АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

10 квітня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі -
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах
недієздатного ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа: Дніпровська районна в м.
Києві державна адміністрація про
визнання такими, що втратили право
користування,

та за зустрічним позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, який діє в
інтересах недієздатного ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 04.02.2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

позивач ОСОБА_1 у лютому 2012 р.
звернувся до суду з позовом в інтересах
недієздатного ОСОБА_2, в якому просив
визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що
втратили право користування АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що вони з 1989 р. в
спірній квартирі не проживають без
поважних причин.

Відповідачі та ОСОБА_5 звернулися до
суду із зустрічним позовом, в якому
просили усунути їм перешкоди у
користуванні вказаною квартирою та
вселити їх до квартири, посилаючись на
те, що проживання в квартирі стало
неможливим через психічну хворобу
ОСОБА_2, в зв'язку з чим ОСОБА_3 була
змушена разом з сином переїхати
проживати до квартири своєї матері -
ОСОБА_5 Після досягнення повноліття
ОСОБА_4 він намагався вселитися до
квартири батька, однак ОСОБА_1
повідомив, що він є опікуном батька та
відмовився надати йому ключі від
квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 04.02.2014 р. основний позов
було задоволено частково - визнано
ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування спірною квартирою, в
решті позову - відмовлено. Зустрічний
позов було задоволено частково та
зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_4
перешкод у користуванні квартирою і
вселено ОСОБА_4 до квартири, в решті
позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог
основного позову та відмови у
задоволенні вимог зустрічного позову
відносно ОСОБА_3 сторонами по справі не
оскаржується, а тому не
переглядається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції змінити
в частині відмови у задоволенні його
позовних вимог щодо відповідача ОСОБА_4
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позов в повному
обсязі, а в задоволенні зустрічних
позовних вимог відмовити повністю,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню за такими
підставами.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1,
який є опікуном недієздатного ОСОБА_2
на підставі рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 19.09.2008 р.,
посилався на те, що ОСОБА_3 перебувала у
шлюбі з ОСОБА_2 з 1988 р. Після народження
сина ОСОБА_7 (після зміни прізвища -
ОСОБА_4) у 1989 р. вона виїхала проживати
до своєї матері, а у 1992 р. шлюб було
розірвано. Оскільки вони з того часу в
квартирі не проживають без поважних
причин та не несуть витрати по її
утриманню, він просив визнати їх
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням у відповідності до
ст. 71, 72 ЖК України.

В зустрічному позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 просили вселити їх в спірну
квартиру, посилаючись на те, що в
зв'язку з психічним захворюванням
ОСОБА_2 після розірвання шлюбу у 1992 р.
ОСОБА_3 змушена була виїхати разом з
сином з вказаної квартири до квартири
своєї матері - ОСОБА_5 Після досягнення
повноліття ОСОБА_4 намагався вселитися
до квартири батька, однак ОСОБА_1
перешкоджав йому у цьому.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 19.10.2012 р. основний позов
було задоволено, визнано ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 такими, що втратили право
користування спірним жилим
приміщенням, в задоволенні зустрічного
позову було відмовлено. Вказане
рішення було залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 10.01.2013 р.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17.04.2013 р. рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 19.10.2012 р. та ухвала Апеляційного
суду м. Києва від 10.01.2013 р. були
скасовані та направлено справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 04.02.2014 р. основний позов
було задоволено частково - визнано
ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування спірною квартирою, в
решті позову відмовлено. Зустрічний
позов було задоволено частково та
зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_4
перешкод у користуванні квартирою і
вселено ОСОБА_4 до квартири, в решті
позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково основний та
зустрічний позов, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_4 не проживав у
спірній квартирі з поважних причин,
оскільки на час виїзду з квартири був
малолітнім, після закінчення навчання
в школі з 2006 р. до 2012 року навчався на
денній форму навчання у вищому
навчальному закладі, не міг
матеріально себе забезпечувати,
знаходився на утриманні у матері, а
тому не втратив право користування
квартирою та підлягає вселенню у неї.

Такий висновок суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим та
відповідає встановленим по справі
обставинам.

Суд першої інстанції правильно
застосував норм матеріального права та
послався на положення ст. 9, 71, 72 ЖК
України.

Судом першої інстанції було правильно
встановлено, що ОСОБА_4 з поважних
причин не проживав у спірній квартирі
понад шість місяців, а тому не втратив
право користування нею і підлягає
вселенню, оскільки ОСОБА_1 чинить йому
перешкоди у користуванні квартирою.

Доводи, викладені апелянтом в
апеляційній скарзі, висновків суду не
спростовують, оскільки всі були
предметом перевірки суду першої
інстанції та отримали належну правову
оцінку.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки,
що випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.
До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_4 не
проживав у спірній квартирі без
поважних причин, оскільки після
досягнення повноліття не вселявся до
квартири, не доглядав за батьком, не
сплачував квартирну плату, є
необґрунтованими. Судом першої
інстанції було взято до уваги той факт,
що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом після того, як ОСОБА_4 на
початку 2012 р. намагався вселитися до
батька у спірну квартиру, з приводу
чого між ним та ОСОБА_1 виник конфлікт.
Позовна заява ОСОБА_1 зареєстрована в
суді 17.02.2012 р. Запит до Адресного бюро
ГУ МВС України в м. Києві було
направлено суддею 27.02.2012 р. Провадження
по справі було відкрито 20.03.2012 р. і в той
же день було направлено копії позовної
заяви відповідачам. З приводу
конфлікту з позивачем ОСОБА_4 звертався
до органів внутрішніх справ 20.02.2012 р.,
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи було винесено
23.02.2012 р.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, перевірено їх
доказами, правильно застосовано норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 04.02.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів в
касаційному порядку.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4854/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Виниченко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.