Провадження №: 2/752/49/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Пасинок В.С., при
секретарі Тасенко О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
Моторно (Транспортного) страхового
бюро України до ОСОБА_1, третя особа:
ОСОБА_2 про відшкодування в порядку
регресу витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

у травні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача в порядку регресу витрат,
понесених в зв'язку зі сплатою
страхового відшкодування, в сумі 16 219,98
грн. та судових витрат у справі.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що
13 лютого 2009 року на вул. Чорновола в м.
Києві з вини водія автомобіля «Форд»
державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1
сталася дорожньо-транспортна пригода,
що підтверджується постановою
Солом'янського районного суду м. Києва
від 12 березня 2009 року.

Транспортний засіб одного з учасників
ДТП, а саме: автомобіль марки «Івеко»
державний номерний знак НОМЕР_6, яким
керував ОСОБА_2, на момент
дорожньо-транспортної пригоди був
застрахований, в той час як автомобіль
відповідача не являвся таким.

29 вересня 2009 року, керуючись
положеннями законодавства про
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, на підставі
звіту № 110 від 30 вересня 2009 року про
визначення вартості матеріального
збитку МСТБУ було сплачено власнику
автомобіля «Івеко» державний номерний
знак НОМЕР_6 грошові кошти в розмірі 20
743,00 грн.

Повідомивши відповідача про
необхідність добровільного
врегулювання виниклої ситуації,
останній погодився повернути
виплаченому компанією суму та частково
сплатив 5 406,66 грн. Однак, в подальшому,
виплати припинив.

З огляду на викладене, посилаючись на
норми ст. 993 ЦК України, на підставі ст.
1191 ЦК України просить стягнути на
користь МТСБУ з ОСОБА_1 в порядку
регресу відшкодовані збитки у сумі 15
336,98 грн. та 883,00 грн. за послуги
аварійних комісарів щодо складання
звіту № 110 від 30 червня 2009 року, 214,60 грн.
витрат по сплаті судового збору, а
також 2 000,00 грн. витрат на правову
допомогу.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила їх
задовольнити, виходячи з обставин,
викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував проти заявленого позову,
просив суд відмовити у його
задоволенні.

Третя особа, яка повідомлялась в
установленому законом порядку про час
та місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явилась, про причини
неявки суд не повідомила. Однак, в ході
розгляду справи надала суду заяву про
те, що підтримує позовні вимоги та не
заперечує проти їх задоволення (а.с. 182).

Заслухавши сторін, які не заперечували
проти розгляду справи за відсутності
третьої особи, дослідивши матеріали
справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що 13 лютого 2009 року
на вул. Чорновола в м.Києві з вини водія
автомобіля «Форд» державний номерний
знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 сталася
дорожньо-транспортна пригода, що
підтверджується постановою
Солом'янського районного суду м. Києва
від 12 березня 2009 року (а.с. 13-15).

Згідно звіту № 110 від 30 червня 2009 року
про визначення розміру матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
«Івеко» державний номерний знак
НОМЕР_6, останній склав 20 743,64 грн. (а.с.
18-29).

За складання зазначеного звіту МТСБУ
сплачено 883,00 грн. (а.с. 31).

Проте, в ході розгляду справи
відповідач з метою захисту своїх прав
та інтересів заявив клопотання про
призначення комплексної автотехнічної
та автотоварознавчої експертизи, яке
судом було задоволено, про що
постановлено відповідну ухвалу (а.с.
76-77).

14 березня 2013 року на адресу суду
надійшов висновок судової
автотоварознавчої експертизи № 05 від 06
березня 2013 року, яким визначалось, що
розмір матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля «Івеко» державний
номерний знак НОМЕР_6 становить 26 761,67
грн. (а.с. 96-106).

Однак, в ході розгляду справи
представник позивача, висловивши свою
незгоду з результатами даного висновку
через неврахування експертом
дефектування працездатних складових
транспортного засобу, що призвело до
штучного збільшення вартості
транспортного засобу після
дорожньо-транспортної пригоди,
клопотала про допит фахівців, які
складали звіт та висновок в судовому
засіданні (а.с. 121).

Допитаний в ході розгляду справи
експерт ОСОБА_3, яким було складено звіт
№ 110 від 30 червня 2009 року, повністю
підтримав останній, зазначивши про
повне дотримання ним при його
складанні всіх вимог законодавства.

Допитаний в ході розгляду справи
експерт ОСОБА_4 також повністю
підтримав складений ним висновок № 05
від 06 березня 2013 року, який ним був
проведений на підставі аналізу
документів матеріалів справи та
конструктивних особливостей
транспортного засобу. Проте, в ході
допиту зазначив про те, що не виключає
можливості наявності інших
результатів дослідження за умови, якби
ним був оглянутий пошкоджений
транспортний засіб.

Призначена в подальшому ухвалою суду
від 29 липня 2013 року повторна судова
автотоварознавча експертиза проведена
не була з огляду на невиконання
клопотань експертів, зокрема, щодо
надання для огляду автомобіля «Івеко»
державний номерний знак НОМЕР_6, який,
як було зазначено третьою особою в ході
розгляду справи, був реалізований нею
ще у 2009 році, або кольорових
фотознімків пошкодженого зазначеного
транспортного засобу (а.с. 148-149, 162-163).

Всі твердження відповідача щодо
наявності у його розпорядженні даних
для проведення експертизи, а також
оплата останньої судом були оцінені
критично з огляду на їх недоведеність з
точки зору вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України,
а також розцінені як спроба
відповідача, враховуючи термін
перебування справи в провадженні суду,
з метою захисту своїх інтересів
затягнути подальший розгляд справи, а
тому через що судом також були
відхилені його клопотання про
призначення нових експертиз по справі.

Тому, суд вважає за можливе прийняти до
уваги та покласти в основу судового
рішення саме дані звіту № 110 від 30
червня 2009 року.

Отже, судом встановлено, що на момент
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль відповідача застрахованим
не був, в той час як цивільно-правова
відповідальність водія автомобіля
««Івеко» державний номерний знак
НОМЕР_6 була застрахована ВАТ НАСК
«Оранта» згідно полісу № ВА/1804087 (а.с. 12).

Згідно п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01 липня 2004 року у разі
настання страхового випадку страховик
у межах страхових сум, зазначених у
страховому полісі, відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01 липня 2004 року МТСБУ за
рахунок коштів фонду захисту
потерпілих відшкодовує шкоду на
умовах, визначених цим Законом, у разі
її заподіяння транспортним засобом,
власник якого не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність,
крім шкоди, заподіяної транспортному
засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7
ст. 1 цього Закону, та майну, яке
знаходилося в такому транспортному
засобі.

На виконання положень зазначеного
закону, на підставі звіту № 110 від 30
червня 2009 року про визначення розміру
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля «Івеко» державний
номерний знак НОМЕР_6, МТСБУ 29 вересня
2009 року власнику останнього було
сплачено грошові кошти в розмірі 20 743,64
грн. (а.с. 40).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач повідомив відповідача про
необхідність компенсувати понесені
МТСБУ витрати, на що останній погодився
та зобов'язався провадити оплату в
розстрочку, після чого частково
погасив борг в розмірі 5 306,66 грн. (а.с.
33-39).

Вказане стороною відповідача в
установленому законом порядку
спростовано не було.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи в розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлено законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за збитки.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, суд розглядає справи в
межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів, сторони
мають рівні права щодо надання доказів,
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Отже, з огляду на викладене, суд,
приймаючи до уваги, що позивачем не був
пропущений строк для пред'явлення
вимог до відповідача, дійшов до
висновку про те, що позивач належним
чином довів свої позовні вимоги, в
зв'язку з чим вони підлягають
задоволенню в частині стягнення з
ОСОБА_1 15 336,98 грн. та а також в частині
стягнення З огляду на викладене, суд
вбачає підстави 883,00 грн., сплачених за
проведення та складання звіту № 110 від
30 червня 2009 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати
складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать: витрати на
правову допомогу; витрати сторін та їх
представників, що пов'язані з явкою до
суду; витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи; витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що позивачем при
зверненні до суду було сплачено
судовий збір у розмірі 214,60 грн. (а.с. 1).

Отже, виходячи з положень ст. 88 ЦПК
України, вказана сума підлягає
стягненню з відповідача.

Також, на думку суду, підлягає
задоволенню й позовна вимога щодо
стягнення з відповідача витрат на
правову допомогу, понесених позивачем,
в розмірі 2 000,00 грн.

Так, відповідно до ст. 79 ЦПК України
судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Витрати, пов'язані з розглядом
справи, визначені в ч. 3 ст. 79 ЦПК України
і їх розподіл здійснюється судом
відповідно до вимог, установлених цим
Кодексом (ст. ст. 88, 89 ЦПК України). Крім
того, суд під час ухвалення рішення
вирішує, зокрема, питання про розподіл
судових витрат, про що зазначається в
його резолютивній частині (п. 6 ч. 1 ст. 214,
п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України).

Отже, витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката є такими, що
понесені у зв'язку з реалізацією своїх
процесуальних прав під час розгляду
даної справи в порядку цивільного
судочинства. Такі витрати
процесуальним законом віднесено до
судових витрат, вони відшкодовуються в
порядку, передбаченому відповідним
процесуальним законом.

При прийнятті рішення щодо цієї
позовної вимоги суд керується
положеннями ст. ст. 56, 84 ЦПК України,
відповідно до яких ці витрати мають
бути пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права.

Частина 1 ст. 56 ЦПК України при цьому
визначає, що правову допомогу може
надавати особа, яка є фахівцем у галузі
права і за законом має право на надання
правової допомоги.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що відповідач за для
захисту своїх прав звернувся за
допомогою до адвоката ОСОБА_5, якій за
надані нею юридичні послуги сплатив 2
000,00 грн. (а.с. 41-45).

Тому, вимоги позивача і в цій части суд
вважає доведеними, через що останні
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. ст. 22,
38, 41 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» від 01 липня 2004
року, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, -

в и р і ш и в:

позов Моторно (Транспортного)
страхового бюро України до ОСОБА_1,
третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування в
порядку регресу витрат, пов'язаних з
виплатою страхового відшкодування -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця села Милятин, Острозького
району, Рівненської області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_5,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на
користь Моторно (Транспортного)
страхового бюро України (р/р871 в
Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313,
ідентифікаційний код 21647131, що
знаходиться за адресою: м. Київ, б-р.
Русанівській, 8) кошти в розмірі
понесених у сумі 16 219 (шістнадцять тисяч
двісті дев'ятнадцять) грн. 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця села Милятин, Острозького
району, Рівненської області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_5,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на
користь Моторно (Транспортного)
страхового бюро України (р/р871 в
Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313,
ідентифікаційний код 21647131, що
знаходиться за адресою: м. Київ, б-р.
Русанівській, 8) судовий збір в розмірі
214 (двісті чотирнадцять) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця села Милятин, Острозького
району, Рівненської області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_5,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на
користь Моторно (Транспортного)
страхового бюро України (р/р871 в
Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313,
ідентифікаційний код 21647131, що
знаходиться за адресою: м.Київ, б-р.
Русанівській, 8) витрати за юридичні
послуги 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Голосіївський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
В.С.Пасинок