Справа № 2-54/2014 рік.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2014 року
м. Новоселиця

Новоселицький районний суд
Чернівецької області у складі
головуючого судді

Вівчар Г.А.

при секретарі Кріган Ю.В.

за участю прокурора Сімків Є.В.

позивача ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_3,
ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника третьої особи Кисилиця
Є.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Новоселиця цивільну
справу за позовом прокурора
Новоселицького району в інтересах
ОСОБА_7 та неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9
до Новоселицької міської ради, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, третьої особи
Новоселицького КБТІ, АКІБ "УкрСиббанк",

- про визнання розпорядження органу
приватизації №266 від 20.04.2004 року та
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно №134438 від 05.05.2004 року
недійсним, суд -

встановив:

Прокурор подав позов в інтересах
ОСОБА_7 та неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9
в якому посилається на те, що липні 1996
року позивачка вийшла заміж за ОСОБА_13
і у зв'язку з цим в серпні 1996 року
знялась з реєстрації за адресою свого
проживання по АДРЕСА_1 В лютому 1997 року
позивачка повернулась в м. Новоселиця,
стала на облік у Новоселицький ЦРЛ по
вагітності і проживала без прописки по
АДРЕСА_1

Відповідно до ст..71,72 ЖК України,
прокурор вважає, що позивачка не
втратила право на житло, та мала право
на реєстрацію за місцем проживання а
саме по АДРЕСА_1

Після народження сина ІНФОРМАЦІЯ_7
позивач повернулась до подальшого
проживання в АДРЕСА_1, але була
зареєстрована по АДРЕСА_2

30.06.2005 року позивачка розірвала шлюб з
ОСОБА_13.

З моменту повернення з Російської
Федерації позивачка зі своїми дітьми
постійно проживала в квартирі по
АДРЕСА_1

20.04.2004 року розпорядженням органу
приватизації - Новоселицької міської
ради №266 за заявою ОСОБА_10 була
проведена приватизація квартири по
АДРЕСА_1 на ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12.

Прокурор вважає, що дана приватизація
порушує права та інтереси ОСОБА_7 та
неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, які на
момент приватизації проживали в неї і
мали частку.

Прокурор просить суд визнати не
дійсним розпорядження органу
приватизації - Новоселицької міської
ради №266 від 20.04.2004 року про передачу у
приватну власність квартири по
АДРЕСА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
визнати не дійсним свідоцтво на право
власності і поновити строк позовної
давності.

В судовому засіданні прокурор і
позивач підтримали позов в повному
обсязі з зазначених у позовній заяві
підстав. Крім того прокурор зазначив,
що строк позовній давності не
пропущений відповідно до підстав
зазначених у ст..268 ЦК України, оскільки
даний спір є немайнового характеру і на
нього позовна давність не поширюється.

Представник м/ради в судовому
засіданні позов визнав, однак не
обґрунтував підстави визнання
заявленого позову.

ОСОБА_11 та його представник ОСОБА_4
позов не визнали і суду пояснили, що
позивач не була прописана і не
проживала по АДРЕСА_1 Позивач разом зі
своїми дітьми проживала по АДРЕСА_3 в
квартирі свого чоловіка ОСОБА_13
Повернулась в квартиру по АДРЕСА_1
після припинення шлюбу.
Розпорядженням органу приватизації -
Новоселицької міської ради №266 за
заявою ОСОБА_10 була проведена
приватизація квартири по АДРЕСА_1 а
тому вона (ОСОБА_7) відповідно до вимог
діючого Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» станом на 20.04.2004 року не мала
право на приватизацію. Просять суд
застосувати строк позовної давності до
заявленого позову.

Представник АКІБ "УкрСиббанк" суду
пояснив, що спірна квартира перебуває в
іпотеці у Банку, тому вони як особи які
зацікавлені в даному спорі позов не
визнають в повному обсязі просять суд
відмовити у його задоволенні за
пропуском строку позовної давності.

Наданими сторонами доказами судом
встановлено, що відповідно до
розпорядження органу приватизації
Новоселицької міськради від 20.04.2004 року
за №266 квартира по АДРЕСА_1, передана у
приватну власність ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12. Право власності зареєстровано
в державного реєстрі 05.05.2004 року.

З матеріалів цивільної справи №2-696/2013
рік а.с., 30, 44 вбачається, що відповідно
до поквартирної картки квартири по
АДРЕСА_1, станом на 21.04.2004 року наймачем
квартири була ОСОБА_10. В квартирі
зареєстровані ОСОБА_11 і ОСОБА_12.
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 знялась з
реєстрації 29.08.1996 року та вибуло для
подальшого проживання до Російської
Федерації.

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 була зареєстрована
по АДРЕСА_2 станом на 12.01.2000 року.

Згідно з ст..71 ЖК України, При
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад
шість місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за
тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім'ї понад шість місяців
у випадках:

1) призову на строкову військову
службу або направлення на
альтернативну (невійськову) службу, а
також призову офіцерів із запасу на
військову службу на строк до трьох
років - протягом усього періоду
проходження зазначеної військової
служби; перебування на військовій
службі прапорщиків, мічманів і
військовослужбовців надстрокової
служби - протягом перших п'яти років
перебування на дійсній військовій
службі;

2) тимчасового виїзду з постійного
місця проживання за умовами і
характером роботи або у зв'язку з
навчанням (учні, студенти, стажисти,
аспіранти тощо), у тому числі за
кордоном, - протягом усього часу
виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на
виховання до родичів, опікуна чи
піклувальника, у прийомну сім'ю,
дитячий будинок сімейного типу,
заклад для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування,
- протягом усього часу їх перебування у
родичів, опікуна чи піклувальника,
прийомній сім'ї, дитячому будинку
сімейного типу, закладі для
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування.

Якщо з будинку, квартири (їх частини)
вибула дитина (діти) і членів її (їх)
сім'ї не залишилося, це житло може бути
надано за договором оренди іншому
громадянину до закінчення строку
перебування дитини (дітей) у дитячому
закладі або до досягнення

нею (ними) повноліття і повернення
від родичів, опікуна чи
піклувальника, в окремих випадках - до
закінчення навчання в
загальноосвітніх навчальних закладах
усіх типів і форм власності, у тому
числі для громадян, які потребують
соціальної допомоги та соціальної
реабілітації, а також в
професійно-технічних чи вищих

навчальних закладах або до закінчення
строку служби у Збройних Силах
України та інших військових
формуваннях;

4) виїзду у зв'язку з виконанням
обов'язків опікуна чи піклувальника,
наданням батькам-вихователям
житлового будинку або багатокімнатної
квартири для створення дитячого
будинку сімейного типу - протягом
усього часу виконання таких обов'язків;

5) влаштування непрацездатних
осіб, у тому числі дітей-інвалідів,
у будинку-інтернаті та іншій установі
соціальної допомоги - протягом усього
часу перебування в них;

6) виїзду для лікування в
лікувально-профілактичному закладі -
протягом усього часу перебування в
ньому;

7) взяття під варту або засудження до
арешту, обмеження волі, позбавлення
волі на певний строк чи довічне
позбавлення волі - протягом усього
часу перебування під вартою або
відбування покарання, якщо в цьому
будинку, квартирі (їх частині)
залишилися проживати інші члени сім'ї.

Якщо в будинку, квартирі (їх частині)
не залишилися проживати інші члени
сім'ї наймача, це житло може бути
надано за договором оренди (найму) у
встановленому законом порядку іншому
громадянину до звільнення таких осіб
з-під варти або до відбуття ними
покарання.

У випадках, передбачених пунктами
1 - 7 цієї статті, право користування
жилим приміщенням зберігається за
відсутнім протягом шести місяців з дня
закінчення строку, зазначеного у
відповідному пункті.

Відповідно до Основ житлового
законодавства Союзу РСР і союзних
республік законодавством Союзу РСР і
Української РСР може бути встановлено
й інші умови і випадки збереження
жилого приміщення за тимчасово
відсутніми громадянами на більш
тривалий строк.

Згідно з ст..1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» Приватизація державного
житлового фонду (далі - приватизація) -
це відчуження квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках,
призначених для проживання сімей та
одиноких осіб, кімнат у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів, та належних до
них господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т. ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Згідно з ст..65 -1 ЖК України, Наймачі
жилих приміщень у будинках державного
чи громадського житлового фонду можуть
за згодою всіх повнолітніх членів
сім'ї, які проживають разом з ними,
придбати займані ними приміщення у
власність на підставах, передбачених
чинним законодавством.

Згідно з ч.4 ст.268 ЦК України, позовна
давність не поширюється на вимогу
власника або іншої особи про визнання
незаконним правового акту органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Суд провівши системний аналіз
зазначених правових норм у сукупності
за наданими сторонами поясненнями і
доказами дійшов висновку, що ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_6 знялась з реєстрації 29.08.1996
року з квартири по АДРЕСА_1 і виїхала до
Російської Федерації. Повернувшись на
Україну в середині 1997 року проживала в
квартирі свого чоловіка ОСОБА_13 по вул.
Гоголя в м. Новоселиця разом з її
малолітніми дітьми ОСОБА_8, ОСОБА_9,
тобто станом на 20.04.2004 року не була
зареєстровані за адресою АДРЕСА_1, і
відповідально до ст..71 ЖК України за нею
не збереглося право на проживання в
даній квартирі як колишнього наймача, а
тому вона та її діти не мають право на
отримання частки в даній квартирі
відповідно до вимог ст.. 65 - 1 ЖК України
і ст..1 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду».

Суд вважає, що до правових норм які
склалися між сторонами за даним
позовом, позовна давність не
поширюється відповідно до ч.4 ст.268 ЦК
України, оскільки прокурор в інтересах
позивача просить про визнання
незаконним правового акту органу
державної влади - розпорядження органу
приватизації Новоселицької міськради
від 20.04.2004 року за №266, а тому в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити за безпідставністю.

Суд відповідно до вимог ст..88 ЦПК
України, враховуючи що прокурор
звільнений від сплати судового збору
при зверненні до суду з позовом в
інтересах громадян вважає, що судові
витрати слід віднести за рахунок
держави.

Керуючись ст..10,11,59,60,61,88, 208-218 ЦПК
України, ст..268 ЦК України, ст..65-1,71 ЖК
України. ст..1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», суд,

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог
прокурора Новоселицького району в
інтересах ОСОБА_7 та неповнолітніх
ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Новоселицької
міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
третьої особи Новоселицького КБТІ,
АКІБ "УкрСиббанк", - про визнання
розпорядження органу приватизації №266
від 20.04.2004 року та свідоцтва про право
власності на нерухоме майно №134438 від
05.05.2004 року недійсним

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернівецької області через
Новоселицкий районний суд в 10-денний
строк з дня проголошення.

Суддя: