Справа № 313/386/14-ц
Провадження № 2/313/152/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року
Веселівський районний суд

Запорізької області

В СКЛАДІ:

Головуючого судді:
Калабухової О.А.

При секретарі: Бадюла
В.А.

З участю:

Позивача: ОСОБА_1

Відповідача: ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому засіданні в
залі засідань Веселівського районного
суду цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до Веселівського
районного суду з позовною заявою в якій
виклала наступні обставини.

З початку 2012 року по вересень 2013 року
позивачка, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживала у цивільному шлюбі разом з
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з
відповідачем вели спільне
господарство, але шлюбні відносини у
встановленому законом порядку не
реєстрували.

За час спільного проживання у неї з
відповідачем народився син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3. Факт народження сина за
час спільного проживання
підтверджується свідоцтвом про
народження, серії НОМЕР_1, яке видане
02.08.2013 року відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Веселівського
районного управління юстиції
Запорізької області, в якому батьками
сина ОСОБА_3 записані позивачка та
відповідач. Факт батьківства
відповідачем до теперішнього часу не
оспорювався.

З відповідачем за час проживання,
погляди на життя та в побуті
розходилися у зв*язку з чим, у сім*ї
виникали непорозуміння. Створити
нормальні стосунки та взаємоповагу
один до одного, за час проживання,
позивачці та відповідачу не вдалося. У
зв'язку з цим, починаючи з вересня 2013
року позивачка та відповідач перестали
проживати разом і вести спільне
господарство. Після фактичного
припинення спільного проживання і до
теперішнього часу, вона проживає разом
з малолітнім сином ОСОБА_3, який і
перебуває на її утриманні.

Спочатку, після припинення спільного
проживання, відповідач періодично
надавав добровільно кошти на утримання
сина, але починаючи з січня місяця
поточного року аліменти на його
утримання, у добровільному порядку
відмовляється сплачувати.

Позивачка ніде не працює, оскільки
здійснюю догляд за малолітнім сином, у
зв'язку з чим позбавлена можливості
отримувати будь-які джерела доходу,
окрім державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку. Угоди щодо сплати відповідачем на
її користь аліментів на утримання
малолітнього сина ОСОБА_3 у
добровільному порядку не досягнуто.

Як відомо позивачці, відповідач
офіційно працює у Веселівській
районній адміністрації та щомісяця
отримує заробітну плату, проте
добровільно будь-які кошти на
утримання малолітнього сина останнім
часом не дає. Придбання сину одягу,
предметів гігієни, продуктів
харчування, ліків, в разі захворювання
останнього, здійснюється за її
рахунок.

В судовому засіданні позивачка
наполягає на позові та просить
стягнути аліменти з відповідача у
розмірі 1/4 частини заробітку (доходів)
щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, що відповідає
вимогам чинного законодавства, та це є
та сума, яка частково покриє видатки на
утримання щомісячного забезпечення
сина.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову не заперечує, згоден сплачувати
аліменти на утримання сина у розмірі ?
частини заробітку (доходів) щомісяця,
але не менш ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку. Згоден на стягнення
з нього судового збору.

Вислухавши позивача, відповідача,
вивчивши матеріали справи суд
відмічає, що дитина знаходиться на
утриманні позивачки. Угоди про
добровільну сплату аліментів між
сторонами не досягнуто. Відповідач
матеріальної допомоги не надає. Таким
чином суд вважає позов задовольнити,
стягнути з відповідача аліменти на
утримання дитини в розмірі ? частини
заробітку (доходів) щомісяця, але не
менш ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Діти мають рівні права та обов'язки
щодо батьків незалежно від того, чи
перебували їхні батьки у шлюбі між
собою, що передбачено статтею 142
Сімейного кодексу України.

Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу
України передбачено, що мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Статтею 183 Сімейного кодексу України
передбачено, що частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу
України, аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову.

Крім того з відповідача належить
стягнути судові витрати.

Керуючись ст.ст. 180,181, 182, 184 Сімейного
кодексу, ст.ст. 208 - 218 ЦПК України, СУД -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти
на утримання малолітньої дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісяця у розмірі
1/4 частини заробітку (доходів) щомісяця,
але не менш ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, до досягнення ним
повноліття, тобто 24 липня 2031 року
включно.

Строк стягнення аліментів визначити з
дня звернення позивачки до суду, а саме
05 березня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судові витрати - судовий збір в розмірі
243гривені 60 копійок.

Допустити негайне виконання в розмірі
місячних стягнень.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Запорізького
апеляційного суду через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10 - денний строк з дня
винесення рішення.

СУДДЯ: ___________ О.А. Калабухова

02.04.2014