Справа №574/971/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - ОСОБА_1 Номер провадження
22-ц/788/20/14 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року

м.
Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Рибалки В. Г., Гагіна М. В.,

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Буринського районного суду
Сумської області від 16 жовтня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4

про усунення перешкод у користуванні
майном, -

в с т а н о в
и л а:

12 вересня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з вищевказаним позовом фактично
мотивуючи свої вимоги тим, що вона є
власником житлового будинку № 114 по
вул. Жовтневій в м. Буринь. Влітку 2013
року вона виявила, що тильна сторона
(стіна) її будинку, яка межує із
домоволодінням відповідачів № 116 по
вул. Жовтневій в м. Буринь, потребує
ремонту. Стіна потріскалась, під
фундаментом провалилось відмощення і
утворилась яма, куди стікають сточні
води. При зверненні до відповідачів про
отримання дозволу на вхід на огорожену
ними частину її території земельної
ділянки, з метою виконання ремонтних
робіт, отримала відмову. Факт умисної
перешкоди з боку відповідачів у
користуванні та володінні житловим
будинком, підтверджується матеріалами
перевірки Буринського РВ УМВС України
від 26 липня 2013 року, відповіддю
Буринської міськради від 26 липня 2013
року та іншими доказами. Посилаючись на
такі обставини, просила суд ухвалити
рішення, яким зобов’язати
відповідачів не чинити перешкод при
проведенні ремонтних робіт по ремонту
фундаменту, відмостки та стіни будинку,
що виходить у бік домоволодіння
відповідачів та надати безперешкодний
доступ до цієї частини будинку.

Рішенням Буринського районного суду
Сумської області від 16 жовтня 2013 року
позов ОСОБА_5 задоволено.

Зобов’язано ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не чинити
перешкод ОСОБА_5 при проведенні
ремонтних робіт по ремонту фундаменту,
відмощення та стіни належного
позивачці будинку №114 по вулиці
Жовтнева в місті Буринь Сумської
області, що виходить у бік
домоволодіння відповідачів та надати
безперешкодний доступ їй до вказаної
частини будинку.

Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 114,70 грн. - по 57,35 грн. з кожного -
повернення витрат по сплаті судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_6,
посилаючись на неповне з’ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
просять скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

По суті доводять, що позивачка не
надала доказів на підтвердження своїх
вимог, які фактично зводяться до
встановлення земельного сервітуту з
метою ремонту її будинку зі сторони
їхнього домоволодіння. Вказують, що
суд безпідставно відмовив у прийнятті
їхнього зустрічного позову. Також
доводять, що документ на підставі якого
ОСОБА_5 є власником земельної ділянки є
оспорюваний, а тому суд першої
інстанції безпідставно посилався на
ст. 391 ЦК України.

У судовому засіданні ОСОБА_7 підтримав
доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_5
заперечувала проти них, вважала
рішення суду першої інстанції законним
і обґрунтованим.

ОСОБА_6 в судове засідання не
з’явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції ухвалюючи
оскаржуване рішення по суті виходив з
того, що позивачка ОСОБА_5 є власницею
житлового будинку з надвірними
спорудами та земельної ділянки,
розташованих в місті Буринь Сумської
області по вулиці Жовтнева за номером
114. Будинок позивачки зведений біля
межі з домоволодінням №116, власником
якого, а також земельної ділянки, є
відповідачка ОСОБА_6

Межові знаки між домоволодіннями не
встановлені, відповідачами зі сторони
вулиці від стіни будинку ОСОБА_5 до
стіни зведеного ними гаражу
встановлений шиферний паркан, зі
сторони городу - від угла будинку
встановлений дощатий паркан. Оскільки
між сусідами склалися неприязнені
стосунки, позивачка на протязі
тривалого часу до глухої стіни будинку
зі сторони двору відповідачів доступу
не мала і ніяких ремонтних робіт не
проводила.

Влітку 2013 року позивачка виявила, що
стіна її будинку зсередини почала
давати тріщини, оскільки по зовнішній
стіні будинку пішли тріщини, а під
фундаментом утворилась яма, в яку
попадали сточні води і вказана стіна
будинку потребує термінового ремонту,
що не заперечують відповідачі у справі,
і це підтверджується також показами
свідка ОСОБА_8, поясненнями спеціаліста
ОСОБА_9 в судовому засіданні,
фототаблицями, прикладеними до
позовної заяви.

Відповідачі відмовили позивачці в
наданні доступу до стіни будинку для
проведення ремонту, між сторонами
виник конфлікт, відносно якого вони
звертались із заявами до Буринського
РВ УМВС України в Сумській області. З
питання встановлення межі з метою
проведення вказаного ремонту
позивачка зверталась до Буринської
міської ради, що підтверджується
поясненнями свідка ОСОБА_8,
повідомленнями Буринського РВ УМВС
№3748 від 30 липня 2013 року та №3749 від 30
липня 2013 року, листом-відповіддю
Буринської міської ради №589 від 26 липня
2013 року.

Врахувавши такі обставини, суд першої
інстанції дійшов висновку, що дії
відповідачів є неправомірними по
відношенню до заборони позивачці
зробити ремонт стіни будинку, яка
виходить в сторону їх домоволодіння, а
тому позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають
задоволенню.

Проте, погодитись з такими висновками
суду неможливо з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Суд першої інстанції названих вимог
закону не повністю дотримався.

Так, судом першої інстанції в порушення
ст. 123 ЦПК України не було прийнято до
спільного розгляду зустрічну позовну
заяву ОСОБА_4 до Буринської міської
ради Сумської області, ОСОБА_5, Відділу
держкомагенства у Буринському районі
Сумської області про визнання рішення
Буринської міської ради частково
недійсним та визнання державного акту
недійсним, від 27 вересня 2013 року (а.с.
31-34).

Рішенням Буринського районного суду
Сумської області від 10 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
08 квітня 2014 року в цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 до Буринської міської
ради Сумської області, ОСОБА_5, треті
особи : Відділ Держземагенства у
Буринському районі Сумської області,
Буринське районне виробниче
відділення Сумської регіональної
філії ДП “Центр Державного земельного
кадастру”, про визнання рішення
Буринської міської ради та державного
акту на земельну ділянку частково
недійсними позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення
двадцятої сесії двадцять четвертого
скликання Буринської міської ради
Сумської області від 21 січня 2005 року
«Про надання дозволу на складання і
видачу державних актів на право
приватної власності на земельні
ділянки» в частині погодження з
переходом права власності на земельні
ділянки для ОСОБА_5, спадкоємця майна
ОСОБА_10, площею 015 га по вул. Жовтнева, 114,
переданої ОСОБА_10 у приватну власність
згідно рішення виконкому міської ради
від 23 грудня 1993 року №197 ( п. 1.3 ), дачі
дозволу на складання державного акту
на право приватної власності на
земельні ділянки в м. Буринь по вул.
Жовтнева, 114 на ім'я ОСОБА_5 ( п. 2.3 ), та в
частині зобов'язання ОСОБА_5 уточнити
площі земельних ділянок при складанні
державних актів на право приватної
власності на земельні ділянки ( п. 3 ).

Визнано недійсним та скасовано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯГ №281991 від 15
березня 2005 року, згідно якого ОСОБА_5
отримала у власність земельну ділянку
для особистого селянського
господарства та індивідуального
житлового будівництва, кадастрові
номери 59209 10 39, 59209 10 40, яка
розташована за адресою : м. Буринь, вул.
Жовтнева, буд. 114, Буринського району,
Сумської області(а.с. 181-186).

Як убачається з вищевказаного рішення,
ним встановлені обставини, щодо ОСОБА_4
та ОСОБА_5, які не доказуються в цій
справі відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України.

Зокрема встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 25 травня 2004 року ОСОБА_6
отримала спадщину після смерті своєї
матері - ОСОБА_11 і стала власником
житлового будинку з надвірними
будівлями, що розташований по вулиці
Жовтневій, 116 в м. Буринь та власником
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування даного житлового
будинку і господарських споруд площею
0,04208 га та земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,16575 га
кадастровий номер 59209101:00:016:0109.
Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку на
ім’я ОСОБА_4 не видавався через спір з
відповідачкою ОСОБА_5, однак необхідна
для цього технічна документація на
земельну ділянку у ОСОБА_4 є у
наявності.

Поряд, за адресою : м. Буринь, вул.
Жовтнева, буд. 114, проживає ОСОБА_5,
будинок якої стоїть на спільній межі і
через це у сторін виник спір з приводу
суміжного землекористування. ОСОБА_5 не
вважає, що її будинок збудований на
межі і претендує на землю у дворі
позивачки, посилаючись при цьому на
технічний план БТІ та на оспорюваний
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯГ №281991.

Судом також встановлено, що при видачі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯГ № 281991 на
ім’я ОСОБА_5 були допущені слідуючи
порушення чинного законодавства:
відсутнє рішення про приватизацію
земельної ділянки ОСОБА_5, відсутнє
рішення Буринської міськради про
надання дозволу на розробку проекту
приватизації земель на ім’я
відповідачки ОСОБА_5, відсутня технічна
документація зі складання державного
акту на право власності на земельну
ділянку, акт про погодженням меж
земельної ділянки з суміжними
власниками та землекористувачами;
взагалі відсутнє рішення Буринської
міськради про видачу державного акта
на землю на ім’я ОСОБА_5, в державному
акті неправильно зазначений опис
суміжних землевласників і
землекористувачів (накладення меж
суміжних земельних ділянок, (тоді як
згідно довідки земельного кадастру а.с.
76, 108-109 суміжні земельні ділянки сторін
не накладаються), неправильно
зазначено розташування суміжних
землевласників - так ділянка позивачки
фактично розташована зправа, а на плані
меж земельної ділянки вказана зліва, та
прізвище суміжного землекористувача
записано ОСОБА_11 замість правильного
ОСОБА_6, довжина земельної ділянки на
сорок метрів коротша за реальну,
передня частина будинку виступає за
лінію від А до Б., а тому на підставі
вищевикладеного, все це дає суду
підстави визнати недійсним та
скасувати державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№281991 від 15 березня 2005 року, згідно
якого ОСОБА_5 отримала у власність
земельну ділянку для особистого
селянського господарства та
індивідуального житлового
будівництва, кадастрові номери 59209 10
39, 59209 10 40, яка розташована за
адресою м. Буринь, вул. Жовтнева, буд.114.

Крім того, як убачається з фотокопії
Акту про погодження (встановлення) та
закріплення меж земельної ділянки
наданої для ведення особистого
селянського господарства та
обслуговування житлового будинку по
вул. Жовтнева, 116 в м. Буринь, складеного
на виконання рішення Буринської
міської ради №197 від 23 грудня 1993 року
ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_12 (суміжні
землевласники) ніяких претензій при
встановленні існуючих меж не заявляли
(а.с. 134).

Колегія суддів також приймає до уваги,
що відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 25 травня 2004
року (а.с. 66) на будинок ОСОБА_4 станом на
11 лютого 1992 року був титульний документ
(свідоцтво про право на спадщину), а
будинок ОСОБА_5 введено в експлуатацію
лише 26 вересня 2000 року (а.с. 139).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що проведення ремонтних робіт
по ремонту фундамента, відмощення та
стіни належного ОСОБА_5 будинку (з боку
земельної ділянки відповідачів),
можливе лише з використанням земельної
ділянки, що належить на праві власності
ОСОБА_4, яку використовує і ОСОБА_7, тому
обраний ОСОБА_5 та застосований судом
першої інстанції спосіб захисту права
не ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій, конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Статтею 402 ЦК України передбачено, що
сервітут може бути встановлений
договором, законом, заповітом або
рішенням суду.

Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

У разі недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що спірні відносини зводяться
до встановлення земельного сервітуту,
проте з таким позовом позивачка до суду
не зверталась, бо вважала (доводила), що
вищезгадані будівельні роботи вона
буде виконувати на своїй земельній
ділянці, однак цих обставин не довела.

Отже оскаржуване рішення суду першої
інстанції ухвалено за неповного
з’ясування судом обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права
(п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України), тому
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути
судовий збір за подачу апеляційної
скарги в розмірі 114,70 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 319
ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити.

Скасувати рішення Буринського
районного суду Сумської області від 16
жовтня 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_5
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод
у користуванні майном.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
судовий збір за подачу апеляційної
скарги в розмірі 114,70 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -