РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в
складі : головуючого - судді
Лєдньова Д.М.

при секретарі Зубрицькій Т.Л.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права на
спадкування,-

встановив:

Позивач звернулась в суд із позовом, де
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4
Вказана особа є братом позивача, відтак
остання належить до другої черги
спадкоємців за законом.

Відповідачі є дітьми ОСОБА_4

Позивач зауважує, що на початку серпня
2013 року їй стало відомо про суттєве
погіршення стану здоров»я ОСОБА_4
Відповідачі відмовились від надання
будь-якої допомоги на підтримку
хворого, тому, з вказаної дати вона
здійснювала забезпечення брата ліками,
що були рекомендовані лікарем,
додатковим та дієтичним харчуванням.

Також зазначає, що за власні кошти нею
придбано квартиру для брата по АДРЕСА_1.

Посилаючись на положення ч. 2 ст. 1259 ЦК
України, яка визначає можливість
спадкоємця наступних черг за законом
отримати право на спадщину разом із
спадкоємцями тієї черги, що
закликаються до спадщини, просить
визнати за нею право на спадкування
після померлого ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала. Зазначила, що брат
ОСОБА_4 починаючи з 2008 року фактично був
на її утриманні, за власні кошти для
нього придбано квартиру.

Після повідомлення про те, що ОСОБА_4
потрапив до Житомирської районної
лікарні внаслідок погіршення стану
здоров»я 03.08.2013 року вона виїхала до м.
Житомира. З того часу забезпечувала
брата ліками та харчуванням як в
районній лікарні, так і в психіатричній
лікарні, куди був переведений ОСОБА_4 в
подальшому.

Зауважила, що від»їхала з Житомира
приблизно за три дні до смерті брата.

Позов просить задовольнити.

Представник позивача позовні вимоги
підтримала та зазначила, що позивач на
протязі тривалого часу здійснювала
догляд та утримання брата ОСОБА_4, який
за станом здоров»я не міг
забезпечувати себе самостійно.

Вважає вказані обставини як такі, що
обґрунтовують право особи на
спадкування.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала.
Зауважила, що дійсно, після отримання
повідомлення про те, що батько опинився
в лікарні, вона приїздила до медичного
закладу. Підтвердила, що лікарем було
запропоновано придбати необхідні
препарати.

Відповідач звернула увагу, що коштів на
придбання ліків у неї не було, а тому
вона телефонувала братові ОСОБА_4 з тим,
щоб дана особа допомогла у витратах. В
подальшому медичні працівники не
допустили до хворого. Про те, що батько
після районної лікарні був направлений
до психіатричної лікарні дізнались
лише згодом.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та
зазначила, що у батька був відносно
задовільний стан здоров»я, в лікарнях,
окрім останнього випадку, не перебував.

Представник відповідача позов не
визнав, мотивуючи це відсутністю
обставин, що підтверджують тривале
здійснення догляду за особою, що
перебувала у безпорадному стані.

Заслухавши пояснення учасників,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд встановив.

Як вбачається з досліджених в судовому
засіданні копій матеріалів спадкової
справи щодо ОСОБА_4 вказана особа
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Із заявами про прийняття спадщини
звернулись: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

З урахуванням положень ч. 1 ст. 61
ЦПК України суд визначає як
встановлені обставини, визнані
сторонами, та, з огляду на предмет
спору, коло фактичних обставин, що
підлягають доведенню за вказаним
характером правовідносин, доказів на
їх підтвердження, вважає за необхідне
викласти наступне мотивування
прийнятого рішення.

Так, за поясненнями учасників ОСОБА_4
потрапив до реанімаційного відділення
Житомирської районної лікарні 01.08.2013
року, 19.08.2013 року був направлений до
Житомирської районної психіатричної
лікарні за консультацією спеціалістів,
які встановили неадекватність у
поведінці хворого.

У відповідності до ч. 2 ст. 1259 ЦК України
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Як зауважив Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у листі від 16.05.2013
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»
черговість одержання права на
спадкування може бути змінена шляхом
договору між спадкоємцями, які
прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на
підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК).

Судовий порядок зміни черговості
застосовується на підставі
задоволення позову спадкоємця
наступних черг до спадкоємців тієї
черги, які безпосередньо закликаються
до спадкування. Право на пред'явлення
позову про зміну черговості
спадкування мають лише спадкоємці за
законом.

Підставами для задоволення такого
позову є сукупність наступних
юридичних фактів, встановлених у
судовому порядку: 1) здійснення опіки
над спадкодавцем, тобто надання йому
нематеріальних послуг (спілкування,
поради та консультації, поздоровлення
зі святами); 2) матеріальне забезпечення
спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої
допомоги спадкодавцеві, тобто такої
допомоги, яка має матеріалізоване
вираження, - прибирання приміщення,
приготування їжі, ремонт квартири; 4)
тривалий час здійснення дій,
визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний
стан спадкодавця, тобто такий стан, під
час якого особа неспроможна самостійно
забезпечувати свої потреби, викликаний
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом. Для задоволення позову
необхідна наявність всіх п'яти
вищезазначених обставин.

Опитані свідки, заявлені з боку
позивача, в судовому засіданні
повідомили наступне.

Свідок ОСОБА_5 розповів, що позивачем
придбано квартиру для брата, оскільки
проживання разом із доньками виявилось
не можливим. Позивач здійснювала
матеріальне забезпечення лікування
приблизно на протязі двадцяти днів.
Підтвердив, що про стан здоров»я брата
дізнався від відповідачів, які також
повідомили, що не мають коштів на
придбання ліків. Додав, що особисто
купував деякі лікарські препарати,
оскільки мав таку можливість.

Свідок ОСОБА_6 зазначила, що проживала з
ОСОБА_4 з 1988 по 2000 рік. Зауважила, що
ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями та
підтвердила, що перебувала в лікарні з
метою відвідування ОСОБА_4, а після
від»їзду ОСОБА_1 остання залишала їх
кошти на придбання ліків та інших
предметів.

Свідок ОСОБА_7, що є сестрою ОСОБА_6,
зауважила, що ОСОБА_4 дійсно зловживав
спиртними напоями.

ОСОБА_8, яка працює спільно з
відповідачем ОСОБА_3, розповіла, що
бачила декілька разів ОСОБА_4, останній
декілька разів приходив до них на
роботу.

Свідок ОСОБА_9 - працівник
Житомирської районної психіатричної
лікарні, розповіла, що дійсно бачила
сестру пацієнта, а також колишню
дружину, які приходили для
відвідування хворого. На запитання
суду надала відповідь про те, що
пацієнт потребував сторонньої
допомоги, проте всі необхідні дії
зобов»язані робити працівники
медичного закладу.

Свідок ОСОБА_10 - лікар, повідомила, що
ОСОБА_4 поступив до психіатричної
лікарні 19.08.2013 року у зв»язку з
неадекватністю в поведінці. Лікування
здійснювалось на підставі рішення
суду. Розповіла, що сестрою пацієнта
здійснювалось придбання коштовних
ліків, які дійсно суттєво покращили
стан здоров»я хворого.

Оцінюючи докази за внутрішнім
переконанням суд приходить до
висновку, що ОСОБА_4 до періоду серпня
2013 року не перебував у безпорадному
стані. Вказане підтверджується тими
обставинами, що до вказаної дати ОСОБА_4
самостійно пересувався, здійснював
власне побутове забезпечення - в
судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4 потрапив до лікарні внаслідок
раптового погіршення стану здоров»я,
що відбулось на вулиці, учасники не
повідомляли про допомогу в побуті,
зокрема прибирання, приготування їжі,
інше.

Такий висновок суду також
підтверджується оглянутою в судовому
засіданні довідкою Житомирського
міського центру зайнятості від 21.02.2014
року № 2026 про те, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на обліку в
Житомирському міському центрі
зайнятості як безробітний з 21.11.2011 року
по 16.08.2012 року.

Перебування у безпорадному стані на
протязі тривалого часу виключається з
урахуванням вищенаведених висновків.

З приводу періоду перебування ОСОБА_4 в
медичних закладах, суд вважає
необхідним зазначити, що такий час не
може визнаватись тривалим. Крім того,
підкреслює наступне. Згідно визначень
Закону України «Основи законодавства
України про охорону здоров'я» (2801-12)
заклад охорони здоров'я - це юридична
особа будь-якої форми власності та
організаційно-правової форми або її
відокремлений підрозділ, основним
завданням яких є забезпечення
медичного обслуговування населення
на основі відповідної ліцензії та
професійної діяльності медичних
(фармацевтичних) працівників; медичною
допомогою є діяльність професійно
підготовлених медичних працівників,
спрямована на профілактику,
діагностику, лікування та
реабілітацію у зв'язку з хворобами,
травмами, отруєннями і патологічними
станами, а також у зв'язку з вагітністю
та пологами. Згідно ст. 8 Закону України
(2801-12) Держава визнає право кожного
громадянина України на охорону
здоров'я і забезпечує його захист.
Кожен громадянин має право на
безоплатне отримання у державних та
комунальних закладах охорони
здоров'я медичної допомоги.

Відтак, перебування особи в медичному
закладі не може вважатись безпорадним
станом в розумінні ст. 1259 ЦК України,
оскільки саме в обов»язки відповідного
медичного закладу покладається
проведення всіх необхідних заходів на
підтримку хворого.

Допомога інших осіб, в тому числі
матеріальна, може визнаватись
необхідною. Водночас, суд оцінює
об»єктивні обставини, що пов»язані із
матеріальним забезпеченням учасників
спору. Відповідачі зауважили, що не
мали можливості надати матеріальну
допомогу в забезпечення лікарських
препаратів. Вказана обставина
позивачем не спростовувалась.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом
не отримано достатніх доказів на
підтвердження всіх обставин, які є
необхідними для задоволення позову,
поданого на підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК
України.

Надання в період до серпня 2013 року з
боку позивача матеріальної допомоги
братові як особі, яка не є
непрацездатною, не перебуває у
безпорадному стані, суд оцінює як
добровільну матеріальну підтримку, що
не може визнаватись достатньою
підставою для отримання права на
спадкування.

З урахуванням вищенаведеного, суд
відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України,
суд,-

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на
спадкування.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя