У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Рівненської області
в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

суддів: Шеремет А.М., Демянчук С.В.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Сарненського районного суду від 3
лютого 2014 року у справі за позовом
Комунального підприємства
«Житлосервіс» Сарненської міської
ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за
надані послуги з утримання будинку,
споруд та прибудинкової території,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сарненського районного суду
від 3 лютого 2014 року зазначений позов
Комунального підприємства
«Житлосервіс» Сарненської міської
ради (далі - КП «Житлосервіс»)
задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на
користь позивача 3 282,71 гривень боргу з
наданих послуг з утримання будинку,
споруд та прибудинкової території і
229,40 гривень понесеного судового збору.

У поданій на рішення суду апеляційній
скарзі відповідач покликався на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та на порушення норм
матеріального і процесуального права.
На її обґрунтування зазначав про те, що
договір на надання житлово-комунальних
послуг між сторонами всупереч ч.1 ст.19
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» не укладався, а пропозицій з
приводу врегулювання договірних
відносин від позивача не надходило,
хоча він особисто в 2012 році звертався
до КП «Житлосервіс» про його укладення.
Відповідач не користується
централізованою тепломережею,
оскільки квартира обладнана
автономним опаленням, а тому вважав
покладення на нього спірних витрат
хибним.

Зазначав про неналежне надання
позивачем житлово-комунальних послуг:
не проводилась чистка каналізаційної
мережі, вентиляційних каналів, ремонт
електрощитової. Фарбування, заміну
труб водопровідної мережі та вхідні
двері у під'їзді зроблено за особисті
гроші мешканців будинку. Послуги з
обслуговування і ремонту
водопровідної мережі, вивозу сміття,
прибирання сходових клітин та
прибудинкової території він оплачував
регулярно щомісяця.

Крім того, вважав неправильною оцінку
судом наданих КП «Житлосервіс»
доказів.

З цих підстав просив рішення
Сарненського районного суду від 3
лютого 2014 року скасувати та ухвалити
нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
ОСОБА_1, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.
Задовольняючи вимоги КП «Житлосервіс»,
суд першої інстанції правильно виходив
з обґрунтованості та доведеності
позову, оскільки відповідач визнав, що
свої зобов'язання зі сплати коштів за
надані послуги з утримання будинку та
прибудинкової території він не
виконував, а фактичне надання послуг
підтверджено перевіреними і оціненим
доказами.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, де
мешкає і зареєстрований.
Багатоквартирний будинок та
прибудинкова територія знаходяться на
обслуговуванні КП «Житлосервіс».

Між сторонами договір про надання
послуг з утримання будинку, споруд та
його прибудинкової території не
укладався.

Вважаючи, що з червня 2010 року
відповідач провадив оплату наданих
послуг з обслуговування будинку,
споруд і прибудинкової території з
порушенням набутих зобов'язань, КП
«Житлосервіс» звернувся до суду, який у
жовтні 2013 року видав судовий наказ про
стягнення 3 199, 62 гривень
заборгованості, а в листопаді 2013 року
скасував його.

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду вже з позовом про стягнення з
ОСОБА_1 3 282, 71 гривень заборгованості за
послуги з утримання будинку, споруд та
прибудинкової території.

Згідно із ч. 2 ст. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» власники квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і
зобов'язані брати участь у загальних
витратах, пов'язаних з утриманням
будинку і прибудинкової території
відповідно до своєї частки у майні
будинку.

Норми п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачають обов'язок споживача
оплачувати надані житлово-комунальні
послуги у строки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частини 1 і 3 ст. 11 ЦК України визначають
виникнення цивільних прав і обов'язків
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства.

Наведені обставини вказують про те, що
споживач зобов'язаний оплатити
фактично надавані йому КП
«Житлосервіс» житлово-комунальні
послуги навіть без укладення договору
між сторонами. Тим більше, обов'язок
ініціювати договірні відносини між
споживачем і виконавцем норми ч. 3 ст. 20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» покладають саме на споживача,
а будь-яких об'єктивних і переконливих
доказів про його пропозицію укласти в
2012 році договір, на чому наполягав
відповідач, матеріали справи не
містять.

Не можна погодитися з покликаннями
автора апеляційної скарги про
неналежність надаваних послуг,
оскільки жодних доказів про його
звернення до КП «Житлосервіс» з цього
приводу він не надав, а судом їх здобуто
не було.

Щодо доводів про витрати ОСОБА_1 на
встановлення вхідних дверей в під'їзд,
то колегія суддів з їх переконливістю
погодитися не може через
необґрунтованість. Наявна в матеріалах
справи накладна №79 від 29.10.2011 року не
ідентифікується з відповідачем і не є
належним доказом його заперечень проти
позову (а.с. 144).

Як убачається з розрахунку нарахувань,
здійснених ОСОБА_1, необґрунтованими є
і його доводи про помилковість
покладення обов'язку сплатити вартість
наданих послуг з теплопостачання,
оскільки такі послуги йому не
надавалися і до спірної заборгованості
не включені.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
підставами для залишення апеляційної
скарги без задоволення є додержання
судом першої інстанції вимог закону
при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Сарненського районного суду
від 3 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
С.В.Демянчук

А.М.Шеремет