АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/6753/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 березня 2014 року в
справі за позовом Комунального
підприємства «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року позивач звернувся в
суд з позовом до відповідачів про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги.

Свої вимоги мотивував тим, що
відповідачі є власниками квартири
АДРЕСА_1, в якій зареєстровані та
проживають, проте платежі здійснюють
не регулярно, внаслідок чого утворився
борг, який станом на жовтень 2013 року
складає - 4612,05 грн., та який просив
стягнути солідарно з відповідачів на
його користь.

Крім того, у зв'язку з відмовою
відповідачів погасити борг у
добровільному порядку, просив також
стягнути інфляційні втрати у розмірі -
533,24 грн. та 3,0 % річних в сумі - 339,41 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 березня 2014 року
позов Комунального підприємства
«Центр обслуговування споживачів
Шевченківського району» задоволено.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь Комунального
підприємства «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району»
суму заборгованості за квартирну плату
та комунальні послуги в розмірі по - 2 306
гривень 02 коп.; інфляційні нарахування
у розмірі по - 266 гривень 62 коп.; 3%
річних від суми боргу у розмірі по - 169
гривень 56 коп.; судовий збір у розмірі
по - 114 грн. 70 коп. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням,
відповідачі подали апеляційну скаргу,
в якій просять скасувати рішення та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Зазначають, що в позовній заяві не
зазначено конкретний період за який не
сплачено комунальні послуги, що
позбавляє вирішити питання про
застосування строку позовної давності.

Зауважують, що борг виник у зв'язку з
незгодою з тарифами позивача за
користування прибудинковою
територією, через що неодноразово
зверталися з заявами до позивача.

Звертають увагу й на те, що станом на 31
травня 2013 року заборгованість по
сплаті за житлово-комунальні послуги
складала 1829,09 грн., а вже станом на 12
листопада 2013 року склала 5539,69 грн.

Розрахунок заборгованості, наданий
позивачем складений з 01.10.2006 року по
01.10.2013 року, тобто за 7 років, що є
порушенням строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є
власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних
частках й відповідно стягнуто
заборгованість в рівних частках.

Разом з тим, такий висновок суду
суперечить дійсності, оскільки зі
Свідоцтва про право власності на житло
від 30 жовтня 2000 року вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях, тобто
по 1/3 частці кожному (а.с.31).

ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 померла, та її 1/3
частину квартири успадкував ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 05.12.2012 року
(а.с.35).

Таким чином, ОСОБА_3 на праві власності
належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, а
ОСОБА_2 - 1/3 частина зазначеної квартири.

Згідно довідки Форми №3 від 01.11.2013 року
ТОВ «Кийградсервіс» у квартирі
зареєстровані та проживають ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 (а.с.9).

Сторонами не заперечується, що позивач
є виконавцем житлово-комунальних
послуг, який виконав свої зобов»язання,
оскільки суду не надано відповідних
доказів на спростування зазначеного.

Згідно статей 66, 67, 162 ЖК України за
користування житловим приміщенням, що
належить громадянинові на праві
приватної власності, сплачується плата
за утримання будинку, прибудинкової
території та плата за спожиті
комунальні послуги.

Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

У силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Разом з тим, встановлено, що
відповідачі свої зобов»язання
належним чином не виконують у зв»язку з
чим у них утворилася заборгованість.

З розрахунку заборгованості, наданого
позивачем вбачається, що за період з
01.10.2006 року по 01.10.2013 року борг
відповідачів становить 5539,69 грн.
(а.с.5-6,51-52,56-57), разом з тим, позивач
просив стягнути суму боргу в розмірі -
4612,05 грн.

Сторонами не заперечується, що даний
борг утворився в зв»язку з несплатою
відповідачами нарахованих коштів за
надані послуги з утримання і
прибирання будинку і прибудинкової
території.

В свою чергу, заслуговують на увагу
колегії суддів посилання відповідачів
на те, що судом безпідставно відмовлено
в задоволенні клопотання про
застосування строку позовної давності
з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні зазначено
клопотання, суд виходив з того, що
перебіг позовної давності переривався.

Проте такий висновок суперечить
вимогам закону виходячи з наступного.

Згідно ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, протягом всього
періоду з 01.10.2006 року по 01.10.2013 року
відповідачами щомісячно, проте не в
повному обсязі, здійснювалася оплата
за житлово-комунальні послуги.

Проте часткова оплата вартості наданих
комунальних послуг не свідчить про
визнання боргу, так як відповідачі не
погоджуються з тарифами за якими
позивач нараховував плату й щомісячно
платили кошти, які на їхню думку мали б
ними сплачуватися.

Позивачем не надано жодного доказу
того, що відповідачі здійснювали
погашення існуючої заборгованості, а
не, як зазначено ними, оплачували
послуги вчасно проте з урахуванням
інших тарифів, які вони вважають
справедливими.

Таким чином, клопотання відповідачів
про застосування строку позовної
давності є обґрунтованим, й стягненню
підлягає заборгованість за період з
листопада 2010 року по жовтень 2013 року.

На вимогу суду апеляційної інстанції,
представником позивача було надано
уточнений розрахунок заборгованості,
нарахованої в межах позовної давності,
з якого вбачається, що сума боргу
становить 4218,73 грн., інфляційні витрати
в розмірі 63,45 грн. та 180,61 грн. 3% річних.

Не ґрунтуються на доказах посилання
відповідачів на те, що тарифи за якими
нараховувалася заборгованість
завищені, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
ціни/тарифи на комунальні послуги та
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій формуються
і затверджуються центральними
органами виконавчої влади,
національними комісіями, що здійснюють
державне регулювання у відповідних
сферах, та органами місцевого
самоврядування відповідно до їхніх
повноважень, визначених законом.

Встановлено, що з лютого 2011 року
позивачем застосовувались тарифи за
прибирання і утримання будинку і
прибудинкової території на підставі
розпорядження КМДА від 29.12.2010 року №1221
«Про встановлення тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій та їх
структури» згідно якого тариф становив
3,24 грн. за 1 кв.м. загальної площі
квартири будинку АДРЕСА_2. Оскільки
загальна площа квартири 55,18 кв.м., тому
щомісячна оплата становить - 178,78 грн.
(55.18 х 3,24).

За період з червня 2009 року по січень 2011
року тариф за прибирання і утримання
будинку і прибудинкової території
становив - 2 грн. за кв.м. загальної площі
відповідно до встановленого тарифу
розпорядженням КМДА №518 від 29.04.2009 року,
а за пізніші періоди тариф був - 0,76 грн.
встановлений розпорядженнями КМДА №748
від 19.05.2000 року, №1574 від 30.10.2006 року, №141
від 12.02.2007 року, №641 від 30.03.2007 року.

Оцінивши наданий позивачем розрахунок
боргу, колегія суддів вважає, що
позивач обґрунтовано нарахував
вказані суми.

Крім того, в силу ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачі, скориставшись своїми
правами на власний розсуд, не надали до
суду апеляційної інстанції
зустрічного розрахунку та письмових
пояснень щодо нарахувань за
житлово-комунальні послуги з
посиланням на нормативно-правові акти.

Доводи ОСОБА_2 в суді апеляційної
інстанції зводяться до того, що
прибудинкова територія не має
відношення до його квартири, а тому він
не повинен за неї сплачувати.

Також колегією суддів береться до
уваги те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є
дитиною війни, тому має право на 25 %
знижки за нараховані
житлово-комунальні послуги.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
скасування рішення суду з ухваленням
нового про часткове задоволення позову
та стягнення з ОСОБА_2 на користь
позивача заборгованості за
житлово-комунальні послуги в розмірі
1391,50 грн. з урахуванням пільги в розмірі
25 %, й з ОСОБА_3 на користь позивача 3071,29
грн. заборгованості.

Крім того, з урахуванням вимог ст..88 ЦПК
України, з ОСОБА_2 на користь позивача
підлягає стягненню 81,20 грн. судового
збору, та 162,40 грн. судового збору з
ОСОБА_3

Решта позовних вимог задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст.256,257,264 ЦК України,
ст.ст. 88,303,304,307,308, 313-314,316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове.

Позов Комунального підприємства
«Центр обслуговування споживачів
Шевченківського району» задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району»
заборгованість з урахуванням пільги 25 %
в розмірі 1391,50 грн. та судовий збір в
сумі 81,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району»
заборгованість в сумі 3071,29 грн. та
судовий збір в сумі 162,40 грн.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги до цього суду.

Головуючий:

Судді: