Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0604/2-1205/12
Головуючий у 1-й інст.
Полонець Сергій Миколайович
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Миніч Т.І.,

суддів:
Трояновської Г.С.,

Павицької
Т.М.,

при секретарі судового

засідання
Камінній М.О.,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 05 березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання права спільної сумісної
власності подружжя, визнання права
власності в порядку спадкування на
частину житлового будинку та
переведення прав забудовника, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2011 року ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом, який в подальшому
уточнив. Просив визнати фактично
збудовану, але не введену в
експлуатацію двоповерхову прибудову
до частини житлового будинку по
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнати за
ним (позивачем) право власності в
порядку спадкування на ? частину
вказаного житлового будинку жилою
площею 40,5 кв.м., що належала спадкодавцю
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від
20.11.2000року,виданого державним
нотаріусом Другої Житомирської
державної нотаріальної контори
Кулінічем Р.В. та зареєстрованого в
реєстрі за №2-1303; а також визнати за
позивачем право забудовника на 2/3
частини двоповерхової житлової
прибудови до частини вказаного будинку
разом із господарськими будівлями в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_5 В обґрунтування позову
зазначав, що він разом із дружиною
здійснював будівництво двоповерхової
прибудови до належної дружині частини
житлового будинку та як спадкоємець за
законом першої черги після смерті
дружини успадкував частину спірного
житлового будинку і право забудовника
на відповідну частину разом з іншим
спадкоємцем першої черги за законом -
сином спадкодавця. Рішення
Житомирського міськвиконкому про
затвердження акту державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію двоповерхової прибудови
до спірного будинку, про зміну розміру
ідеальних часток спадкодавця, а також
свідоцтво про право власності померлої
дружини на частину житлового будинку
визнані недійсними та скасовані судом.
Нотаріус відмовив йому у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на спірне нерухоме майно, а
тому він позбавлений можливості
оформити право власності на спадкове
майно у позасудовому порядку, що і
спонукало його звернутися за захистом
своїх прав до суду.

Рішенням Богунського районного суду
м.Житомира від 05 березня 2014 року позов
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4
право власності в порядку спадкування
за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
року дружини ОСОБА_5 на ? частину
житлового будинку жилою площею 40,5 кв.м.
по АДРЕСА_1, що належала спадкодавцю
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від 20 листопада
2000 року, виданого державним нотаріусом
Другої Житомирської державної
нотаріальної контори Кулінічем Р.В. та
зареєстрованого в реєстрі за №2-1303.
Визнано за ОСОБА_4 право забудовника на
2/3 частини двоповерхової житлової
прибудови до частини житлового будинку
по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року
дружини ОСОБА_5. В решті вимог
відмовлено. Цим же рішенням стягнуто із
ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в
розмірі 487,20 грн.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_3 просить зазначене рішення
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволені позовних вимог відмовити.
На думку апелянта, судом першої
інстанції оскаржуване рішення
постановлено в порушення норм
процесуального та матеріального права,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в
шлюбі з 6 серпня 1989 року (а.с.31).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла
(а.с.29).

Спадкоємцями померлої в рівних
частках за законом є її чоловік -
позивач ОСОБА_4 та син - відповідач
ОСОБА_3 (28,48,49).

На день смерті спадкодавця їй на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом належала 1/2 частина
жилого будинку АДРЕСА_2 (а.с.165).
Зазначений спадковий будинок жилою
площею 40,5 кв.м. належав померлій матері
ОСОБА_5 - ОСОБА_7.

Із змісту ст.ст.1296,1297 ЦК випливає, що
оформлення права на спадщину, в тому
числі на нерухоме майно, проводиться
шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про
право на спадщину.

Відповідно до роз"яснень, що
викладені в п.23 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 року „Про судову практику у
справах про спадкування" (надалі
Постанови) за наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.
Особа може звернутися до суду за
правилами позовного провадження у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину.

Постановою нотаріуса про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 17 жовтня
2011 року позивачеві відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину, що
складається із 82/100 частин житлового
будинку по АДРЕСА_1 (а.с.16).

За таких обставин суд першої
інстанції обгрунтовано визнав за
позивачем право на 1/4 частину житлового
будинку жилою площею 40,5 кв.м. за
вказаною вище адресою.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що позивач не був позбавлений
можливості отримати свідоцтво про
право на спадщину на це спадкове майно
в нотконторі та про відсутність
відмови нотаріуса у видачі свідоцтва
не заслуговують на увагу та висновків
суду не спростовують.

Так, із змісту свідоцтва про право
власності на житловий будинок, яке в
подальшому було скасоване судом,
вбачається, що до складу 82/100 частин
будинку входить і та частина будинку,
яка належала померлому спадкодавцю
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
на спадщину. Тобто, відмова нотаріуса
стосується і житлового будинку площею
40,5 кв.м.

За наведених обставин підстав для
скасування рішення суду в цій частині
вимог немає, оскільки воно ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Разом з тим, визнаючи за позивачем
право на 2/3 частини прав забудовника,
суд першої інстанції виходив з того, що
фактично зведена двоповерхова
прибудова до будинку, але не введена в
експлуатацію, є спільним майном
подружжя ОСОБА_5 та забудовником цієї
прибудови в цілому була померла ОСОБА_5

Проте, такий висновок зроблений
передчасно, без належного з"ясування
всіх обставин справи.

Так, судом правильно зазначено, що у
випадку ведення будівництва згідно із
законом та у разі смерті забудовника до
завершення будівництва його права та
обов"язки як забудовника входять до
складу спадщини ( п.8 Постанови).

Разом з тим, суд не звернув уваги на
таке.

Згідно з протоколами засідання
міжвідомчої архітектурно-будівельної
комісії від 24.05.1990 року та від 12.07.1990
року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 дозволено
прибудувати до АДРЕСА_2 дві жилі
кімнати, кухню, коридор розміром
3,00х3,50х12,0 м., провести внутрішнє
переобладнання а також оформити
прибудову і внутрішнє переобладнання.
Знести старі сараї і збудувати новий
сарай і літню кухню розміром 7,0х4,0 м.
Дозвіл на перебудову має силу два роки
(а.с.193).

Тобто, дозвіл на прибудову надано
двом особам, померлій дружині позивача
та її матері. Проте суд на це уваги не
звернув.

Позивач визнав, що на час смерті
ОСОБА_7, яка була власником основного
будинку, перший поверх прибудови був
зведений.

У зв"язку з цим позивач не надав
доказів на спростування доводів
апеляційної скарги в тій частині, що в
даному випадку порушуються права іншої
спадкоємиці після смерті ОСОБА_7 - її
другої доньки ОСОБА_9

Крім того, в порушення вимог ч.1 ст.60
ЦПК позивач не надав переконливих
доказів про те, з якою метою була
зведена спірна прибудова: для
створення спільної часткової
власності із ОСОБА_7 або спільної
власності подружжя ОСОБА_5.

Також, враховуючи роз"яснення, що
викладені в п.23 Постанови, вимоги про
визнання права на спадщину у вигляді
прав забудовника не підлягали розгляду
в суді, оскільки відмова нотаріуса про
видачу свідоцтва про право на спадщину
в цій частині спадкового майна
відсутня.

Зважаючи на положення ст.303 ЦПК
апеляційний суд позбавлений
можливості усунути зазначені недоліки.
Проте це не перешкоджає позивачеві
звернутися до суду з позовом з інших
підстав.

За наведених обставин та відповідно
до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК

рішення суду в цій частині вимог
підлягає скасуванню з ухваленням
нового - про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задоволити частково.

Скасувати рішення Богунського
районного суду м.Житомира від 05 березня
2014 року в частині вимог про визнання
прав забудовника, ухваливши в цій
частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні
позову до ОСОБА_3 про визнання прав
забудовника.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: