Справа № 149/3991/13-ц Провадження №
22-ц/772/1604/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Гончарук-Аліфанова О.
Ю.Категорія: 37Доповідач: Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Міхасішина
І.В.

Суддів:Войтка Ю.Б.,
Стадника І.М.

При секретарі: Агеєвій
Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Хмільницького міськрайонного суду
Вінницької області від 27 березня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до Голодьківської сільської
ради, третя особа без самостійних вимог
на стороні відповідача - ОСОБА_5, про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини, -

встановила:

В листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із вищезазначеним позовом до
Голодьківської сільської ради
Хмільницького району Вінницької
області. Позовні вимоги обґрунтовував
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його
бабуся, ОСОБА_6, після смерті якої
залишилася спадщина. 24 жовтня 2013 року
ним було знайдено заповіт на своє ім'я ,
згідно якого спадкодавець заповіла
державний акт на право власності на
земельну ділянку. Посилаючись на те, що
ні йому, ні членам його сім'ї про
заповіт не було відомо, а також на те, що
Голодьківська сільська рада навмисно
не повідомила його про існування
даного заповіту, він працює в іншій
області, часто перебуває у
відрядженнях, просив визнати причини
пропуску строку поважною та визначити
додатковий строк достатній для
прийняття спадщини.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 24 грудня 2013
року до участі в справі залучено ОСОБА_7
як третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 27 березня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_4 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову, посилаючись на
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, дійшла
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.
Голодьки Хмільницького району
Вінницької області померла ОСОБА_6 (а.с.
15), яка 08 грудня 2008 року склала заповіт,
посвідчений секретарем виконавчого
комітету Голодьківської сільської
ради Хмільницького району Вінницької
області, зареєстрований в реєстрі за №
443. Згідно заповіту ОСОБА_6 заповіла
ОСОБА_4 належний їй Державний акт на
право власності на земельну ділянку,
серії ЯЖ № 255695, виданий 25.11.2008 року (а.с.
4)

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право
на спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі неохоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України,
якщо спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її.

Виходячи з аналізу вищезазначених
норм, строк для прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_6 закінчився 22 липня
2012 року, та враховуючи вихідний день,
останнім днем для подання заяви про
прийняття спадщини був 23 липня 2012 року.

ОСОБА_4 є онуком ОСОБА_6 і у строк,
встановлений ст. 1270 ЦК України до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини за заповітом не
звертався.

З довідки Голодьківської сільської
ради № 21 від 15 січня 2014 року вбачається,
що спадкоємцями першої черги за
законом після смерті ОСОБА_6 є її
чоловік ОСОБА_5 та діти ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 (а. с.56).

Згідно з довідкою Голодьківської
сільської ради № 22 від 15 січня 2014 року
на момент смерті ОСОБА_6 з нею проживав
та був зареєстрований її чоловік
ОСОБА_5 (а.с. 54), що також
підтверджується витягом з
погосподарської книги № 3
Голодьківської сільської ради за 2011-2015
роки (а. с.55).

Згідно листа Хмільницької районної
державної нотаріальної контори №
1420/01-16 від 23 грудня 2013 року після смерті
ОСОБА_6 11 червня 2013 року заведено
спадкову справу № 188/2013. Із з заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом та свідоцтва про право
власності на 1/2 частку у спільному
майні подружжя звернувся чоловік
спадкодавця ОСОБА_5 Інші спадкоємці з
заявами про прийняття/відмову від
спадщини до нотаріальної контори не
звертались, свідоцтва про право на
спадщину не видавались (а. с. 20, 21).

Статтею 1268 ЦК України визначено, що
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України за
письмовою згодою спадкоємців, які
прийняли спадщину, спадкоємець, який
пропустив строк для прийняття
спадщини, може подати заяву про
прийняття спадщини нотаріусу за місцем
відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30 травня 2008 року №7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» суди відкривають
провадження в такій справі у разі
відсутності письмової згоди
спадкоємців, які прийняли спадщину
(частина друга статті 1272 ЦК), а також за
відсутності інших спадкоємців, які
могли б дати письмову згоду на
подання заяви до нотаріальної
контори про прийняття спадщини.
Відповідачами у такій справі є
спадкоємці, які прийняли спадщину. При
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Вирішуючи питання про визначення
особі додаткового строку, суд
досліджує поважність причини пропуску
строку для прийняття спадщини. При
цьому необхідно виходити з того, що
поважними є причини, пов'язані з
об'єктивними, непереборними,
істотними труднощами для спадкоємця на
вчинення цих дій.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
Голодьківської сільської ради
Хмільницького району, яка я неналежним
відповідачем у даній справі, оскільки
ОСОБА_5 прийняв спадщину за законом
після смерті ОСОБА_6 і є належним
відповідачем у даній справі. Клопотань
про залучення до участі в справі ОСОБА_5
як співвідповідача чи заміну
неналежного відповідача ОСОБА_4 не
заявляв, хоча судом першої інстанції
позивачу роз'яснювалися наслідки
таких процесуальних дій.

Таким чином, позовні вимоги про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
до Голодьківської сільської ради не
підлягають до задоволення.

Щодо доводів ОСОБА_4 про те, що ні йому,
ні його родичам взагалі не було відомо
про складений на його ім'я заповіт, то
вони спростовуються показами свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12 - синів спадкодавця та
ОСОБА_5, допитаних в судовому засіданні,
які пояснили, що за життя ОСОБА_6
планувала заповісти своє майно або
дочці ОСОБА_10 або її синам, в тому числі
ОСОБА_4, і зі слів останньої було
відомо, що вона віддала заповіт ОСОБА_4

З матеріалів перевірок звернення
ОСОБА_5 до міліції вбачається, що з
березня 2013 року в родині почалися
суперечки щодо спадкового майна, що
підтверджується зокрема розпискою
ОСОБА_5 від 17 березня 2013 року та
поясненнями ОСОБА_4, (а.с. 64-67), що
спростовує доводи позивача про те, що
до 24 жовтня 2013 року він не цікавився
питанням спадщини.

Також не можуть бути прийняті до уваги
твердження ОСОБА_4 про те, що він не
звертався до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини та не
знав про заповіт, оскільки вважав, що
все своє майно ОСОБА_6 заповість його
матері - ОСОБА_10, оскільки остання,
знаючи про своє право, до нотаріальної
із заявою про прийняття спадщини не
зверталася.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК
обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з довідкою № 270/04 від 02 грудня 2013
року ОСОБА_4 працює в ТзОВ
«Вікторія-Феліз», яке знаходиться в м.
Кіровограді, та знаходився у
відрядженнях з 06 вересня по 01 жовтня 2013
року в м. Миколаєві та м. Сімферополі, з
09 по 31 жовтня 2013 року та з 21 листопада
2013 року по 01 грудня 2013 року в м.
Куп'янськ Харківської обл.(а. с. 22).

Дані обставини спростовують доводи
позивача про те, що заповіт на своє ім'я
ним було віднайдено 24 жовтня 2013 року,
оскільки в цей день ОСОБА_4 перебував у
відрядженні у м. Куп'янськ Харківської
області з 09 жовтня по 31 жовтня 2013 року, а
тому твердження позивача в цій частині
є суперчливими та не підтверджені
належними доказами.

Крім того, не можуть бути визнані
поважними причинами пропуску строку
для подання заяви про прийняття
спадщини такі як необізнаність особи
про наявність спадкового майна та
незнання про існування заповіту.

Перебування позивача у службових
відрядженнях не може вважатися
непереборною, об'єктивною поважною
причиною пропуску строку на подання
заяви про прийняття спадщини, і не
позбавляло можливості подати таку
заяву поштою.

Також необґрунтованими є доводи
позивача про те, що через неналежне
виконання секретарем та головою
Голодьківської сільської ради своїх
службових обов'язків, яке полягало в
неповідомленні про існування заповіту,
ним пропущено строк для подання заяви
про прийняття спадщини, оскільки
законодавством, яке діяло як на момент
посвідчення заповіту, так і на момент
відкриття спадщини не передбачено
обов'язку органу місцевого
самоврядування, який посвідчив
заповіт, повідомляти про його
існування спадкоємців.

Таким чином, позивачем не наведено
поважних причин, пов'язаних з
об'єктивними, непереборними,
істотними труднощами для спадкоємця на
подання до нотаріальної контори заяви
про прийняття спадщини та не доведено
наведені ним обставини, а тому суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим, підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.
307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 27 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: /підпис/
І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/
Ю.Б. Войтко

/підпис/
І.М. Стадник

З оригіналом
вірно: