Справа № 462/8214/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року

Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Іванюк
І.Д.

при секретарі с/з - Обертас
Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові справу
за позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м. Львова та
Залізничного відділу соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
встановлення фату перебування на
утриманні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом
про встановлення факту перебування на
утриманні ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3. Свої вимоги мотивує тим,
що її батько ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 був
інвалідом 1 групи, поранення якого
пов'язане з захистом Батьківщини. Вона
тривалий час здійснювала догляд за
батьком, у зв'язку із чим їй була
призначена виплата компенсації. Її
чоловік помер у ІНФОРМАЦІЯ_4, а вона
постійно проживала із батьком та
перебувала на його утриманні, оскільки
розмір її пенсії становив 1124 грн., в той
час як розмір пенсії батька становив 4950
грн. Після смерті батька вона
звернулась до Управління Пенсійного
фонду України у Залізничному районі м.
Львова для призначення пенсії по
втраті годувальника, однак листом від
04.03.2012 р. за № 34/5-9 їй було відмовлено у
цьому. Оскільки встановлення даного
факту необхідне їй для отримання
пенсії по втраті годувальника, просила
позов задоволити.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала з аналогічних
підстав, пояснила, що отримує
мінімальну пенсію за віком, а тому
просила позов задоволити.

Представник відповідача Управління
Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м. Львова Мейхер
М.І. відповідно до довіреності від
08.01.2014 р. за № 135/06 у судовому засіданні
проти позову заперечив та пояснив, що
відповідно до ст. 30 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» визначене виключне коло осіб, які
мають право на призначення пенсії у
разі втрати годувальника, зокрема діти
померлого мають право на призначення
пенсії, якщо вони не досягли 18 років або
старші цього віку, якщо вони стали
інвалідами до досягнення 18 років. До
числа цих осіб позивач не відносяться.
Просив у позові відмовити.

Представник відповідача Залізничного
відділу соціального захисту
Департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради - Процюк О.Б. у
судове засідання не з'явилась, належним
чином була повідомлена про розгляд
справи, надала суду письмові пояснення,
в яких пояснила, що особа, яка
перебувала на утриманні загиблого
військовослужбовця, або прирівняної до
нього особи, може претендувати на
пільги, передбачені Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту». Зокрема, коло
цих осіб, визначене ст. 10 вказаного
Закону і до них відносяться члени сім'ї
загиблих (тих, які пропали безвісти)
військовослужбовців, партизанів та
інших осіб - утриманці загиблого або
того, хто пропав безвісти, яким у
зв'язку з цим виплачується пенсія.
Віднесла вирішення позову на розсуд
суду.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, оглянувши
матеріали справи, дослідивши зібрані у
справі докази, вирішуючи спір на
підставі наданих доказів та в межах
заявлених позовних вимог, суд
приходить до висновку, що у позові слід
відмовити.

Ст. 259 ЦПК України вказує, що у рішенні
суду повинно бути зазначено відомості
про факт, встановлений судом, мету його
встановлення, а також докази, на
підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» (в редакції на час
звернення позивача про призначення
пенсії від 09.12.2012 р.) право на пенсію в
разі втрати годувальника мають
непрацездатні члени сімей загиблих,
померлих або

таких, що пропали безвісти
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, які
перебували на їх утриманні. П. а ч. 4 ст. 30
вказаного Закону вказує, що
непрацездатними членами сім'ї
вважаються: а) діти, брати, сестри та
онуки, які не досягли 18 років або старші
цього віку, якщо вони стали інвалідами
до досягнення 18 років.

Ст. 31 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» встановлено, що члени сім'ї
померлого вважаються такими, що
перебували на його утриманні, якщо вони
були на його повному утриманні або
одержували від нього допомогу, яка була
для них постійним і основним джерелом
засобів до існування. Члени сім'ї
померлого, для яких його допомога була
постійним і основним джерелом засобів
до існування, але які самі одержували
будь-яку пенсію, мають право перейти на
нову пенсію.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» чинність цього
Закону та визначені ним пільги
поширюється на членів сімей загиблих
(тих, які пропали безвісти)
військовослужбовців, партизанів та
інших осіб, зазначених у цій статті,
зокрема на утриманців загиблого або
того, хто пропав безвісти, яким у
зв'язку з цим виплачується пенсія;
батьки; один з подружжя, який не
одружився вдруге, незалежно від того,
виплачується йому пенсія чи ні; діти,
які не мають (і не мали) своїх сімей;
дітей, які мають свої сім'ї, але стали
інвалідами до досягнення повноліття;
діти, обоє з батьків яких загинули або
пропали безвісти;

Судом встановлено, що ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 був визнаний інвалідом 1
групи, поранення якого пов'язане із
захистом Батьківщини (а.с. 17). Також,
ОСОБА_5 за життя був визнаний учасником
бойових дій згідно із п. 1 ст. 6 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» (а.с
15). Станом на 12.11.2012р. він отримував
пенсію відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» у розмірі 4922,98 грн.
(а.с. 14).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3., чого сторони
не заперечували. Після смерті ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_3 його донька - позивач
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5), яка на час
смерті проживала із ним (а.с. 7)
звернулась до Управління Пенсійного
фонду України у Залізничному районі м.
Львова про призначення їй пенсії у
зв'язку із втратою годувальника. Станом
на 01.03.2013 р. позивач отримувала пенсію у
розмірі 1124,14 грн. (а.с. 12-13).

Листом Управління Пенсійного фонду
України у Залізничному районі м. Львова
від 04.03.2013 р. (а.с. 12-13) їй було відмовлено
у цьому, оскілки позивач не відноситься
до кола осіб, визначених ст. 30 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», які мають право
на таку пенсію.

Із наведеного вище вбачається, що
позивач не може бути визнана
непрацездатним членом сім'ї загиблого
ОСОБА_5 та такою, що перебувала на його
утриманні, в розумінні ст. 10 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб». Із врахуванням
наведеного, суд приходить до висновку,
що у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 212-215, 225-256, 259 ЦПК
України, Законом України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», постановою Пленуму Верховного
Суду України №5 від 31.03.1995 року з
наступними змінами «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення», -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у
Залізничному районі м. Львова
Залізничного відділу соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
встановлення фату перебування на
утриманні відмовити за
безпідставністю вимог.

Рішення у повному обсязі буде
виготовлене у 5-денний строк.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд, що
його ухвалив, шляхом подання
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення. У
разі якщо рішення було постановлене
без участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
Іванюк
І.Д.