22 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Барановської Л.В.,
при секретарі: Грабовій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на ухвалу Подільського
районного суду м. Києва від 04 серпня 2011
року про задоволення заяви про
перегляд рішення за ново виявленими
обставинами та рішення Подільського
районного суду м. Києва від 05 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, за участі третьої особи:
Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання заповіту недійсним, -
У квітні 2004 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 30.03.2005 року позов
задоволено. Визнано заповіт ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 недійсним.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 04 серпня 2011 року заяву ОСОБА_3
про перегляд рішення за ново
виявленими обставинами задоволено.
Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 30.03.2005 року скасовано.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 05 лютого 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
суд скасувати ухвалу Подільського
районного суду м. Києва від 04 серпня 2011
року та скасувати рішення Подільського
районного суду м. Києва від 05 лютого 2013
року.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
посилається на порушення норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 293 ЦПК України визначено
вичерпний перелік ухвал, які
підлягають оскарженню окремо від
рішення суду.

З урахуванням положення даної статті,
ухвала Подільського районного суду м.
Києва від 04 серпня 2011 року оскарженню в
апеляційному порядку не підлягає.

Справа № 2-4038/11 № апеляційного
провадження: 22-ц/796/2877/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Неганова
Н.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Качан В.Я.З матеріалів
справи вбачається, що 05.04.1995 року ОСОБА_4
на випадок смерті заповіла квартиру
АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в рівних
частинах кожному. Даний заповіт
посвідчено державним нотаріусом
Дев'ятої КДНК та зареєстровано в
реєстрі № 61-616.

24.09.2003 року ОСОБА_4 на випадок смерті
заповіла все своє майно ОСОБА_3 Даний
заповіт посвідчено державним
нотаріусом Дев'ятої КДНК Гриценко С.М.
та зареєстровано в реєстрі № 7-91.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що
свідчить копія акта про смерть № 20587
від 17.12.2003 року.

Із свідоцтва про поховання, рахунків за
ритуальні послуги, накладних про
оплату пам'ятника вбачається, що
похованням ОСОБА_4 займалася ОСОБА_3

Із довідки поліклініки Солом'янського
району м. Києва від 08.12.2004 року
вбачається, що ОСОБА_4 з 17.12.2001 року по
17.12.2003 року перебувала під наглядом
лікаря ОСОБА_9, психічних розладів у
ОСОБА_4 не було, на обліку у
психоневрологічному диспансері вона
не перебувала.

Із довідки Київського міського
психоневрологічного диспансеру № 5 від
15.12.2004 року № 1667 вбачається, що ОСОБА_4
на обліку у лікаря-психіатра не
перебувала.

Відповідно до акту повторної
посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи № 1128
від 23.11.2010 року ОСОБА_4 на час складання
заповіту від 24.09.2003 року усвідомлювала
значення своїх дій і керувала ними. В
неї на той час виявилися ознаки
органічного ураження головного мозку
судинного ґенезу з нерізко вираженим
психоорганічним синдромом.

Згідно акту № 10 повторної посмертної
комісійної судово-психіатричної
експертизи від 27.06.2012 року на момент
підписання заповіту 24.09.003 року ОСОБА_4
виявляла ознаки органічного ураження
головного мозку судинного ґенезу
внаслідок церебрального атеросклерозу
з нерізко вираженим психоорганічним
синдромом. Ступінь виразності наявних
у ОСОБА_4 психічних розладів був
незначним і не впливав на її здатність
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними на час складання
заповіту 24.09.2003 року. ОСОБА_4 на цей час
могла повною мірою усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст. 225 ЦК України,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до ст.1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 ст. 1257 ЦК України закріплено,
що за позовом заінтересованої особи
суд визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», відповідно до
статей 215 та 216 ЦК України, вимога про
визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

З огляду на зазначене, колегією суддів
встановлено, що ОСОБА_1 не являється
спадкоємцем ОСОБА_4, не має родинних
стосунків із сторонами по справі, а
тому доводи апеляційної скарги про те,
що суд вирішив питання про права ОСОБА_1
є безпідставними.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні
позовних вимог, оскільки позивачем не
доведено належним чином та не надано
допустимих доказів того, що
волевиявлення ОСОБА_4 на час складання
заповіту 24.09.2003 року не було вільним і
не відповідало її волі, наявність
психічного розладу ОСОБА_4 на час
складання заповіту 24.09.2003 року не
встановлено на підставах та в порядку,
передбачених цим Законом та іншими
законами України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження
в ході судового розгляду справи, а тому
є безпідставними та задоволенню не
підлягають.

Разом з тим, у відповідності до вимог
чинного цивільно-процесуального
законодавства ОСОБА_1 не позбавлений
права звернутися до суду із позовом у
разі, якщо його права та законні
інтереси порушено.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, відповідає обставинам справи та
доказам у справі, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 312 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м.
Києва від 04 серпня 2011 року про
задоволення заяви про перегляд рішення
за ново виявленими обставинами та
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 05 лютого 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участі
третьої особи: Головного управління
юстиції у м. Києві про визнання
заповіту недійсним залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: