Справа №490/4141/13-ц 15.04.2014 15.04.2014 15.04.2014
Провадження № 22-ц/784/845/14
інстанції: Алєйніков В.О.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 квітня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Романенко Ю.О.,

без участі осіб, які беруть участь у
справі, і належним чином повідомлені
про час та місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк»

на заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 25
листопада 2013 року за позовом
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

10 квітня 2013 р. публічне
акціонерне товариство «Акцент-Банк»
(далі - Банк) звернулося з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що 18 березня 2008 р. між
Банком та ОСОБА_2 укладено договір №
ACIPRX1790020 (далі - Договір), за умовами
якого Банк передав позичальнику
кредитні кошти у розмірі 4440 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на вказані
обставини, а також на те, що відповідач
не виконує свої зобов'язання за
Договором щодо повернення кредитних
коштів, внаслідок чого заборгованість
за договором станом на 11 березня 2013 р.
складає 40517 грн. 56 коп. (3607 грн. -
заборгованість за кредитом, 385 грн. 94
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом, 1918 грн. 08 коп. -
заборгованість з комісії за
користування кредитом, 32200 грн. 93 коп. -
пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина)
та 1905 грн. 60 коп. - штраф (процентна
складова), Банк просив суд стягнути з
ОСОБА_2 вказану заборгованість та 405
грн. 18 коп. судових витрат.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 25
листопада 2013 р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача вказує на неправильне
застосування судом норм матеріального
права і просить заочне рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 25 листопада 2013 р. суду
скасувати, ухвалити нове про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши правильність рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 18 березня 2008 р.
між Банком та ОСОБА_2 (позичальник)
укладено договір № ACIPRX1790020, за умовами
якого Банк передав позичальнику
кредитні кошти у розмірі 4440 грн. на
придбання товару зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 1 %
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом,
одноразової винагороди за надання
фінансового інструменту в розмірі 740
грн. та щомісячної винагороди за
надання фінансового інструмента у
розмірі 106 грн. 56 коп. на строк 24 місяця з
18 березня 2008 р. по 18 березня 2010 р.
включно. Позичальник зобов'язувався
здійснювати погашення заборгованості
шляхом проведення щомісячної оплати з
20 по 25 числа кожного місяця в сумі 315
грн. 91 коп. Також сторони домовились, що
заява позичальника та Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) (Далі - Умови),
з якими позичальник ознайомлений і які
надані йому у письмовій формі, Тарифами
складають кредитно-заставний договір.

Відповідач свої зобов'язання за
Договором щодо повернення кредитних
коштів належним чином не виконує,
останній платіж здійснено 21 серпня 2008
р., внаслідок чого заборгованість за
договором станом на 11 березня 2013 р.
складається із: 3607 грн. 01 коп. -
заборгованість за кредитом, 385 грн. 94
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом, 1918 грн. 08 коп. -
заборгованість з комісії за
користування кредитом. Також позивачем
було нараховано у зв'язку з порушенням
відповідачем умов Договору 32200 грн. 93
коп. пені, 500 грн. - штрафу (фіксована
частина) та 1905 грн. 60 коп. штрафу
(процентна складова).

Встановивши такі обставини, суд
виходив з того, що позивачем заявлено
позов з пропуском позовної давності,
визначеної ст. 257 ЦК України, та вважав,
що таке є підставою для відмови у
позові.

Проте погодитись з такими
висновками суду не можна.

В силу ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Як зазначено вище, згідно умов
кредитно-заставного договору
сторонами встановлено строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів, останній з яких
у визначеній сумі підлягав виконанню
в строк не пізніше 18 березня 2010 р.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Отже необхідною умовою для
застосування передбачених ст. 267 ЦК
України наслідків пропуску позовної
давності є заява сторони у спорі про
такі обставини.

Відповідач не подавав до суду заяву про
сплив позовної давності та
застосування наслідків такого спливу.

З урахуванням викладеного у суду не
було підстав для відмови у позові
внаслідок пропуску позивачем строку
звернення до суду.

Враховуючи викладене, а також, що
доказами по справі підтверджується
наявність заборгованості ОСОБА_2 по
кредитно-заставному договору, розмір
якої ним не оспорюється, з урахуванням
положень ст.ст. 625, 1050 ЦК України з
відповідача на користь Банку підлягає
стягненню в рахунок заборгованості по
кредиту 3607 грн. 01 коп. -
заборгованість за кредитом, 385 грн. 94
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом, 1918 грн. 08 коп. -
заборгованість з комісії за
користування кредитом.

При вирішенні питання про стягнення
пені слід також врахувати наступне.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні
від 7 липня 2013 р. по справі щодо
офіційного тлумачення положень Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов
висновку, що умови договору споживчого
кредиту, його укладання та виконання
повинні підпорядковуватися таким
засадам, згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності.

Крім того, вимога про сплату неустойки
за договором споживчого кредиту, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч.
1, 2 ст. 627 ЦК України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права. Наявність у
кредитора можливості стягувати із
споживача надмірні грошові суми як
неустойку спотворює її дійсне правове
значення, оскільки із засобу розумного
стимулювання боржника виконувати
основне грошове зобов'язання неустойка
перетворюється на несправедливо
непомірний тягар для споживача а
джерело отримання невиправданих
додаткових прибутків кредитора.

Такий висновок Конституційного Суду
України узгоджується з положеннями
Резолюції Асамблеї ООН «Керівні
принципи для захисту інтересів
споживачів» від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в
якій наголошено: визнаючи, що споживачі
нерідко перебувають у нерівному
становищі з точки зору економічних
умов, рівня освіти та купівельної
спроможності, принципи захисту
інтересів споживачів мають, зокрема, за
мету сприяти країнам у боротьбі зі
шкідливою діловою практикою усіх
підприємств на національному та
міжнародному рівнях, яка негативно
позначається на споживачах.

Тому Конституційний Суд України
зазначив, що захист цих зловживань
базується на положеннях законодавства,
зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Враховуючи, що розмір нарахованої
Банком на підставі умов
кредитно-заставного договору пені (32200
грн. 51 коп.) є надмірно великий
порівняно з розміром заборгованості за
кредитом, процентами за його
користування та комісії (5911 грн. 03 коп.),
а розмір нарахованої Банком неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення (ч.
3 ст. 551 ЦК України), колегія суддів
вважає за можливе зменшити розмір
неустойки до 2000 грн.

Відповідно підлягає й
корегування розмір штрафу,
нарахованого на підставі п. 5.3 Умов: 500
грн.+395 грн. 55 коп. (5% від (5911 грн. 03 коп.+2000
грн.)=895 грн. 55 коп.

За такого в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України рішення суду необхідно
скасувати, ухваливши нове рішення про
часткове задоволення позову, а саме:
стягнення на користь позивача 8806 грн. 58
коп. заборгованості за договором та
відповідно з урахуванням положень ст. 88
ЦПК України 88 грн. 07 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 25
листопада 2013 року скасувати, ухвалити
нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольнити частково.

Сягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» 8806 (вісім тисяч вісімсот
шість) грн. 58 коп. заборгованості за
кредитним договором № ACIPRX1790020,
укладеним 18 березня 2008 року між
закритим акціонерним товариством
«Акцент Банк» та ОСОБА_2, яка
складається з 3607 грн. 01 коп.
заборгованості за кредитом, 385 грн. 94
коп. - заборгованості по процентам за
користування кредитом, 1918 грн. 08 коп. -
заборгованості по комісії, 2000 грн. пені
та 895 грн. 55 коп. штрафу, а також 88
(вісімдесят вісім) грн. 07 коп. судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: