інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/988/14 Доповідач у 2
інстанції ДаценкоКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

06 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Фінагєєва В.О.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 09 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Києво-Святошинське районне
управління Головного управління
держсанепідслужби у Київській області
про зобов'язання вчинити дію,
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди,

встановила:

У листопаді 2013 року позивачка
звернулась до суду з даним позовом,
який мотивувала тим, що відповідач є її
сусідом і під час будівництва по
АДРЕСА_1 самочинно допустив істотні
відхилення від затвердженого проекту,
побудувавши такі споруди: навіс до
сараю господарського використання
впритул до паркану, скат покрівлі до
межі. На паркан тече вода, в результаті
чого він руйнується. Літня вбиральня,
над якою знаходиться бочка з водою для
літнього душу, на відстані 0,5 м від межі.
Бочка заповнюється водою, яка з неї
постійно виливається і руйнує паркан.
Біля межі навпроти вікон будинку
позивача закопані три металеві бочки
без люків, які використовуються як
вигрібна яма. Каналізація, яка
проходить від вбиральні, знаходиться
біля межі та тягнеться до вікон її
будинку. Із закопаних відкритих бочок
чути неприємний запах, рояться мухи.
Зведення цих споруд істотно порушує
будівельні, санітарні, екологічні та
інші норми і правила та порушує її
права.

Крім того, вказала, що відповідачем
незаконно встановлений бетонний
паркан, який зміщений на її земельну
ділянку на 50 см. Своїми неправомірними
діями ОСОБА_2 заподіяв їй матеріальну,
зруйнувавши її паркан, та моральну
шкоду. У добровільному порядку
відповідач усувати порушення не бажає
та постійно її ображає.

Просила суд зобов'язати відповідача
перенести зведений паркан відповідача
на 50 см у напрямку ділянки відповідача,
зобов'язати відповідача знести або
перенести вбиральню (туалет) та бочку
на відстань не менше 15 метрів від
будинку позивача і не менше 15 метрів
від літньої кухні, зобов'язати
відповідача знести або перенести три
вкопані біля паркану бочки, які
використовуються як вигрібна яма, на
відстань не менше 20 м від будинку
позивача, стягнути з відповідача на її
користь нанесені матеріальні збитки в
розмірі 5800 грн., моральну шкоду в
розмірі 15000 грн. та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 09
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачка просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на неповне
з"ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивачка не надала
суду доказів, що підтверджують її право
власності чи право користування
земельною ділянкою та житловим
будинком з господарськими будівлями та
спорудами, також не надано доказів на
підтвердження заподіяння матеріальної
та моральної шкоди.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
а) визнання прав; б) відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; в) визнання
угоди недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки площею 0,1021 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з
цільовим призначенням - для
будівництва та обслуговування
житлових будівель та господарських
споруд, що підтверджується копією
державного акту на право приватної
власності на землю від 10.11.1999 року (а.с.
22).

З акту обстеження земельної ділянки
від 18 серпня 2012 року вбачається, що
власником земельної ділянки та
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 -
є ОСОБА_3, яка, як убачається з позовної
заяви, є дочкою ОСОБА_1

З даного акту від 18 серпня 2012 року
вбачається, що на земельній ділянці
ОСОБА_2 на межі з земельною ділянкою
ОСОБА_3 прибудований навіс до сараю
впритул паркану (скат покрівлі до межі),
далі за навісом збудована літня
вбиральня, на якій знаходиться бочка
для води для літнього душу (відстань 0,9
м від межі) та біля межі навпроти
будинку ОСОБА_3 закопані три металеві
бочки без люків, які використовуються
як вигрібна яма.

Із акту обстеження домоволодіння
ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 на предмет незаконних
дій ОСОБА_2 в частині самовільного
встановлення огорожі, убачається, що
дане домоволодіння належить ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, порушуючи Земельний кодекс
України статтю про добросусідство, без
попередження, самовільно демонтував
огорожу між сусідкою ОСОБА_1

З листа Києво-Святошинського районного
управління Головного управління
держсанепідслужби у Київській області
№ 394 від 21 травня 2013 року вбачається, що
звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 необхідно
розглянути на засіданні адмінкомісії
при виконавчому комітеті Гатненської
сільської ради. Також міститься
роз'яснення, що згідно ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування та
забудова міських і сільських поселень»
не нормується санітарний розрив від
літнього душу, по відношенню до
житлових помешкань, дворова вбиральня
повинна знаходитись на відстані не
менше 15 метрів від житла.

Судом встановлено, що позивачем не
надано суду доказів того, що при
будівництві навісу до сараю, вбиральні
з бочкою, трьох вкопаних бочок грубо
порушені будівельні норми і правила,
проведення перебудови неможливо, або
відповідач відмовляється проводити
перебудову, тому вимоги про
зобов'язання вчинити дії по знесенню чи
перенесенню зазначених споруд не
підлягають задоволенню.

Судом також встановлено, що надані суду
акти та лист (а. с. 5-7) підтверджують лише
факт розташування вбиральні, навісу до
сараю, трьох бочок. Разом з тим вони не
підтверджують порушення прав позивача.

Таким чином, оскільки позивачка ОСОБА_1
не надала суду доказів на
підтвердження доказів того, що вона є
власником чи землекористувачем
земельної ділянки та житлового будинку
АДРЕСА_2 і відповідач порушує її право
власності чи землекористування, тому
суд дійшов вірного висновку про
відмову в позові.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду,
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасовано з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
09 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді