Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючої судді - Середи І.В.

при секретарі - Булгаковій Т.С.,

за участю:

відповідача - ОСОБА_1,

адвоката відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №9 в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про витребування
майна з чужого незаконного володіння
та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа ОСОБА_4, про стягнення грошових
коштів та накладення стягнення на
майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 про витребування
майна з чужого незаконного володіння. В
ході розгляду справи до участі було
залучено співвідповідачем ОСОБА_1.

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_3
звернувся з вимогами до ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 і просив витребувати з чужого
незаконного володіння шляхом
вилучення у відповідачів
транспортного засобу марки «RENAULT MAGNUM»,
тип вантажний сідловий тягач, 1995 року
випуску, білого кольору, номер кузова
НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_5
та свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії
НОМЕР_6, видане 23.02.2007 року Любомльським
МРЕВ ДАІ ГУМВС України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
належний йому автомобіль позивач
надав у користування ОСОБА_6 на
підставі довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом Шацького
районного нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_7 11 вересня 2008
року. В подальшому ОСОБА_6 20 листопада
2008 року видав в порядку передоручення
довіреність на ім'я ОСОБА_4 про що його
не повідомив. 26 квітня 2013 року ним було
подано заяву про скасування
довіреності ОСОБА_6, тому вказана вище
довіреність на ОСОБА_4 втратила також
свою дію. А оскільки відповідачі є
чоловіком та дружиною тому обов'язок
по поверненню автомобіля покладається
на них обох.

Залучений спочатку до участі в справі
в якості третьої особи ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
третя особа ОСОБА_4, про стягнення з
ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 223720
грн. та судового збору у розмірі 2237,20
грн., а в рахунок задоволення вимог
просив звернути стягнення на
транспортний засіб марки «RENAULT MAGNUM»,
тип вантажний сідловий тягач, 1995 року
випуску, білого кольору, номер кузова
НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_5
, належний ОСОБА_3, шляхом продажу з
прилюдних торгів за початковою ціною
223720 грн., а також передати вказаний
транспортний засіб в управління
ОСОБА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_1
обґрунтовані тим, що 6 листопада 2008
року він та ОСОБА_6, який діяв на
підставі довіреності, виданої ОСОБА_3
дійшли домовленості щодо відчуження
йому вказаного транспортного засобу, а
також причепу марки SMITS державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 за ціною 28000
доларів США за автомобіль та 13500
доларів США за причеп. 10 грудня 2008 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в особі його
представника за довіреністю ОСОБА_6 в
усній формі був укладений правочин
купівлі-продажу спірного автомобілю,
вартість якого складала 28000 доларів
США. Підтвердженням укладення
зазначеного правочину та виконання
сторонами його умов є розписки ОСОБА_6
від 6 листопада 2008 року, згідно з якою
спочатку було передано 10000 доларів США
в якості авансу за автомобіль та
причеп, та від 10 грудня 2008 року про
отримання від ОСОБА_1 31500 доларів США, в
рахунок остаточного розрахунку за
відповідні транспортні засоби. Через
свою юридичну необізнаність щодо
можливих наслідків порушення порядку
купівлі-продажу транспортного засобу
він передав кошти без укладення
письмового та засвідченого договору.
Взяті на себе зобов'язання представник
ОСОБА_3 також не виконав і не зняв авто з
обліку та не надав необхідні документи
для переоформлення права власності, і
тепер з урахуванням позиції ОСОБА_3
виконати ці вимоги також не можливо.
Отже на теперішній час позивач ОСОБА_3
безпідставно утримує в себе кошти в
сумі 28000 доларів США, що в еквіваленті
складає 223720 грн.. ОСОБА_1 вважає, що він
правомірно володіє транспортним
засобом, оскільки його власник отримав
кошти, однак вказуючи на те, що власник
майна не повертає йому гроші, він має
право на його при тримання, і оскільки
позивач не виконує свої зобов'язання,
він має право задовольнити свої вимоги
в повному обсязі за рахунок звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
(заставного майна).

Позивач ОСОБА_3 в засідання не
з'явився, в матеріалах справи є
клопотання про розгляд справи в його
відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в засіданні
заперечуючи проти позову ОСОБА_3,
підтримав повністю заявлений ним
позов та підтвердив обставини
викладені в ньому.

Адвокат відповідачів ОСОБА_2 також
заперечував проти вимоги ОСОБА_3 та
підтримав позов ОСОБА_1.

Заслухавши відповідача, адвоката
ОСОБА_2 та свідка, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного
висновку.

В ході розгляду справи було
встановлено, що на підставі свідоцтва
про реєстрацію НОМЕР_6 від 2 березня 2007
року власником транспортного засобу
марки «RENAULT MAGNUM», тип вантажний
сідловий тягач, 1995 року випуску, білого
кольору, номер кузова НОМЕР_1,
державний номерний знак НОМЕР_5 , є
ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України,
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

11 вересня 2008 року ОСОБА_3 видав
довіреність ОСОБА_6, яка була
засвідчена приватним нотаріусом
Шацького районного нотаріального
округу Волинської області ОСОБА_7 і
зареєстрована в реєстрі за №2385.

Згідно зі змістом вказаної
довіреності ОСОБА_3 уповноважив
ОСОБА_6 безоплатно бути його
представником в державних та інших
підприємствах і установах та
організаціях, незалежно від форм
власності, в тому числі у відповідних
органах Державтоінспекції України,
органах нотаріату, при вирішенні
питань пов'язаних відчуженням
(продажем за ціну, виходячи із розумної
доцільності, та на умовах йому відомих
у відповідності до договору доручення),
за умови попередньої сплати податку з
доходу від продажу об'єкта рухомого
майна (транспортного засобу). Для
виконання умов договору доручення
представнику надано право
експлуатувати (тобто керувати)
транспортний засіб у відповідності до
його цільового призначення, з метою
виконання вищезазначених повноважень
знімати та/або ставити на облік в
органах ДАІ, а також подавати від його
імені заяви у відповідні установи,
отримувати необхідні довідки і
документи, дублікат реєстраційного
документа, в разі його втрати,
розписуватися за нього, отримувати
належні йому гроші від продажу
автомобіля, а також у випадку
спричинення автомобілю пошкодження
іншими особами в результаті
дорожньо-транспортної пригоди і
вчинити всі інші юридично значимі дії,
пов'язані з виконанням цієї
довіреності. Довіреність була видана з
правом передовір'я повноважень третім
особам та з правом керування за
кордоном строком на п'ять років та
дійсна до 11 вересня 2013 року строком на
п'ять років.

Отже, вказана довіреність була видана
ОСОБА_6 для продажу автомобіля марки
«RENAULT MAGNUM», тип вантажний сідловий
тягач, 1995 року випуску, білого кольору,
номер кузова НОМЕР_1, державний
номерний знак НОМЕР_5, належного
позивачу ОСОБА_3, а також з правом на
отримання грошей від продажу та з
правом на передоручення.

Отже, пояснення позивача, що
автомобіль надавався в користування
та не була згоди на передоручення
спростовується самою довіреністю.

Як видно з заяви від 26 квітня 2013 року
ОСОБА_3 вказану довіреність скасував.

Згідно з вимогами ч.4 ст.203 ЦК України
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України
мають бути вчиненні в письмовій формі
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених частиною
першою ст.206 цього Кодексу.

Нормами ст.655 ЦК України встановлено,
що за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Із наданих відповідачем розписок
видно, що 6 листопада 2008 року ОСОБА_6 від
покупця ОСОБА_1 в якості авансу за
автомобіль «RENAULT MAGNUM» і причеп отримав
суму в 10000 доларів США, а 10 грудня 2008
року отримав розрахунок за тягач
«RENAULT MAGNUM» № НОМЕР_5 та причеп SMITS
державний реєстраційний номер НОМЕР_2 в
сумі 31500 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що в 2008
році до нього звернувся ОСОБА_1 з
проханням знайти для нього автомобіль,
на що він погодився і після проведених
пошуків знайшов саме необхідну
модель, спочатку поїхав в смт.Шацьк
та оглянув транспортний засіб,
домовився з ОСОБА_3 про ціну, а потім
вже повторно поїхав з грошима, де на
місці повністю розрахувався з
власником ОСОБА_3 передавши йому гроші
у розмірі 28000 доларів США. Оскільки
автомобіль вимагав ремонту вони з
ОСОБА_1 домовилися спочатку зробити
необхідні ремонтні роботи, тому вже
після закінчення ремонту, він передав
автомобіль ОСОБА_1, гроші отримав
частинами спочатку 10000 доларів США а
згодом і останню частину, що в сумі за
тягач склало 28000 доларів США. В
підтвердження отримання коштів ним
було складено розписки.

Після пред'явлення в судовому
засіданні свідку ОСОБА_6 розписок він
підтвердив свій підпис, проставлену
ним печатку та вказані відомості, які
стосуються спірного транспортного
засобу.

З урахуванням змісту довіреності
доводи позивача ОСОБА_3 про те, що він
дав свій автомобіль ОСОБА_6 в
користування не приймаються судом до
уваги, оскільки суперечать
встановленим в судовому засіданні
фактам, представник мав право на
передоручення без будь-яких обмежень.

Заперечення ОСОБА_3 проти отримання
коштів за автомобіль суперечить
наявним як письмовим доказам так і
поясненням його представника ОСОБА_6,
допитаного в якості свідка, оскільки
позивач ОСОБА_3 діючи з власної волі та
розуміючи значення своїх дій, передав
свої повноваження на отримання грошей
від продажу автомобіля, тому
відповідач взагалі не повинен
доказувати факт передачі
представником грошей власнику
автомобіля, так як власник майна сама
розпорядився своїми правами. Більше
того, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6
підтвердив передачу грошей власнику в
повному обсязі згідно з
домовленостями. Відсутність будь-яких
претензій протягом п'яти років та
знаходження транспортного засобу з 10
грудня 2008 року у ОСОБА_1 додатково
підтверджує отримання грошей, та також
вказує на наявність досягнутих
домовленостей, хоча сторони і не
оформили договір купівлі-продажу
відповідно до вимог діючого
законодавства.

Із досліджених розписок видно, що між
сторонами, власником майна ОСОБА_3, який
діяв через свого представника, та
покупцем ОСОБА_1 була домовленість
щодо належного оформлення та передачі
документів протягом дотримання умов
остаточної оплати, яка відбулася саме з
ОСОБА_6, тобто незважаючи на наявну
довіреність від 20 листопада 2008 року в
порядку передоручення на ОСОБА_4 з тими
ж повноваженнями, що вказує на те, що
домовленість про виконання
зобов'язань залишалася все ж таки між
ОСОБА_3, який діяв через представника
ОСОБА_6, та ОСОБА_1 .

Згідно з вимогами ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного

законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до норм ч.1 ст.527 ЦК
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового

обороту.

Вимогами ч.1 ст.1212 ЦК України
передбачено, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це

майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на

якій воно було набуте, згодом відпала.

Нормами ст.1213 ЦК України визначено, що
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі.

Посилаючись на недотримання
зобов'язань щодо переоформлення
транспортного засобу 29 листопада 2013
року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 з
вимогою повернути гроші, однак
останній цього не виконав та гроші
також не повернув.

Відповідно до вимог ст.594 ЦК України
кредитор, який правомірно володіє
річчю, що підлягає передачі
боржникові або особі, вказаній
боржником, у разі невиконання ним у
строк зобов'язання щодо оплати цієї
речі або відшкодування кредиторові
пов'язаних з нею витрат та інших
збитків має право притримати її у
себе до виконання боржником
зобов'язання. Притриманням речі
можуть забезпечуватись інші вимоги
кредитора, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Нормами ст.597 ЦК України передбачено, що
вимоги кредитора, який притримує
річ у себе, задовольняються з її
вартості відповідно до статті 591
цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.591 ЦК України
реалізація предмета застави, на який
звернене стягнення,провадиться
шляхом його продажу з публічних торгів,
якщо інше не

встановлено договором або законом.
Порядок реалізації предмета застави з
публічних торгів встановлюється
законом. . Початкова ціна предмета
застави для його продажу з публічних
торгів визначається в порядку,
встановленому договором

або законом. Якщо звернення
стягнення здійснюється за рішенням
суду, суд у своєму рішенні може
визначити початкову ціну предмета
застави.

Статтею 19 Закону України «Про заставу»
встановлено, що за рахунок
заставленого майна заставодержатель
мас право задовольнити свої вимоги в
повному обсязі, що визначається на
момент фактичного задоволення,
включаючи проценти, відшкодування
збитків, завданих прострочкою
виконання (а у випадках, передбачених
законом чи договором, - неустойку),
необхідні витрати на утримання
заставленого майна, а також витрати на
здійснення забезпеченої заставою
вимоги, якщо інше не передбачено
договором застави.

Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про
заставу»). При цьому відповідно до ч. 6
цієї ж статті звернення стягнення на
заставлене майно здійснюється за
рішенням суду. Реалізація заставленого
майна, на яке звернено стягнення,
провадиться державним виконавцем на
підставі виконавчого листа суду або
наказу господарського суду, або
виконавчого напису нотаріусів у
встановленому порядку, якщо інше не
передбачено цим Законом чи договором
(ч. 7 статті 20).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» обтяженням є
право обтяжувача на рухоме майно
боржника або обмеження права боржника
чи обтяжувача на рухоме майно, що
виникає на підставі закону, договору,
рішення суду або з інших дій фізичних і
юридичних осіб, з якими закон пов'язує
виникнення прав і обов'язків щодо
рухомого майна. Відповідно до
обтяження в обтяжувача і боржника
виникають права і обов'язки,
встановлені законом та/або договором.
Вимоги до правочину, на підставі якого
виникає обтяження, встановлюються
законом.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень» до
забезпечувальних обтяжень належить
право притримання рухомого майна
згідно з параграфом 7 глави 49
Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 22 того ж Закону
встановлено, що за рахунок предмета
обтяження обтяжувач має право
задовольнити свою вимогу за
забезпеченим обтяженням зобов'язанням
у повному обсязі або в частині,
встановленій договором. Розмір
забезпеченої обтяженням вимоги
визначається на момент її задоволення
і включає: відшкодування витрат,
пов'язаних з пред'явленням вимоги і
зверненням стягнення на предмет
обтяження; сплату процентів і
неустойки;сплату основної суми боргу;
відшкодування збитків, завданих
порушенням боржником забезпеченого
зобов'язання або умов
обтяження;відшкодування витрат на
утримання і збереження предмета
обтяження.

Відповідно до забезпечувального
обтяження обтяжувач має право в разі
порушення

боржником забезпеченого обтяженням
зобов'язання або договору, на підставі
якого виникло забезпечувальне
обтяження, одержати задоволення своєї
вимоги за рахунок предмета обтяження в
черговості згідно із встановленим
пріоритетом, (ч. 1 ст. 23 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень»)

Звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса в
порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом, (ч. ст. 24 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень»).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначаються; загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті обтяжувачу з
вартості предмета забезпечувального
обтяження; опис рухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги обтяжувача; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
забезпечувального обтяження або
передачі його в управління на період до
його реалізації, якщо такі необхідні;
спосіб реалізації предмета
забезпечувального обтяження шляхом
проведення публічних торгів або із
застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 цього
Закону;пріоритет та розмір вимог інших
обтяжувачів, на користь яких
встановлено зареєстроване обтяження,
які підлягають задоволенню з вартості
предмета забезпечувального
обтяження;початкова ціна предмета
забезпечувального обтяження для його
подальшої реалізації на публічних
торгах у порядку виконавчого
провадження.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Не виконуючи свої зобов'язання по
поверненню отриманих грошових коштів
ОСОБА_3 порушує майнові права та
інтереси ОСОБА_1, що відповідно до ст.16
ЦК України надає йому право на захист
свого майнового права та інтересу у
судовому порядку, тому вказана грошова
сума в розмірі 28000 доларів США , яка в
еквіваленті до курсу НБУ -7,99 грн.
складає 223720 грн., підлягає стягненню з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1.

Отже, приймаючи до уваги ту обставину
що, ОСОБА_3 не вчиняє ніяких дій, які б
свідчили про його бажання повернути
отриманні в якості розрахунку за
спірний транспортний засіб 28 000 доларів
США, ОСОБА_1 отримав право вимагати, в
рахунок часткового погашення
зобов'язань ОСОБА_3, накладення
стягнення, на спірний транспортний
засіб, в судовому порядку.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що вказані вимоги ОСОБА_1 є
обґрунтованими та доказаними, тому
підлягають задоволенню, тоді як з
урахуванням встановлених судом
обставин та виходячи із вказаних норм
законодавства України позов ОСОБА_3 не
може бути задоволено.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1
про передачу йому транспортного засобу
на період до його реалізації з
прилюдних торгів, то вона є
безпідставною, оскільки повинна
вирішуватися як спосіб забезпечення
позову, або під час виконання
виконавчого провадження, як спосіб
його забезпечення.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та
ст.4 Закону України «Про судовий збір» з
ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь
ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до
суду судовий збір у розмірі 2237,20 грн..

Приймаючи до уваги вимоги ст.154 ЦПК
України, якою передбачено право суду
вирішувати питання про скасування
заходів забезпечення позову під час
прийняття рішення, арешт на
автомобіль марки «RENAULT MAGNUM», накладений
ухвалою Суворовського районного суду
м.Одеси від 03 грудня 2013 року підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57,60, 88,154, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,ІНН
НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_4),
безпідставно утримані грошові кошти в
розмірі 223720 грн., а також судовий збір у
розмірі 2237,20 грн..

В рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, які загалом складають 225957,20
грн., звернути стягнення на
транспортний засіб марки «RENAULT MAGNUM»,
тип вантажний сідловий тягач, 1995 року
випуску, білого кольору, номер кузова
НОМЕР_1, державний номерний знак
НОМЕР_5, належного ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_6
виданого 23.02.2007 року Любомльським МРЕВ
ДАІ ГУМВС України шляхом продажу з
прилюдних торгів за початковою ціною
223720 грн.

В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову
ОСОБА_1 у вигляді арешту автомобіля
марки «RENAULT MAGNUM», тип вантажний
сідловий тягач, 1995 року випуску, білого
кольору, номер кузова НОМЕР_1,
державний номерний знак НОМЕР_5,
належного позивачу ОСОБА_3, накладеного
на підставі ухвали Суворовського
районного суду м.Одеси від 03 грудня 2013
року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Суворовський районний суд м.Одеси
протягом 10 днів з дня отримання копії.

Суддя: