Єдиний унікальний номер 224/2707/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3107/2014
Головуючий в 1 інстанції Афанасьєва Ю.О.
Доповідач: Іванова А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

Головуючого ЛІСОВОГО О.О.,

Суддів: КІЯНОВОЇ С.В., ІВАНОВОЇ А.П.,

При секретарі Ганжела М.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку

справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дебальцевського міського
суду Донецької області від 06 лютого 2014
року у цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дебальцевського міського
суду Донецької області від 06 лютого 2014
року позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користь публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
суму заборгованості за кредитним
договором № 1872 Т від 18.08.2008року, а саме:
відсотки за користування кредитом -
5069,39грн., комісійна винагорода - 6900грн.,
а всього 11969грн. 39коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користь публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
судовий збір в розмірі 114 грн. 70коп. з
кожної.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове,
відмовивши у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
позивачем не враховано строків
позовної давності під час звернення до
суду із позовом, оскільки кінцевим
строком повернення кредитних ресурсів
було 18.06.2010 року. Отже, банк повинен був
надати позовну заяву до 18.06.2013року.
14.07.2010 року позичальником було сплачено
заборгованість, яка стягнута рішенням
Дебальцевського міського суду від 4
вересня 2009 року. Позивачем зарахована
сплачена сума саме в рахунок погашення
боргу, стягнутого на підставі рішення
Дебальцевського міського суду. Крім
того, у меморіальному ордеру від 14
липня 2010 року відсутній підпис
апелянта, про проценти, штрафи та пеню у
квитанції не зазначено. Умова
укладеного договору про те, що останній
діє до повного виконання зобов'язань не
є умовою про збільшення позовної
давності, оскільки остання за своєю
правовою природою є певним періодом у
часі, який починається від конкретного
дня і спливає також у певний момент
часу. Крім того, нарахована позивачем
сума не є платою за користування
кредитними коштами, а є платою за
прострочку виконання зобов'язання та
за своєю правовою природою є штрафом.
Рішенням Дебальцевського міського
суду Донецької області від 4 вересня 2009
року встановлено невиконання
відповідачами свого обов'язку зі
сплати боргу. Вважає, що саме з цієї
дати слід відраховувати строк позовної
давності щодо стягнення штрафних
санкцій, передбачених умовами
договору. Рішення Дебальцевського
міського суду від 6 лютого 2014 року у
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення пені в розмірі
43688грн. 27коп. вважає обґрунтованою.

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»,
звернувшись з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2
зазначив, що 18 серпня 2008 року між ВАТ
«Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір №1872Т, за
яким банк надав позичальнику кредит у
сумі 15000грн. Кредитування
здійснювалось за програмою «Швидка
фінансова допомога», за умовами якої
18.08.2008 року між позичальником та банком
було укладено договір про відкриття
карткового рахунку, надання і
використання платіжної картки
миттєвого випуску. На виконання своїх
зобов'язань банк надав позичальнику
платіжну карту Visa Electron Instant Issue. На
виконання своїх зобов'язань за
вказаним договором Банк надав
Позичальнику платіжну картку, що
підтверджується розпискою
Позичальника. Кредит в сумі 15000 гривень
перераховано на картковий рахунок
Позичальника, що підтверджується
копією зазначеного Договору та додатку
до нього, а також копією меморіального
ордеру №661/81588 від 18.08.2008 року.
Відповідно до п.3.2. кредитного договору
позичальник зобов'язується повністю
повернути кредитні ресурси, отримані
за цим договором, до 18 червня 2010р.,
погашення проводиться шляхом
зарахування відповідної суми на
позичковий рахунок. Згідно з п.3.3.
кредитного договору позичальник
зобов'язаний щомісячно, в термін з "1" по
"10" число кожного місяця здійснювати
погашення заборгованості за
Кредитними ресурсами у складі
щомісячного Ануїтетного платежу,
розмір якого становить 682 грн.
відповідно до Графіку зниження розміру
заборгованості. У складі Ануїтетного
платежу також сплачуються проценти за
користування Кредитними ресурсами.
Згідно з п.4.1 Кредитного договору
Позичальник сплачує Банку відсотки за
користування кредитними ресурсами у
валюті кредиту, по процентній ставці
0,0001 проценту річних. Згідно з п.4.7.
кредитного договору Позичальник
щомісяця, в строк з "1" по "10" число
кожного місяця, сплачує комісійну
винагороду за надання кредитних
ресурсів у розмірі 300грн. Згідно з п.4.9.
кредитного договору у випадку
непогашення, несвоєчасного погашення
або погашення не в повному обсязі трьох
поспіль щомісячних платежів та/або
щомісячних комісійних винагород за
користування кредитними ресурсами
застосовується процентна ставка у
розмірі 36% річних, подальше нарахування
процентів проводиться за вказаною
новою процентною ставкою. Відповідно
до п.6.1 кредитного договору за
прострочення повернення кредитних
ресурсів та/або сплати процентів,
позичальник сплачує банку пеню з
розрахунку 1% від простроченої суми за
кожний день прострочення. Зазначена
пеня сплачується у випадку порушення
Позичальником строків платежів,
передбачених п.п. 3.2., 3.3, 3.5., 4.З., 4.4., 4.6.,
4.7., 4.8. договору, або будь-яких інших
строків платежів, передбачених
договором. Сплата пені не звільняє
позичальника від зобов'язання сплатити
відсотки за весь час фактичного
користування Кредитними ресурсами.
Забезпеченням виконання зобов'язання
за вказаним кредитним договором є
порука фізичної особи ОСОБА_2,
оформлена договором поруки №1872Т/П від
18.08.2008 року, за яким поручитель
відповідає перед банком у тому ж
обсязі, що й позичальник, у т.ч. по
основному боргу, сплаті щомісячних
процентів і підвищених процентів,
сплаті комісійної винагороди, сплаті
неустойки по основному боргу та
процентам, а також по відшкодуванню
всіх збитків та у випадку невиконання
позичальником зобов'язань у
встановлені Кредитним договором
строки. Поручитель повинен не пізніше
2-х банківських днів сплатити грошову
суму, яку вимагає Кредитор.

Позичальник та поручитель виконували
свої зобов'язання за кредитним
договором та Договором поруки
неналежним чином, внаслідок чого 20.07.2009
року банк був змушений звернутися до
Дебальцевського міського суду
Донецької області за захистом своїх
порушених прав.

04 вересня 2009 року Дебальцевським
міським судом Донецької області було
винесено рішення, відповідно до якого з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як із солідарних
боржників, на користь банку було
стягнуто заборгованість за кредитним
договором в сумі 15 872,08 гривень, яка
склалась станом на 20.07.2009 року. Після
отримання виконавчих листів за
рішенням суду, вони були направлені до
відділу державної виконавчої служби
для відкриття виконавчого провадження.
В ході проведення виконавчого
провадження заборгованість за
Кредитним договором в сумі 15 872,08
гривень була сплачена 15.06.2011 року.
Пунктом 7.3. кредитного договору
передбачено, що він набирає чинності з
моменту першої видачі кредитних
ресурсів (їхньої першої частини) та діє
до повного виконання сторонами
прийнятих на себе зобов'язань.

Відповідно до п.п. 4.2, 4.7 Кредитного
договору позичальник сплачує банку
відсотки та комісійну винагороду за
весь період з моменту списання
кредитних ресурсів з
позичкового-рахунку позичальника до
моменту повного виконання
позичальником зобов'язань по
поверненню отриманих кредитних
ресурсів.

Таким чином, банк має право
нараховувати комісійну винагороду,
відсотки та пеню за весь час фактичного
користування кредитними ресурсами,
внаслідок чого за період з 20.07.2009 року
(тобто з дати направлення позову до
суду) по 15.06.2011 року (тобто до дати
погашення заборгованості, яка була
стягнута з відповідачів відповідно до
рішення Дебальцевського міського суду
Донецької області від 04.09.2009 року)
банком були нараховані відсотки,
комісія та пеня в сумі 55 657,66 гривень, з
яких: нараховані відсотки - 5 069,39
гривень; несплачена комісія - 6 900
гривень; пеня по відсоткам та комісії -
43 688,27 гривень.

Крім того, позивач зазначив, що згідно
вимог чинного законодавства України,
до кредитних правовідносин
застосовується загальна позовна
давність тривалістю у три роки (ст.257
Цивільного кодексу України).
Відповідно до п.5 ч.1 ст.261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. Отже, оскільки кінцевий
строк повернення кредитних ресурсів -
18.06.2010 року, банк повинен був подати
позовну заяву до 18.06.2013 року. Проте,
частиною першою статті 264 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею боргу або іншого обов'язку.
Відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується. 14.07.2010 року
позичальником було здійснено часткове
погашення заборгованості за кредитним
договором шляхом перерахування коштів
в сумі 500 гривень через транзитний
рахунок у ПАТ КБ "Приватбанк", що
підтверджується копією меморіального
ордеру. Сплачуючи заборгованість.
позичальник фактично визнав наявність
свого боргу по кредитному договору
перед банком. Таким чином, строк
позовної давності за кредитним
договором був перерваний 14.07.2010 року і з
зазначеної дати почав спливати заново.
30.09.2009 року відкрите акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
перейменоване на публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
(скорочена офіційна назва - AT «Банк
«Фінанси та Кредит»). Публічне
акціонерне товариство «Банк «Фінанси
та Кредит» є правонаступником щодо
всіх прав та зобов'язань ВАТ Банк
"Фінанси та Кредит". Отже, позивач
просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як
із солідарних боржників, на свою
користь заборгованість в сумі 55 657,66
гривень, з яких: нараховані відсотки - 5
069,39 гривень; несплачена комісія - 6 900
гривень; пеня по відсоткам та комісії -
43 688,27 гривень, згідно з Кредитним
договором №1872Т від 18.08.2008 року та
Договором поруки 1872Т/П від 18.08.2008 року, а
також судовий збір у сумі 556,58 гривень.

Висновки суду в частині відмови в
задоволенні позовної вимоги про
стягнення нарахованої пені за період з
15.07.2012 року по 15.07.2013 року апелянтом не
оскаржуються.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» у разі якщо апеляційна скарга
подана на рішення щодо частини
вирішених вимог, суд апеляційної
інстанції відповідно до принципу
диспозитивності не має права робити
висновків щодо неоскарженої частини
судового рішення, а в описовій частині
повинен зазначити, в якій частині вимог
судове рішення не оскаржується.

Враховуючи зазначене, апеляційним
судом перевіряється законність та
обґрунтованість рішення суду по цій
справі лише в частині солідарного
стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь
ПАТ «Банк «Фінани та Кредит» відсотків
за користування кредитом у розмірі
5069,39грн. та комісійної винагороди у
розмірі 6900грн.

Заслухавши доповідь судді,
представника позивача Боднар О.О., яка
просила залишити рішення суду без змін,
представника відповідачів ОСОБА_5, який
просив задовольнити апеляційну скаргу
та скасувати рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України
суд розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ПАТ «Банк «Фінанста та Кредит» суд
першої інстанції виходив з того, що за
період з 20.07.2009 року по 15.06.2011 року з
відповідачів мають бути стягнуті на
користь позивача відсотки за
користування кредитом в розмірі 5069грн.
39коп. та комісія у розмірі 6900грн., для
стягнення пені за період з 15.07.2012 року
по 15.07.2013 року відсутні правові
підстави, оскільки кредитне
зобов'язання вже було виконане та
припинилось. Рішення Дебальцівського
міського суду від 04.09.2009 року було
виконане тільки 15 вересня 2011 року та
кредитна заборгованість погашена,
отже, право пред'явлення вимоги виникло
саме з 15.09.2011 року, оскільки
зобов'язання припиняються належним
виконанням, а не ухваленням судового
рішення.

Зазначений висновок суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що
18 серпня 2008 року між позивачем ВАТ "Банк
"Фінанси та Кредит" (правонаступником
якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»)
та ОСОБА_1 був укладений Кредитний
договір №1872Т, відповідно до умов якого
банк надав позичальнику кредит у сумі
15000 гривень (а.с.10-12).

Відповідно до п.3.2. кредитного договору
відповідач ОСОБА_1 зобов'язалась
повністю повернути кредитні ресурси,
отримані за договором, до 18 червня 2010
року, погашення проводиться шляхом
зарахування відповідної суми на
позичковий рахунок.

Згідно з п.3.3. кредитного договору
ОСОБА_1 зобов'язалась щомісячно, в
термін з "1" по "10" число кожного місяця
здійснювати погашення заборгованості
за кредитними ресурсами у складі
щомісячного ануїтетного платежу,
розмір якого становить 682 гривні
відповідно до Графіку зниження розміру
заборгованості. У складі ануїтетного
платежу також сплачуються проценти за
користування Кредитними ресурсами.

Пунктом 4.1 кредитного договору
встановлено, що позичальник сплачує
банку відсотки за користування
кредитними ресурсами у валюті кредиту,
по процентній ставці 0,0001 проценту
річних.

Згідно з п.4.7. кредитного договору
позичальник щомісяця, в строк з "1" по "10"
число кожного місяця, сплачує
комісійну винагороду за надання
кредитних ресурсів у розмірі 300
гривень.

Пунктом 4.9 кредитного договору
передбачено, що у випадку непогашення,
несвоєчасного погашення або погашення
не в повному обсязі трьох поспіль
щомісячних платежів та/або щомісячних
комісійних винагород за користування
кредитними ресурсами застосовується
процентна ставка у розмірі 36% річних,
подальше нарахування процентів
проводиться за вказаною новою
процентною ставкою.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору
за прострочення повернення кредитних
ресурсів та/або сплати процентів,
позичальник сплачує банку пеню з
розрахунку 1% від простроченої суми за
кожний день прострочення. Зазначена
пеня сплачується у випадку порушення
позичальником строків платежів,
передбачених п.п. 3.2., 3.3, 3.5., 4.3., 4.4., 4.6., 4.7.,
4.8. договору, або будь-яких інших
строків платежів, передбачених
договором. Сплата пені не звільняє
позичальника від зобов'язання сплатити
відсотки за весь час фактичного
користування кредитними ресурсами.

В забезпечення виконання зобов'язань
за укладеним кредитним договором між
банком та ОСОБА_2 було укладено договір
поруки № 1872 Т/П від 18.08.2008 року, за
умовами якого ОСОБА_2 (поручитель)
зобов'язується перед кредитором ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» відповідати
у повному обсязі за своєчасне та повне
виконання боржником ОСОБА_1 за
кредитним договором №1872 Т від 18.08.2008
року (а.с.16).

Згідно з п.п. 2.2., 3.1. договору поруки
поручитель відповідає перед банком у
тому ж обсязі, що й позичальник, у т.ч. по
основному боргу, сплаті щомісячних
процентів і підвищених процентів,
сплаті комісійної винагороди, сплаті
неустойки по основному боргу та
процентам, а також по відшкодуванню
всіх збитків та у випадку невиконання
позичальником зобов'язань у
встановлені кредитним договором
строки, поручитель повинен не пізніше
2-х банківських днів сплатити грошову
суму, яку вимагає кредитор.

В порушення умов кредитного договору
позичальник ОСОБА_1 зобов'язання
належним чином не виконувала, через що
04.09.2009 року Дебальцевським міським
судом за позовом ВАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» було ухвалено рішення про
стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно
заборгованість за кредитним договором
в сумі 15872 грн. 08 коп., яка утворилась
станом на 20.07.2009 року (а.с. 24).

Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з частиною ч.1 ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 ст.6 ЦК України передбачено,
що сторони мають право врегулювати у
договорі, який передбачений актами
цивільного законодавства, свої
відносини, які не врегульовані цими
актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. За зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Судом встановлено, що рішенням
Дебальцевського міського суду
Донецької області від 04 вересня 2009 року
стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно
заборгованість за кредитним договором
в сумі 15872 грн. 08 коп., яка утворилась
станом на 20.07.2009 року на користь
позивача (а.с. 24).

З розрахунку загальної суми
заборгованості за кредитним договором
станом вбачається, що останній платіж з
погашення кредитної заборгованості
поступив 15.06.2011 року у розмірі 646,48 грн.
(а.с. 17).

Суд першої інстанції в оскаржуваному
рішенні правильно зазначив, що
зобов'язання припиняються належним
виконанням. Таким чином, строк позовної
давності починає спливати з 15 червня 2011
року до 15 червня 2014 року. Сторонами не
заперечувалась і сплата ОСОБА_1
заборгованості за кредитом 14.07.2010р. З
матеріалів цивільної справи
вбачається, що ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» звернувся до суду із позовною
заявою 15.07.2013 року (а.с.56).

Отже, вважати, що банком був пропущений
строк позовної давності не можна.

В зв'язку з цим доводи апеляційної
скарги відповідача щодо звернення ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитом поза межами строку
позовної давності є необґрунтованими.

Посилання апелянта на те, що виконання
рішення суду та погашення
заборгованості за кредитом не є
визнанням нею свого боргу, не є
підставою для скасування рішення суду,
оскільки вказаний довід був предметом
судового розгляду та виконанню
рішення суду надана належна оцінка.

Таким чином, як вбачається з матеріалів
справи, суд першої інстанції дав
належну оцінку правовідносинам, які
виникли між сторонами, і обґрунтовано
дійшов висновку про звернення позивача
до суду у межах строків позовної
давності.

Висновки суду першої інстанції
відповідають обставинам справи і
ґрунтуються на нормах матеріального
права.

Рішення суду відповідає нормам
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не має.

Усі доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
законів, що призвело або могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України апеляційний суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дебальцевського міського суду
Донецької області від 06 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: