА_3. А потім дядько
ОСОБА_4 поїхав на Північ (ще за
Радянських часів), більше ніж 20 років
тому, і додому не повертався. Більше
його ніхто не бачив. В будинку
залишилась тільки ОСОБА_3. Вона
користувалась всім домоволодінням та
землею. Доглядати за хазяйством їй
допомагали ОСОБА_1 із своєю сім"єю.

Свідок ОСОБА_7 суду
пояснила, що вона - сусідка позивача.
ОСОБА_4 не бачить вже більше 20 років. Він
одружився вдруге та виїхав до Росії. За
будинком доглядала нині покійна
ОСОБА_3. Вона й ремонт робила в будинку і
город прала. І опалювала будинок сама,
бо там спільна система опалення на весь
будинок.

Таким чином, суд вважає
доведеним той факт, що ОСОБА_3 на
протязі більше 20 років добросовісно,
відкрито і безперервно володіла всім
домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1, що
належав ОСОБА_4, ремонтувала,
сплачувала комунальні послуги і була
законною власницею вказаної частини
житлового будинку з надвірними
будівлями в цілому за набувальною
давністю.

Тому суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та
керуючись ст.344, 555 ЦК України, ст.3-10, 30, 60
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на ? частину житлового будинку з
господарськими будівлями АДРЕСА_1, який
складається з житлового будинку „А",
загальною площею 61,09 кв.м., житловою
площею 26,47 кв.м; сараю „Б", сараю „В";
вбиральні „Г"; сараю „Е"; підвалу „Д";
споруд № 1, 2, І, що належав ОСОБА_4, за
набувальною давністю.

Рішення суду першої
інстанції може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня проголошення рішення
до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал