АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-2/796/ 6619 /2014
Головуючий у 1-ій інстанції -
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач
Л.Д.

суддів: Шахової О.В.,
Головачова Я.В.

при секретарі
Боярській І.І.

за участю осіб: представника
позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої
служби Дніпровського районного
управління юстиції в м. Києві про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
поданою представником ОСОБА_2

на ухвалу Дніпровського
районного суду м.Києва від 31 березня 2014
року

в с т
а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду
м.Києва від 31.03.2014 року відмовлено у
відкритті провадження у справі за
позовом ОСОБА_3 до Відділу
ДВСДніпровського РУЮ в м. Києві про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2,
діючи в інтересах ОСОБА_3, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
ухвалу скасувати та направити справу
до суду першої інстанції для вирішення
питання про відкриття провадження у
справі та її розгляду іншим суддею.
Посилається на незаконність,
необґрунтованість постановленої
ухвали, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для
вирішення судом питання про відкриття
провадження у справі, порушення судом
норм процесуального права.

Судом першої інстанції, на думку
апелянта, невірно визначено те, що
подана позовна заява по оскарженню
рішення, дій, бездіяльності ВДВС,
вчинених при виконанні рішення,
ухваленого загальним судом за
правилами ЦПК України не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства, оскільки він звернувся до
суду з позовними вимогами, які
підлягають розгляду саме в порядку
цивільного судочинства.

Судом невірно тлумачено викладене в п.6
Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 3 від
13.12.2010р. «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», при цьому не взято до уваги п. 2
цієї Постанови.

Скарги сторони виконавчого
провадження щодо виконання судових
рішень, ухвалених за правилами ЦПК,
підлягають розгляду судом, який
розглянув відповідну справу у першій
інстанції, тобто тим судом, що видав
виконавчий документ. Інші учасники
виконавчого провадження та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративногосуду у порядку,
передбаченому законом.

Вищенаведене свідчить про помилкове
тлумачення та застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права судом першої
інстанції, що призвело до ухвалення
незаконного рішення, яким позивачу
відмовлено в доступі до правосуддя.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ОСОБА_2 підтримав
апеляційну скаргу в повному обсязі,
посилаючись на доводи, викладені в ній.
Позивачка ОСОБА_3, представник ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, про що свідчать
розписки.

Неявка вказаних осіб в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
постановленої ухвали в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Так, відмовляючи у відкритті
провадження у вказаній цивільній
справі, суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача не підлягають
розгляду в порядку цивільного
судочинства, а підлягають розгляду в
прядку адміністративного судочинства,
оскільки позивачем фактично
оскаржуються дії, бездіяльність,
рішення ВДВС щодо стягнення з боржника
за виконавчим провадженням
виконавчого збору та витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій.

Проте, даний висновок суду першої
інстанції не в повній мірі відповідає
обставинам справи.

Так, дійсно вимоги позивача про
скасування постанов ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві про
стягнення з боржника за виконавчим
провадженням - ОСОБА_3 виконавчого
збору та витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій дійсно не підлягають
розгляду в порядку цивільного
судочинства, що відповідає положенням
пункту 6 постанови № 3 Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій, бездіяльності
державної виконавчої служби» від 13.12.2010
року.

Проте, за заявленими вимогами
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (крім
вищезазначених вимог) також просить
суд визнати нечинною постанову про
відкриття виконавчого провадження від
30.01.2013 року, визнати бездіяльність
посадових осіб Відділу ДВС
Дніпровського РУЮ в м. Києві, щодо
своєчасного ненаправлення боржнику за
виконавчим провадженням копії даної
постанови протиправною. Діні вимоги
позивача підлягають розгляду саме в
порядку цивільного судочинства,
оскільки прийняття органами Державної
виконавчої служби України, її
посадовими особами будь-яких рішень
(постанов тощо) в процесі здійснення
виконання судових рішень, ухвалених за
правилами цивільного судочинства, у
розумінні ст.383 ЦПК України є діями цих
органів та осіб, то відповідні рішення
також підлягають оскарженню в порядку
цивільного судочинства.

Таким чином, позивач об'єднав в
одному позові вимоги, які підлягають
розгляду за правилами різних видів
судочинства, що суперечить вимогам ст.
16 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої
інстанції повинен був залишити даний
позов без руху і у відповідності до
положень ст. 119 ЦПК України, вказати
позивачу на недоліки його позовної
заяви: уточнити особу позивача,
оскільки даний позов пред'явлено
позивачем ОСОБА_2, а боржником у
виконавчому провадженні була ОСОБА_3,
звернути увагу на Розділ VІІ ЦПК
України та роз'яснити право на
звернення до суду зі скаргою, вказати
на недопустимість об'єднання в одному
провадженні вимог, які розглядаються
за різними видами судочинства та
надати строк на усунення цих недоліків.
Але, суд цього не зробив та помилково
відмовив у відкритті провадження у
даній справі.

Наведені вище порушення судом першої
інстанції норм процесуального права
свідчать про те, що суд першої
інстанції порушив порядок
встановлений законом для вирішення
питання щодо прийняття позовної заяви
(відкриття провадження у справі,
залишення позову без руху) що є
підставою для скасування ухвали та
передачі питання про прийняття заяви (у
відповідності до вимог ЦПК України) на
новий розгляд до суду першої інстанції.

З врахуванням вищевикладеного,
апеляційна скарга задовольняється
частково.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.312,
313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду
м.Києва від 31 березня 2014 року скасувати,
передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: