Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Колодійчука
В.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Вінниці про
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я на
виробництві за касаційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Вінниці на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 17 лютого 2014 року,

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Вінниці про
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я на
виробництві в розмірі 80 290 грн.

Позов мотивовано тим, що з 1998 року по 2001
рік вона працювала на посаді палатної
медичної сестри Вінницької обласної
психіатричної лікарні №2, відділення
№4 для туберкульозних хворих легеневої
форми туберкульозу.

Зазначала, що у висновку Центральної
лікарсько-експертної комісії
Українського профілактичного центру
від 6 лютого 2001 року зафіксовано, що
вказана професія стала причинною
розвитку у неї професійного
захворювання - вогнищевий туберкульоз
верхньої частини правої легені.

У травні 2001 року Вінницькою обласною
медико-соціальною експертною комісією
їй було встановлено 30% втрати
професійної працездатності, а 2 жовтня
2003 року втрата працездатності була
встановлена в розмірі 35 %.

Вказувала, що стан її здоров'я постійно
погіршувався, їй було завдано тяжкі
фізичні та моральні страждання,
змінено звичний уклад життя, що вимагає
додаткових зусиль для організації
життя та матеріального забезпечення,
яке полягає в постійному лікуванні.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 17 лютого 2014 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Вінниці на
користь ОСОБА_4 у відшкодування
моральної шкоди 15 000 грн. Судові витрати
віднесено на рахунок держави. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні заявленого позову
відмовити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Частково задовольняючи позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що згідно висновку
медико-соціальної експертної комісії
від 12 червня 2001 року позивачці вперше
встановлено стійку втрату
працездатності в зв'язку з професійним
захворюванням, тому вона має право на
відшкодування моральної шкоди й
обов'язок такого відшкодування законом
покладено на відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Зазначений висновок відповідає нормам
статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
професійної працездатності», який
вступив у дію з 1 квітня 2001 року.

Скасування норм про відшкодування
моральної шкоди застрахованим з 1 січня
2006 року на правовідносини сторін не
поширюється, оскільки закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії у часі.

При вирішенні розміру відшкодування
моральної шкоди, суди врахували
характер та обсяг страждань і
немайнових втрат, який зазначала
позивачка.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Вінниці
відхилити, рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 11
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 17 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

М.К. Гримич

В.М. Колодійчук