Справа №
Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2014 р.

смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької
області у складі: головуючого - судді
Нагорного А.О., при секретарі судового
засідання Сафоновій І.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житлом та зняття з
реєстрації за колишнім місцем
проживання,

ВCТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право на користування житлом та зняття
з реєстрації за колишнім місцем
проживання.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
він на підставі Свідоцтва про право
власності від 18.06.1997 р. є власником
квартири АДРЕСА_1.

За вказаною адресою він приписав свою
онуку ОСОБА_2, яка останні три роки за
вказаною адресою не проживає. Він
звернувся до неї з проханням знятися з
реєстрації, але онука з реєстрації не
знімається, чим порушує його права щодо
володіння, користування та
розпорядження майном на власний
розсуд. З вирішення питання про виписку
своєї онуки із його квартири він
звертався до міграційної служби, але
йому було рекомендовано подати позов
до суду.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, просив позов
задовольнити, судові витрати у справі
залишити за ним.

Відповідачка ОСОБА_2 про час і місце
судового засідання повідомлялася
належним чином, але у судове засідання
не з'явилася і про причини своєї неявки
суд не повідомила.

Згідно ст.74 ч.5 ЦПК України, у разі
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, за такою адресою, вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином.

Крім того, відповідачка у телефонному
режимі проінформувала суд, що вона
з'явитися у судове засідання не зможе.
Просить суд розглянути справу без її
участі.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, повно і
всебічно з'ясувавши обставини, на які
посилається позивач як на підставу
своїх вимог, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд приходить до
висновку про задоволення позову з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст.16 ЦК України зазначено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що позивачеві ОСОБА_1 на
праві приватної власності належить
квартири АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло, видане Веселівським бюро
приватизації житла при Веселівській
райдержадміністрації 18.06.1997 р. (а.с.7-9).

З 24.02.2014 р. за вказаною адресою
зареєстрована відповідачка, що
підтверджується довідкою, виданою
Веселівським РС УДМС України в
Запорізькій області 03.04.2014 р.

У судовому засіданні зі свідчень
свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено,
що відповідачка є онукою позивача, але
за місцем реєстрації не проживає
останні три роки.

Статтею 41 Конституції України та ст.1
першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналась
17.07.1997 р., відповідно до Закону України
від 17.07.1997 р. №475/97 -ВР «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» закріплено принцип
непорушності права власності, який
означає право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
Закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, що також закріплено в
статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.
Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
правом володіння. Способи захисту
права власності передбачені нормами
ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права
власності може бути, зокрема,
житло-житловий будинок, садиба,
квартира, як то передбачено ст.ст.379, 382
ЦК України.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами)
касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до висновку, викладеному у
постанові Верховного суду України від
16.01.2012 р. у справі №6-57 /цс 11 вирішення
питання про зняття особи з
реєстраційного обліку залежить,
зокрема, від вирішення питання про
право користування такої особи жилим
приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК
України).

Частиною 2 ст.405 ЦК України, члени сім'ї
власника житла втрачають право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла або законом.

Тобто, умовою визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, є не проживання особи
протягом певного часу.

Судом встановлено, що
відповідачка у квартирі не проживає
останні три роки.

Таким чином, відповідно до ст.405 ЦК
України та Постанови Верховного Суду
України від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс-11,
інформаційного листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28.01.2013 р. «Про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав» звільнення колишнім
членом сім»ї спірного житлового
приміщення та його відсутність без
поважних причин за місцем реєстрації є
достатньою правовою підставою для
визнання його таким, що втратив право
користування житлом.

Питання із судовими витратами вирішити
відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та
заяви позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.16, 316, 317,
319, 321, 379, 382, 383, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК
України, ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» №1382-IV,
керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213-215, 218,
224-225 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що
втратила право на користування
належним ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва
про право власності на житло, видане
Веселівським бюро приватизації житла
при Веселівській райдержадміністрації
18.06.1997 р. квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати Веселівський РС УДМС
України в Запорізькій області зняти
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстрації за
адресою: АДРЕСА_1.

Витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору при подачі позовної заяви до
суду, залишити за ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області
А.О.
Нагорний

22.04.2014