Справа № 372/990/14-ц
провадження № 2-489/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 березня 2014 року Обухівський
районний суд Київської області в
складі:

Головуючого судді Мори О.М.,

при секретарі Орел І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Обухові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Адамант»,
третя особа: Реєстраційна служба
Обухівського міськрайонного
управління юстиції, про визнання права
власності на будинок та визнання права
на користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( далі - Позивач) звернулась до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Адамант»
(далі - Відповідач),в якому просить
визнати за нею право власності на
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та право користування
земельною ділянкою згідно схеми, що
додається до договору № 17/02 від 31.05.2002
року між ТОВ «Адамант» та ОСОБА_1
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що відповідно до договору №
17/02 від 31 травня 2002 року їй було надано
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Адамант» в
безстрокове користування з метою
будівництва житлового будинку
земельну ділянку по АДРЕСА_1. ТОВ
«Адамант» станом на 2002 рік належало
колишньому чоловіку позивача, ОСОБА_2,
який в процесі розлучення з позивачем
пообіцяв надати їй можливість
побудувати за містом будинок. Всі свої
зобов'язання за договором № 17/02 від
31.05.2002 року позивач виконала ще до дати
підписання, щ підтверджується текстом
самого договору. Отримавши погодження
від землевласника, позивач за власний
кошт та власними зусиллями збудувала
приблизно в 2003 році житловий будинок.
ТОВ «Адамант» в своєму листі № 58 від
25.10.2013 року повідомило в черговий раз,
що не заперечує права власності
позивача на будинок і користування
земельною ділянкою згідно схеми
договору. В подальшому позивачу стало
відомо, що ТОВ «Адамант» отримало в БТІ
Обухівського району технічний паспорт
на будинок за адресою: АДРЕСА_1, в якому
власником зазначено відповідача,
тобто останній фактично вчиняє дії
щодо оформлення права власності на
зазначений будинок на ТОВ «Адамант», не
визнаючи право власності та право
користування земельною ділянкою за
позивачем, чим порушує його законні
права та інтереси.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, надав пояснення
аналогічні викладеному в позовній
заяві та просив позов задовольнити.

Відповідач, ТОВ «Адамант» про розгляд
справи будучи повідомленим належним
чином в судове засідання не з'явився,
заяв, клопотань на адресу суду не надав,
про поважність неявки суд не повідомив.

Третя особа, Реєстраційна служба
Обухівського міськрайонного
управління юстиції, в судове засідання
свого представника не направила, але
надіслала на адресу суду заяву, в якій
просить розглядати справу у
відсутність їхнього представника.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутності відповідача і ухвалити
заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК
України, оскільки представник
позивача не заперечував проти заочного
розгляду справи.

Суд вислухавши представника позивача,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи, встановив наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 31 травня 2002 року
між товариством з обмеженою
відповідальністю «Адамант» в особі
генерального директора Джулая О.М.,
який діє на підставі статуту з одного
боку та ОСОБА_1, з іншого боку було
укладено договір № 17/02 про те, що ТОВ
«Адамант» надає ОСОБА_1 дозвіл на
будівництво жилого будинку на
земельній ділянці відповідно до схеми
1, яка іде доповненням до даного
договору. Земельна ділянка на якій ТОВ
«Адамант» дозволяє ОСОБА_1 збудувати
жилий будинок, входить до складу
земельної ділянки, що знаходиться в
постійному землекористуванні ОО
«Адамант».

Відповідно до п. 1.2 вищезазначеного
договору ТОВ «Адамант» зобов»язується
подати на затвердження в місцеві
органи влади проекти будівництва
будинку і погодити реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на збудований будинок
за договором, погодити підключення до
будинку електроенергії.

Відповідно до п. 2.2 договору, сторони
підтверджують, що на дату підписання
цього договору ОСОБА_1 внесла в повному
обсязі внесок в касу ТОВ «Адамант» в
розмірі 200 гривень та інших боргів за
даним договором перед ТОВ «Адамант»
немає.

Як вбачається з копії державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ № 086801, виданого на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 28.09.2006 року № 3791, ТОВ
«Адамант» є власником земельної
ділянки площею 1,2000 га, що розташована
по АДРЕСА_1, цільове призначення під
базою відпочинку.

Листом № 58 від 25.10.2013 року Генеральний
директор ТОВ «Адамант» повідомив
позивачу, що ТОВ «Адамант» не може
сприяти ОСОБА_1 у оформленні права
власності на будинок за адресою
АДРЕСА_1. Земельна ділянка на якій
знаходиться вказаний будинок
перебуває у власності ТОВ «Адамант»
згідно рішення Української міської
ради від 03.08.2006 року, договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
28.09.2006 року № 3791 і державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ №086801, але оригінал цього
державного акту надати позивачу для
реєстрації права власності на вказаний
будинок у товариства немає можливості,
оскільки оригінал зазначеного акту
було втрачено.

З матеріалів справи вбачається, що КП
Київської обласної ради «Західне бюро
технічної інвентаризації» 28.10.2013 року
на замовлення ТОВ «Адамант» було
виготовлено технічний паспорт на
громадський будинок База відпочинку
«ОРІЯ», будинок АДРЕСА_1. В технічному
паспорті зазначено збудований
житловий будинок під літерою «А» є
самочинно збудований.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Даною статтею визначені певні правила,
за якими можливе визнання за особою
права власності на самочинно збудоване
нерухоме майно.

Особа, яка здійснила самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник
земельної ділянки має право зводити на
ній будівлі та споруди, здійснювати
перебудову і набуває права власності
на зведені ним будівлі, споруди та інше
нерухоме майно за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

Відповідно до ст. 24 Закону України „
Про планування і забудову територій"
від 20 квітня 2000 року з наступними
змінами і доповненнями, фізичні особи,
які мають намір здійснити будівництво
об'єктів нерухомості на земельних
ділянках, що належать їм на праві
власності, зобов'язані отримати від
виконавчих органів відповідних рад
дозвіл на будівництво, для чого
звертаються до виконавчого органу
відповідної ради із письмовою заявою
та іншими документами, необхідними для
отримання дозволу на будівництво.

Зазначений житловий будинок
побудовано без належних дозволів і без
належно затвердженого проекту, тому
вони вважаються самочинним
будівництвом, внаслідок чого підстави
для задоволення позову в частині
визнання права власності на житловий
будинок відсутні.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 9 вересня 2009 року № 1035 затверджено
Тимчасовий порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
приватних житлових будинків садибного
типу, дачних та садових будинків з
господарськими спорудами і будівлями,
споруджених без дозволу на виконання
будівельних робіт. Дана постанова
передбачає можливість за спрощеною
процедурою на підставі обмеженого і
чітко визначеного переліку документів
прийняти в експлуатацію приватні
житлові будинки садибного типу, дачні
та садові будинки з господарськими
спорудами і будівлями, збудовані без
дозволу на виконання будівельних
робіт. Введення цих об'єктів
нерухомості в експлуатацію дозволить у
подальшому оформити на них право
власності на законних підставах,
зазначений порядок є загальним і не
містить виключень за наявності
вказаних позивачем обставин, земельні
ділянки під самочинно збудовані
об'єкти позивач в установленому
порядку не отримувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Визнання права власності на самовільно
збудований об'єкт нерухомості на
підставі судового рішення
унеможливлює здійснення належного
санітарного, екологічного,
будівельного контролю з боку
вповноважених державою органів.

Аналіз наведених обставин та вимог
закону дозволяє суду зробити висновок
про те, що зазначене позовні вимоги про
визнання права власності на самовільно
збудований об'єкт нерухомості не
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства. Позивачем не доведено,
що при здійсненні будівництва об'єктів
нерухомості був дотриманий
відповідний порядок щодо будівництва
відповідних споруд та того що
зазначений будинок було збудовано саме
нею. Позивач не довів порушення її
цивільного права, тому не потребує
захисту цього права у обраний нею
спосіб.

Щодо позовної вимоги про визнання за
позивачем права користування
земельною ділянкою згідно схеми, що
додається до договору № 17/2 від 31.05.2002
року, тов. цій частині позов також не
підлягає задоволенню, оскільки
стороною позивача у судовому засіданні
не доведено й не надано беззаперечних
доказів щодо порушення його прав цій
частині.

Крім того, відповідно до ст. 126 ЗК
України, право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Крім того, відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь в справі.
Кожна сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За вказаних обставин та вимог закону
суд вважає необхідним відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.331,375, 376 ЦК України, ст. 126
ЗК України, ст.ст. 5,60, 224 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Адамант», третя
особа: Реєстраційна служба
Обухівського міськрайонного
управління юстиції, про визнання права
власності на будинок та визнання права
на користування земельною ділянкою
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача або представника,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання його копії. У цьому разі
строк на апеляційне оскарження рішення
починає відраховуватись з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Київської області
через Обухівський районний суд
Київської області.

СуддяМора О. М.