Справа № 310/2609/13-ц
РІШЕННЯ

(заочне)

Іменем України

12 березня 2014 року
Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області

у складі:

головуючого - судді Ревуцького С.І.

при секретарі - Мазняк О.Ю.

з участю - позивача ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в
м.Бердянську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
батьківства та стягнення аліментів на
утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в
якому вказує, що з лютого 2010 року до
квітня 2011 року вона перебувала з
відповідачем у фактичних шлюбних
відносинах, вели спільне господарство.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька
ОСОБА_4. Спільну заяву про походження
від нього доньки відповідач підписати
відмовився. Відповідно, запис про
батька дитини у Книзі реєстрації
народжень був проведений в порядку
ст.135 СК України (прізвище матері, по
батькові зі слів матері. До дня
народження дитини, а також перші місяці
після її народження відповідач
проявляв піклування про позивачки та
дитину, забезпечував матеріально,
купував речі обом, допомагав доглядати
дитину. Як працівник лікарні,
відповідач допомагав позивачці стати
на облік та проходити вся необхідні
процедури в жіночій консультації,
приносив до лікарні продукти. На час
звернення до суду відповідач повністю
припинив будь-які стосунки з
позивачкою та дитиною, не бажає
визнавати себе батьком дитини і
надавати матеріальну допомогу. Тому
позивачка звернулась до суду, в своєму
позові просила визнати, що відповідач
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягнути з
відповідача на користь позивача
аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх
видів заробітку (доходу), але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку щомісяця до
досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали, дали пояснення, аналогічні
викладеним в позові, а також додали, що
сторони проживали спільно як подружжя
з лютого 2010 року по квітень 2011 року у
кімнаті гуртожитку позивачки, в грудні
2010 року дізналися про вагітність
позивачки. Проти народження дитини
відповідач не заперечував. В
жовтні-листопаді 2011 року відповідач
захворів на туберкульоз та на сімейній
раді було вирішено, що він тимчасово
поживе окремо від позивачки та дитини з
метою безпеки, але приходив до
гуртожитку позивачки майже кожен день..
Поступово відповідач приходив все
рідше, і з початку 2012 року перестав
спілкуватись з позивачкою та дитиною
взагалі, матеріальної допомоги не
надає. В лютому-березні 2012 року
позивачка дізналася, що у нього інша
жінка. За інформацією позивачки,
відповідач постійно працює в
Бердянській лікарні та має офіційну
заробітну плату близько 2000 грн. Сама
позивачка має дохід лише у вигляді
соціальної допомоги близько 700 грн.
щомісяця, з серпня 2014 року буде
отримувати 130 грн. Щомісяця, іншого
доходу не має. Просили позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 до судового
засідання жодного разу не з'явився, про
місце та час розгляду справи був
повідомлений належним чином, будь-яких
заперечень проти позовних вимог до
суду не надіслав.

В порядку ст.224 ЦПК України, суд
розглянув справу в заочному порядку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6
показала, що є матір'ю позивачки, знала,
що з лютого 2010 року її донька живе з
відповідачем у фактичному шлюбі. У
лютому 2011 року, коли вже було відомо про
вагітність доньки, мала особисту
розмову з відповідачем, він не
відмовлявся від свого батьківства,
планував офіційно зареєструвати шлюб.
Під кінець вагітності та у перші місяці
після народження дитини свідок бувала
у своєї доньки дуже часто, постійно
бачила там відповідача, він активно
приймав участь у догляді за дитиною,
називав її донькою, говорив, що це його
перша дитина, пишався цим. Потім
відповідач захворів туберкульозом,
тимчасово перестав проживати з
позивачкою і поступово взагалі
припинив спілкування.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7
показала, що є сусідкою по гуртожитку
позивачки. Як сусідка, з квітня 2010 року
постійно бачила у гуртожитку
відповідача, з цього, його поведінки та
слів позивачки розуміла, що він
проживає з ОСОБА_1 у фактичному шлюбі.
Під час вагітності позивачки багато
разів бачила, як вони гуляли разом.
Після народження дитини самостійно
гуляв з дитиною, розповідав свідку, як
допомагав позивачці в організації її
медичного нагляду та пологів. Через
кілька місяців після народження дитини
свідок перестала бачити відповідача у
гуртожитку взагалі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8
показала, що є знайомою позивачки та
відповідача. Зі слів позивачки та
власних спостережень знала, що в 2010
році вони почали проживати разом, потім
позивачка завагітніла, народила
дитину. На наступний день після пологів
свідок особисто була у пологовому
будинку та бачила там відповідача, який
тримав на руках народжену дитину та вів
себе, як батько цієї дитини. Пізніше
позивачка розповідала, що відповідач
купив дитині ліжко та інші речі. Через
деякий час відповідач покинув ОСОБА_1
та дитину і, наскільки знає свідок зі
слів позивачки, на теперішній час вони
разом не проживають.

Заслухавши пояснення позивача та її
представника, свідчення свідків,
вивчивши матеріали справи, суд
доходить висновку про необхідність
задоволення позовних вимог на підставі
наступного.

Згідно свідоцтва про народження
НОМЕР_2, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2,
її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Позивачка на час народження дитини не
знаходилась у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ч.1 ст.126 СК України,
походження дитини від батька
визначається за заявою жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою. Така заява може бути подана
як до, так і після народження дитини до
державного органу реєстрації актів
цивільного стану.

В даному випадку суд вважає
встановленим, що вказана заява подана
до РАЦС не була, тому у свідоцтві про
народження батько дитини був записаний
на підставі ст.135 СК України. Цей факт
підтверджується листом начальника
відділу ДРАЦС по м.Бердянську від
15.03.2013р.

Відповідно до ч.1,2 ст.128 СК України, за
відсутності заяви, право на подання
якої встановлено статтею 126 цього
Кодексу, батьківство щодо дитини може
бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є
будь-які відомості, що засвідчують
походження дитини від певної особи,
зібрані відповідно до ЦПК України.

За клопотанням позивача та її
представника 03.09.2013р. судом була
призначена медико-генетична
експертиза з метою встановлення
батьківства відповідача ОСОБА_3 по
відношенню до вказаної дитини, але
відповідач для участі у проведенні
експертизи тричі не з'явився, про час та
місце її проведення був повідомлений
належним чином, тому ця експертиза
проведена не була з вини відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України, у
разі ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

В даному випадку ухилення від
проведення медико-генетичної
експертизи було з боку відповідача,
тому суд вважає за необхідне вважати це
доказом на користь позовних вимог
позивача.

Крім того, факт батьківства
відповідача по відношення до дитини -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується
свідченнями свідків, допитаних в
судовому засіданні.

Крім того, відповідно до довідки КП
«Бердянська міська дитяча лікарня та
пологовий будинок» та копії
індивідуальної карти вагітної та
породілля №234, зі слів ОСОБА_1 в графі
«Прізвище та місце роботи чоловіка»
вказується ОСОБА_3.

За таких обставин, факт батьківства
відповідача ОСОБА_3 по відношенні до
дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 суд вважає
доведеним, позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України,
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

В даному випадку, на підставі наявних
доказів та за умови відсутності
будь-яких заперечень з боку
відповідача стосовно розміру
аліментів, суд вважає за необхідне
позовні вимоги в частині стягнення
аліментів також задовольнити в повному
обсязі.

Судові витрати позивача у вигляді
судового збору за подачу позовної
заяви в сумі 114,70 грн. та за забезпечення
позову в сумі 114,70 грн., а також оплати за
друкування об'яви у газеті з
повідомленням відповідача в сумі 180
грн. підтверджуються документально,
тому підлягають стягненню з
відповідача на підставі ст.88 ЦПК
України. Судовий збір за позовні вимоги
в частині стягнення аліментів підлягає
стягненню з відповідача на користь
держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
повністю.

Визнати, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІН
НОМЕР_1, є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІІН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 аліменти
на утримання доньки - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх
видів заробітку (доходу), але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку щомісяця до
досягнення дитиною повноліття,
починаючи стягнення з 19.03.2013р.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
понесені нею судові витрати в
загальній сумі 409,40 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів
допустити негайному виконанню в межах
суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції протягом 10
днів з дня його проголошення. У разі
якщо рішення було постановлено без
участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом 10 днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: С. І. Ревуцький