22-ц/775/351/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Кочегарової Л.М., Сорока Г.П.

при секретарі Костомановій А.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Укр-Лан»
про визнання недійсним договору оренди
та зобов'язання повернути земельну
ділянку

за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Укр-Лан»
на рішення Волноваського районного
суду Донецької області від 16 січня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2013 року позивачка
звернулася до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що у
листопаді 2013 року дізналась про
укладення 01.01.2010 року від її імені з
відповідачем ТОВ «Укр-Лан» договору
оренди належної їй на праві власності
відповідно до державного акту від
17.10.2006 року, земельної ділянки, розміром
1,8117 га., щорозташована на території
Рибинської сільської ради
Волноваського району Донецької
області, строком на 10 років. Просила
визнати даний договір недійсним через
порушення відповідачем положень
ст.ст.15,17 Закону України «Про оренду
землі», у зв'язку із порушенням
істотних умов договору в частині
передачі земельної ділянки орендарю,
яку передано відповідачеві за актом
прийому в порушення п.15 за півроку до
його державної реєстрації та у зв'язку
із відсутністю її волевиявлення.
Просила також зобов'язати ТОВ «Укр-Лан»
повернути земельну ділянку у стані, в
якому вона знаходилася на 01 січня 2010
року, та відшкодувати судовий збір.

Рішенням Волноваського районного
суду Донецької області від 16 січня 2014
року позов ОСОБА_3 до ТОВ «Укр-Лан» про
визнання недійсним договору оренди та
зобов»язання повернути земельну
ділянку задоволено. Визнано недійсним
договір оренди земельної ділянки за
кадастровим № -01-0000706, укладений 01
січня 2010 року між ОСОБА_3 та ТОВ
«Укр-Лан» в особі директора Губка С.П.
Зобов»язано ТОВ «Укр-Лан» повернути цю
земельну ділянку її власнику - ОСОБА_3 у
стані, в якому ділянка знаходилася на
період 01 січня 2010 року та стягнуто з
ТОВ «Укр-Лан» на користь позивачки
ОСОБА_3 у відшкодування судового збору
229,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ
«Укр-Лан» просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення
положень матеріального процесуального
закону.

У відповідності із положеннями ч.2ст.305
ЦК України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності позивачки, яка
належним чином повідомлена про час і
місце розгляду справи, направила до
суду заяву про розгляд справи за її
відсутністю та її представника ОСОБА_5,
який належним чином повідомлений
телефонограмою, що підтверджується
випискою із журналу за Р.№740 . (а.с.61)

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення представника відповідача
Маркелову О.П., яка просила
задовольнити апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції та
обговоривши її доводи, колегія суддів
вважає її обґрунтованою, а рішення
суду таким, що підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення з таких
підстав.

У відповідності із ч.1 статті 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Вирішуючи справу та визнаючи
недійсним договір оренди земельної
ділянки із витребуванням її на
користь позивачки, суд виходив з того,
що право на земельну ділянку у
відповідача не виникло, оскільки він
отримав її в оренду до державної
реєстрації договору; договір оренди не
відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки акт
прийому-передачі, який є невід'ємною
частиною договору, містить різні дані
відносно часу його укладення; факт
участі у підписанні договору,
акту-прийому передачі земельної
ділянки 01.01.2010 року, який був вихідним
днем, та особистої передачі земельної
ділянки у користування відповідача,
позивачкою заперечується, а тому є
підстави для задоволення позову у
повному обсязі.

Проте погодитись з таким
висновком суду не можна, оскільки суд
дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з"ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності, тощо) , які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню для цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

У відповідності із положеннями
статті 3 ЦПК України кожна особа має?
право в порядку, встановленом?у цим
кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

За змістом ст.58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Відповідно до положень статті 60
ЦПК України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За змістом статті 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що позивачка на
підставі державного акту серії ЯА №
994463 від 17.10.2006 року є власником
земельної ділянки, площею 1,8117 га., що
розташована на території Рибинської
сільської ради Волноваського району
Донецької області, з цільовим
призначенням для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
(а.с.32)

Відповідно до договору без номеру
від 01 січня 2010 року ОСОБА_3 передала
зазначену земельну ділянку в оренду
ТОВ «Укр-Лан» строком на 10 років, зі
сплатою орендної плати в розмірі 3%
річних (797,36 грн.) від оціночної вартості
ділянки, що складає 26578,69 грн. з цільовим
призначенням - для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Договір зареєстровано у
Волноваському РД ДРФ ДП «УДЗК» 07 червня
2010 року за Р. № 174. 01.01.2010року
між сторонами було складено акт
прийому передачі цієї земельної
ділянки. (а.с.28-31)

Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є, в тому числі умови,
що визначені законом як істотні.

Частиною 1 статті 15 Закону України
«Про оренду землі» передбачено, що
істотними умовами договору оренди
землі є: об'єкт оренди (кадастровий
номер, місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі»
відсутність у договорі оренди землі
хоча б однієї з його істотних умов,
передбачених цією статтею, а також
порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього
Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Статтею 17 Закону України «Про оренду
землі» передбачено, що передача об'єкта
оренди орендарю здійснюється
орендодавцем у строки та на умовах, що
визначені у договорі оренди землі, за
актом приймання-передачі.

Як вбачається зі справи, і не
заперечується позивачкою, спірна
земельна ділянка знаходилась у
користуванні ТОВ «Укр-Лан» до
укладення оспорюваного договору з 2002
року, що підтверджується договором
оренди, укладеним між сторонами 28
жовтня 2002 року на підставі
сертифікату ДН №0235092 від 01.06.2000 року,
строком до 31 грудня 2009 року.
Відповідно до п.2.2. цього договору за
користування земельною ділянкою
встановлювалась щорічна орендна плата
в розмірі 227 грн. з правом купівлі
сільськогосподарської продукції.
(а.с.49-50)

Таким чином, земельна ділянка
фактично знаходилась у користуванні
відповідача як на момент закінчення
терміну дії договору оренди від 28
жовтня 2002 року так і на момент
укладання договору оренди від 01 січня
2010 року і його державної реєстрації,
оскільки орендодавець ОСОБА_3 не
зверталася до орендаря ТОВ «Укр-Лан» з
вимогою про її витребування або
припинення взаємовідносин.

Більш того, після отримання у 2006 році
державного акту на право власності на
земельну ділянку позивачка надала
його відповідачеві для укладення
нового договору оренди, а також
звернулася з заявою про його
реєстрацію до Відділу земельних
ресурсів.(а.с.9,10)

Відповідно до наданих
відповідачем суду першої інстанції
платіжних відомостей, в період 2010 -
серпня 2013 років, тобто протягом майже
трьох років, позивачка отримувала від
відповідача орендну плату у
відповідності з новими умовами
договору, що нею не заперечується і
свідчить про її усвідомленість щодо
укладення цього договору і, тільки у
листопаді 2013 року звернулася до
відповідача з заявою про його
розірвання з причини не задоволеності
визначеного розміру орендної плати.
(а.с.5, 19-23)

Посилання позивачки на те, що
договір оренди, акт приймання-передачі
та заяви вона не підписувала, є
безпідставними, оскільки відповідачем
цей факт заперечується, а позивачкою не
надано належних і допустимих доказів
на підтвердження його. Клопотань щодо
проведення судової почеркознавчої
експертизи нею не заявлялось як в суді
першої інстанції, так і в апеляційному
суді.

Посилання позивачки на те, що
складання акту приймання-передачі
земельної ділянки в день укладення
договору не відповідає п.15 договору
оренди від 01.01.2010 року, яким
передбачено передачу земельної
ділянки орендарю у дводенний термін
після державної реєстрації цього
договору, що в акті зазначені різні
дати укладення договору, з урахуванням
наведеного, правового значення для
вирішення справи не має.

З урахуванням наведеного та
приймаючи до уваги, що позивачкою не
наведено жодної із передбачених
законом підстав, за якими може бути
визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки, а також не надано
доказів на підтвердження відсутності
її волевиявлення на укладення цього
договору та підписання його, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку щодо
обґрунтованості та доведеності
позовних вимог .

Тому, апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню, а
оскаржуване рішення, як таке, що не
відповідає наведеним положенням
матеріального і процесуального закону,
встановленим обставинам справи,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України, у зв'язку із задоволенням
апеляційної скарги підлягають
стягненню з позивачки на користь
відповідача судові витрати, пов»язані
зі сплатою судового збору в розмірі 121
грн.80 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Укр-Лан»
задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 16 січня 2014 року
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укр-Лан» про
визнання недійсним договору оренди та
зобов'язання повернути земельну
ділянку, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укр-Лан» судові
витрати сто двадцять одну гривню 80 коп.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення, і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді: