АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1302/2014
інстанції: Булах Є.М.
Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 16 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан
І.А.Суддів:Колісниченка А.Г.
Вадзінського П.О.При секретарі: З
участю адвоката:Грицак А.М. Амінової
С.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_6, який дії в інтересах ОСОБА_7, на
рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 27 лютого 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_9,
третя особа: Відділ державної
виконавчої служби Суворовського
районного управління юстиції у м.
Херсоні, про виключення майна з акту
опису, зняття арешту та визнання права
власності,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року ОСОБА_8 звернувся до
суду з позовом до Відділу державної
виконавчої служби Суворовського
районного управління юстиції у м.
Херсоні (далі - ВДВС), третя особа:
ОСОБА_9, про виключення майна з акту
опису, зняття арешту та визнання права
власності на майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалася на те, що з 05 серпня 1995 року
вона перебуває у зареєстрованому шлюбі
із ОСОБА_9 За час шлюбу вони придбали
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, на
підставі договору купівлі-продажу від
28 грудня 2006 року. 18 листопада 2011 року
старшим державним виконавцем ВДВС було
відкрито виконавче провадження №29989642
про стягнення з ОСОБА_9 на користь
ОСОБА_7 боргу в сумі 147 941,00 грн. на
підставі виконавчого листа
Суворовського районного суду м.
Херсона від 19 жовтня 2011 року. В процесі
здійснення виконавчого провадження 22
березня 2013 року державним виконавцем
складено акт опису та арешту належного
ОСОБА_9 майна, згідно якого була описана
й арештована належна їй з ОСОБА_9
трикімнатна квартира. Вважаючи, що
квартира є спільною сумісною власністю
подружжя і їй належить ? частина, а
діями державного виконавця при
здійсненні опису та арешту майна було
порушено її право власності, ОСОБА_8
просила суд: зняти арешт з ? частини
квартири АДРЕСА_1, виключити ? частину
вказаної квартири із акту опису й
арешту майна від 22 березня 2013 року та
визнати за нею право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

В процесі розгляду справи замінено
неналежного відповідача ВДВС на
належних відповідачів: ОСОБА_9 та
ОСОБА_7, а також залучено до участі у
справі в якості третьої особи - ВДВС.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 27 лютого 2014 року позов
ОСОБА_8 задоволено. Вирішено: визнати за
ОСОБА_8 право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1; виключити ? частину
квартири 122, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 з акту опису й арешту,
накладеного відповідно до акту опису
майна від 22 березня 2013 року старшим
державним виконавцем ВДВС.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, який діє в
інтересах ОСОБА_7, вважаючи рішення
суду першої інстанції незаконним та
таким, що ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

В письмових запереченнях ОСОБА_10, яка
діє в інтересах ОСОБА_8, посилаючись на
безпідставність доводів апеляційної
скарги та законність рішення, просить
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися у судове засідання,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
трикімнатна квартира АДРЕСА_1
перебуває у спільній сумісній
власності подружжя, частки подружжя у
якій є рівними, а тому належна
позивачці ? частина квартири підлягає
виключенню з акту опису й арешту майна
з визнанням за позивачем права
власності на дану частину квартири.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що з 05 серпня 1995 року
ОСОБА_8 перебуває у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_9, про що свідчить
свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1
від 23 жовтня 1997 року, а також надані
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
відповідні відомості (а.с.211).

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_9 28
грудня 2006 року було придбано за
договором купівлі-продажу, посвідченим
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
за реєстровим номером 4684, квартиру
АДРЕСА_1. Право власності на зазначене
нерухоме майно зареєстровано в
електронному Реєстрі права власності
на нерухоме майно (а.с.6).

На виконання виконавчого листа №2-3069/11
від 19 жовтня 2011 року про стягнення з
ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 боргу в
розмірі 147 941,00 грн. державним
виконавцем ВДВС 22 березня 2013 року
було проведено опис та арешт майна
боржника ОСОБА_9, а саме: квартири
АДРЕСА_1., тобто майна, яке було придбане
ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під час шлюбу (а.с.8-9).

ВДВС розпочата процедура звернення
стягнення на описане й арештоване
майно (а.с.29-63).

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Розмір
часток майна дружини та чоловіка під
час поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
визначається за правилами ст. 70 СК
України. Згідно з ч. 1 ст. 73 СК за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі.

Відповідно до ст.60 Закону України
«Про виконавче провадження» особа,
яка вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про
звільнення майна з-під арешту.

На підставі наведеного, суд першої
інстанції врахував всі обставини
справи та дійшов обґрунтованого
висновку, що описане та арештоване
майно згідно акту опису й арешту майна
від 22 березня 2013 року перебуває у
спільній сумісній власності подружжя,
частки подружжя у якому є рівними, а
тому позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем не доведено факт придбання
квартири за рахунок спільних коштів,
про що свідчить заява ОСОБА_9 від 28
грудня 2006 року (а.с.167), є безпідставними
і такими, що спростовуються положенням
ст.60 Сімейного Кодексу України.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги про те, що навіть за
умов доведеності позивачем права
спільної власності подружжя на
квартиру, ОСОБА_8, як дружина боржника
за виконавчим провадженням, повинна
також відповідати за зобов'язаннями
чоловіка, оскільки позивачка не є
стороною боргових зобов'язань перед
ОСОБА_7, факт наявності у ОСОБА_9
заборгованості перед апелянтом не може
бути перешкодою для захисту та
реалізації позивачкою майнових прав і
правомірне визнання за нею права
власності на ? частину квартири не
порушує інтересів апелянта. Рішення
суду про стягнення з ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_7 грошових коштів відсутнє.

Будь-яких доказів, які б спростовували
презумпцію права спільної сумісної
власності та доводили б існування
обставин, передбачених ст.57 Сімейного
Кодексу України, на яку посилається
апелянт, не надано ні суду першої
інстанції, ні апеляційному суду.

При цьому колегія суддів враховує, що
відповідач ОСОБА_9 під час розгляду
справи не заперечував, що квартира була
набута подружжям під час шлюбу, не
заперечував проти задоволення
позовних вимог, і обраний позивачем
спосіб захисту відповідає ст.60 Закону
України «Про виконавче провадження».

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, який дії в
інтересах ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 27 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді