Красилівський районний суд
Хмельницької області
Справа № 677/540/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2014 року м.Красилів

Красилівський районний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Федишина І.В.,

при секретарі Коломієць Л.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Красилові справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення
безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вищевказаним позовом.

На обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що 08.10.1996 між ним та ОСОБА_4 був
укладений договір, відповідно до умов
якого останній вказав про продаж йому
частини належного відповідачу
житлового будинку по АДРЕСА_1 з
наступним нотаріальним посвідченням
договору купівлі-продажу частини цього
ж будинку його дружиною, ОСОБА_6, а друга
частина цього ж будинку надається
позивачу в оренду на три роки. В цей же
день позивач передав ОСОБА_4 3500 доларів
США, про що останній написав на
зазначеному договорі розписку. Так, як
ОСОБА_4 на наступний день виїхав за
кордон, а нотаріальне посвідчення
договору купівлі-продажу нерухомості
потребувало підготовки багатьох
необхідних пов'язаних з цим документів,
він мав бути укладений між позивачем та
дружиною ОСОБА_4 ОСОБА_6, про що
зазначено в тексті складеного ними
договору. Однак, остання, не підписавши
з ним договору купівлі-продажу
зазначених частин житлового будинку та
земельної ділянки для його
обслуговування, також невдовзі виїхала
за кордон до ОСОБА_4 і зазначений
договір з вини ОСОБА_4 укладений не був.
У свою чергу, вищезгаданий договір від
08.10.1996 не є договором купівлі-продажу та
не містить істотних умов, рішенням
апеляційного суду Хмельницької
області від 24.09.2013 позивачу відмовлено
у визнанні його дійсним та встановлено,
що договір купівлі-продажу між ним та
ОСОБА_4 не укладався. При цьому, до 2012
року ОСОБА_4 запевняв позивача в тому,
що неодмінно підпише з ним договір
купівлі-продажу зазначеного майна
після повернення в Україну, а тому не
повертав отримані від нього кошти.
Позивач вірив йому в цьому та не
вимагав повернення сплачених грошей.
Однак, як виявилось на сьогоднішній
день, ОСОБА_4 обманув його, в дійсності
не мав наміру укладати з ним зазначений
договір купівлі-продажу та не
здійснював цього, а таким способом
безпідставно заволодів грішми
позивача. Зокрема, ОСОБА_4 заперечує
намір продати йому частину будинку та
земельної ділянки, за які отримав від
позивача гроші, не повідомляючи його, в
серпні 2012 року уклав договір про
спільне користування цією ж земельною
ділянкою з ФОП ОСОБА_8 та відмовився
повернути сплачені за них кошти, якими
обманним шляхом безпідставно
користувався протягом багатьох років.
Тобто, за таких обставин ОСОБА_4 08.10.1996
заволодів коштами позивача в сумі 3500
доларів США без достатньої правової
підстави та знаючи про це, із
зазначеного часу безпідставно
користується ними по сьогоднішній
день, у зв'язку з чим згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК
України вони підлягають стягненню з
нього за рішенням суду. Як слідує з його
позову та доданих до нього документів,
відповідач ОСОБА_4 обманним способом
заволодів грішми під виглядом
наступного продажу йому частини
належних йому житлового будинку та
земельної ділянки, які, як виявилось на
сьогоднішній день, у дійсності наміру
продавати йому не мав. При цьому ОСОБА_4,
користуючись його довірою, обманював
його та обіцяв укласти договір
купівлі-продажу зазначеного майна
відразу після повернення з-за кордону,
однак на сьогоднішній день відмовився
від цього. Тобто, за таких обставин,
відмовившись продавати йому зазначене
майно, ОСОБА_4 зобов'язаний був
повернути йому сплачені кошти ще 09.10.1996,
чого по сьогоднішній день не здійснив,
у зв'язку з чим проценти за
користування ними та три проценти
річних як штрафні санкції підлягають
нарахуванню, починаючи з 09.10.1996 по день
пред'явлення позову. Сума процентів за
період з 09.10.1996 по 19.03.2014 становить 10 078,04
долари США, що еквівалентно 100 377 грн. 3%
річних за період з 09.10.1996 по 19.03.2014
становить 1 831,59 доларів США, що
еквівалентно 18 242 грн. Всього з ОСОБА_4
підлягає стягненню на його користь 15 409
доларів США, що згідно офіційного курсу
еквівалентно 153 473 грн. Просить стягнути
з ОСОБА_4 на його користь зазначені
кошти та судові витрати.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача позовних
вимог не визнав та заперечив проти їх
задоволення, надавши письмові
заперечення та пояснивши, що вважає
твердження позивача про те, що
внаслідок визнання апеляційним судом
договору купівлі-продажу частини
будинку між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 таким, що
не укладався, набуття ОСОБА_4 від ОСОБА_1
грошових коштів таким, що здійснене без
достатньої правової підстави, - хибним,
оскільки апеляційним судом у рішенні
зазначено лише те, що договір
купівлі-продажу не укладався. Однак
правова підстава набуття коштів ОСОБА_4
була і є. Це - договір, укладений між
сторонами 08.10.1996. Цей договір у собі
містить елементи багатьох договорів: і
купівлі-продажу, договору про наміри,
договору про спільну діяльність,
договору позики. Цей договір не
розірваний, не визнаний недійсним, не
припинений будь-яким іншим чином, у
рішенні апеляційного суду встановлено
лише той факт, що цей договір не є
договором купівлі-продажу.

Дослідивши надані докази, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що
відповідно до рішення виконкому
Красилівської міської ради № 333 від
26.07.1996 ОСОБА_4 є власником земельної
ділянки площею 0,107 гектарів, що
розташована в АДРЕСА_1, на якій
знаходився його житловий будинок.
08.10.1996 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був
укладений договір, відповідно до умов
якого останній вказав про продаж
ОСОБА_1 частини (половини) належного
відповідачу житлового будинку по
АДРЕСА_1 з наступним нотаріальним
посвідченням договору купівлі-продажу
частини цього ж будинку його дружиною,
ОСОБА_6, а друга частина цього ж будинку
надається позивачу в оренду на три роки
без оплати. В подальшому, згідно тексту
договору, ОСОБА_4 зобов'язався разом з
ОСОБА_1 на земельній ділянці провести
будівництво, з розподілом між ними
обома доходу від новобудови. У цьому ж
договорі після підписів міститься
розписка ОСОБА_4 про отримання від
ОСОБА_1 3500 доларів США за півхати та 35
сотих землі.

30 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено
договір про спільну діяльність,
відповідно до якого ОСОБА_4 надав
ОСОБА_3 у тимчасове користування
вищезазначену земельну ділянку площею
0,1000 га, що розташована в АДРЕСА_1, для
розміщення на ній зблокованих
тимчасових споруд, призначених для
провадження підприємницької
діяльності.

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу 1/2 частини житлового
будинку під АДРЕСА_1 та 35/100 частин
земельної ділянки за тією ж адресою
площею 0,10 га, укладеного між ним та
ОСОБА_4; визнання за ним права власності
на 35/100 земельної ділянки площею 0,10 га
по АДРЕСА_1; стягнення з ОСОБА_4 на його
користь 39950 грн. (5000 доларів США)
неустойки за відмову від виконання
договору про спільну діяльність та
спільного будівництва на земельній
ділянці по вказаній адресі.

Рішенням Красилівського районного
суду від 06.06.2013 позов задоволено
частково. Визнано дійсним договір
купівлі-продажу 1/2 частини будинку
АДРЕСА_1, укладений 08.10.1996 між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4; визнано за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину вказаного
будинку площею 71,8 кв.м. та на відповідну
частину земельної ділянки, необхідну
для обслуговування вказаної частини
будинку пропорційно його площі. В решті
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 24.09.2013 рішення
Красилівського районного суду від
06.06.2013 скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено, оскільки, як
зазначено в цьому рішенні, договір між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в розумінні
цивільного законодавства не укладався,
в зв'язку з чим положення ч. 2 ст. 47 ЦК
Української РСР щодо можливості
визнання угоди дійсною в даному
випадку застосоване бути не може.

У дослідженому в судовому засіданні
письмовому поясненні ОСОБА_6 на запит
адвоката ОСОБА_9, представника ОСОБА_4,
зазначено, що ввечері 08.10.1996 вона з
приводу написання ОСОБА_4 договору про
продаж ним частки будинку ОСОБА_1
сказала ОСОБА_4, що не погоджується з
цим договором і він не мав права
продавати частину будинку без її згоди
тому, що це не тільки його власність, а й
власність її та їхніх дітей.

Зазначені обставини підтверджуються
договором між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від
08.10.1996, державним актом на право
приватної власності на землю ОСОБА_4,
договором між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про
спільну діяльність від 30.08.2012, рішенням
апеляційного суду Хмельницької
області від 24.09.2013, листом № 2144/02-15 від
19.11.2012 Красилівської міської ради,
розрахунком процентів за користування
безпідставно набутими коштами,
договором про оренду приміщення від
10.01.1997 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, письмовим
поясненням ОСОБА_6 на запит адвоката
ОСОБА_9

Статтями 15, 236, 321, 387, 1212, 1214 ЦК України
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання; правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення; право власності є непорушним;
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні; власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним; особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно; особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала;
положення про повернення безпідставно
набутого майна застосовуються також до
вимог про повернення виконаного за
недійсним правочином, витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння, повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні,
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи;
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе без достатньої правової
підстави, зобов'язана відшкодувати всі
доходи, які вона одержала або могла
одержати від цього майна з часу, коли ця
особа дізналася або могла дізнатися
про володіння цим майном без
достатньої правової підстави; у разі
безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними (стаття
536 цього Кодексу).

Суд вважає твердження представника
відповідача ОСОБА_3 про те, що грошові
кошти ОСОБА_4 набуті не безпідставно, а
на підставі договору від 08.10.1996, такими,
що не заслуговують на увагу, з
наступних підстав. 08.10.1996 між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 був укладений договір,
відповідно до умов якого останній
вказав про продаж ОСОБА_1 частини
(половини) належного відповідачу
житлового будинку по АДРЕСА_1 з
наступним нотаріальним посвідченням
договору купівлі-продажу частини цього
ж будинку його дружиною, ОСОБА_6, а друга
частина цього ж будинку надається
позивачу в оренду на три роки без
оплати. В подальшому, згідно тексту
договору, ОСОБА_4 зобов'язався разом з
ОСОБА_1 на земельній ділянці провести
будівництво, з розподілом між ними
обома доходу від новобудови. У цьому ж
договорі після підписів міститься
розписка ОСОБА_4 про отримання від
ОСОБА_1 3500 доларів США за півхати та 35
сотих землі. Увечері 08.10.1996 дружина
ОСОБА_4 з приводу написання ним
договору про продаж частки будинку
ОСОБА_1 сказала ОСОБА_4, що не
погоджується з цим договором і він не
мав права продавати частину будинку
без її згоди тому, що це не тільки його
власність, а й власність її та їхніх
дітей, і з цього часу ОСОБА_4, знаючи, що
дружина не вчинить дій, про які він
домовився з ОСОБА_1 - не буде оформляти в
нотаріальній конторі договір
купівлі-продажу частини житлового
будинку, за що він отримав від ОСОБА_1 3500
доларів США, безпідставно почав
володіти цими коштами. Про
безпідставність заволодіння ними
ОСОБА_4 ОСОБА_1 дізнався з серпня 2012 року
- часу укладення ОСОБА_4 та ОСОБА_3
договору про спільну діяльність. Крім
того, заперечуючи, що договір від 08.10.1996
є договором купівлі-продажу, що
узгоджується й з рішенням апеляційного
суду, представник відповідача не зміг
пояснити суду, яким договором є цей
договір та якими положеннями
Цивільного кодексу обгрунтовуються
його твердження про дійсність
договору. Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що грошові кошти
в сумі 3500 доларів США, починаючи з
09.10.1996, набуті ОСОБА_4 без відповідної
правової підстави та підлягають
стягненню з нього.

При цьому суд частково погоджується з
твердженнями представника відповідача
про те, що спірний договір містить
ознаки інших договорів, однак
наголошує, що отримані ОСОБА_4 від
ОСОБА_1 грошові кошти отримані саме за
продаж йому частини будинку та
земельної ділянки, тобто при визнанні
судом цього договору неукладеним
набуття коштів слід розцінювати як
таке, що відбулось без відповідної
правової підстави, оскільки в ознаках
інших договорів, зазначених у спірному
договорі, не йдеться більше ніде про
передачу ОСОБА_4 грошових коштів ОСОБА_1
у розмірі 3500 доларів США.

Відповідно до стст. 536, 1048 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами;
розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства;
розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором; якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку про необхідність стягнення
з ОСОБА_4 набутих та збережених ним без
достатньої правової підстави грошових
коштів та процентів за безпідставне
користування грішми позивача у розмірі
облікової ставки Національного банку
України та погоджується з
розрахунками, наданими позивачем,
оскільки вони виконані правильно,
згідно чинного законодавства,
правильність їх не заперечувалася й
представником відповідача. Таким
чином, з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню 3500
доларів США, що еквівалентно 34860
гривень та 10078 доларів 4 центи США, що
еквівалентно 100377 гривень, а всього 13578
доларів США 4 центи, що еквівалентно 135237
гривень.

Разом з тим, суд не погоджується з
позовними вимогами, обгрунтованими ч. 2
ст. 625 ЦК України, про необхідність
стягнення з відповідача 3-х процентів
річних за користування безпідставно
одержаними та збереженими грошовими
коштами у розмірі 1831,59 доларів США,
оскільки зазначена норма закону
передбачає відповідальність за
порушення укладеного грошового
зобов'язання і не може застосовуватись,
якщо зобов'язання, як це встановлено в
судовому засіданні, укладеним не було.

У цій частині в задоволенні позовних
вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати; якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, оскільки до
задоволення підлягає 88,12 % вимог
позивача, то з відповідача слід
стягнути на користь позивача 1352 грн. 40
коп. судового збору.

Керуючись стст. 15, 236, 321, 387, , 536, 625, 1048, 1212,
1214 ЦК України, стст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 294 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
набуті та збережені ним без достатньої
правової підстави грошові кошти та
проценти за безпідставне користування
грішми позивача в розмірі 13578 доларів
США 4 центи, що еквівалентно 135237
гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
сплачений ним судовий збір у розмірі 1352
гривень 40 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Хмельницької області
через Красилівський районний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення в повному обсязі складене 27
травня 2014 року.

Суддя: І. В. ФЕДИШИН