АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/8017/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1422/14
Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К.
Доповідач Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Панченка О.О.

При секретарі : Нестеренко А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Полтаві цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Київського районного
суду м. Полтави від 24 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення часток на земельну ділянку
та визнання права власності на
спадкове майно, треті особи Друга
полтавська державна нотаріальна
контора, Управління Державного
земельного агентства у м. Полтаві та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Київської районної у м. Полтаві ради
про визнання права власності в порядку
спадкування,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 24 березня 2014 року
відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні її
позовних вимог в повному обсязі та
відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні його
зустрічного позову в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та невірне
застосування норм матеріального права,
що призвело до помилкового вирішення
спору, просить рішення суду в частині
відмови в задоволенні її позовних
вимог скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову, а в частині
зустрічного позову просить рішення
залишити без змін.

Одночасно апеляційну скаргу подав
ОСОБА_2, який, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення його позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, учасників процесу, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, приходить до
висновку, що останні підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 309 ч.1 п.3,4 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом,
співвласниками житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1 були ОСОБА_3,
якому належало 63/100 його частини та
ОСОБА_4, якій належало 37/100 частин
відповідно.

25 вересня 2002 року співвласники уклали
договір конкретного користування, яким
визначили порядок користування
житловим будинком та господарськими
спорудами згідно до належних їм
частин.

Відповідно до Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ПЛ
№1814, виданого 24 березня 2005 року,
земельна ділянка площею 1691 кв.м., з яких
1000 кв.м. для будівництва та
обслуговування жилого будинку та 691
кв.м. для ведення особистого
селянського господарства, в АДРЕСА_1
належала на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, після
смерті якого ОСОБА_1 отримала свідоцтво
про право на спадщину за заповітом від 3
грудня 2007 року та оформила у власність
в порядку спадкування 63/100 частини
житлового будинку в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4,
спадщину після якої, у вигляді 37/100
частин вищевказаного житлового
домоволодіння, прийняв ОСОБА_2 та
отримав 21 жовтня 2013 року свідоцтво про
право на спадщину по заповіту.

У видачі свідоцтва про право власності
на земельну ділянку в порядку
спадкування ОСОБА_1 було відмовлено
нотаріусом Другої полтавської
державної нотаріальної контори у
зв'язку з відсутністю необхідних
документів, зокрема витягу з
Державного земельного кадастру.

В оформленні права власності на
земельну ділянку в порядку спадкування
ОСОБА_2 було відмовлено приватним
нотаріусом Полтавського міського
нотаріального округу в зв'язку з
невизначеністю часток земельної
ділянки, що знаходиться в спільній
сумісній власності.

Відмовляючи як в задоволенні
первісного, так і в задоволенні
зустрічного позову, суд першої
інстанції виходив з недоведеності
позовних вимог та неможливості
застосування норм ст. 89 ЗК України, яка
визначає поділ земельної ділянки та
виділення рівних часток співвласникам,
а в даному випадку частки
співвласників складають 63/100 та 37/100
частини відповідно.

З вказаним висновком не може в повній
мірі погодитись колегія суддів з
наступних підстав.

Згідно ст. 88 ЗК України володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою, що перебуває у
спільній частковій власності,
здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку. Договір про спільну часткову
власність на земельну ділянку
укладається в письмовій формі і
посвідчується нотаріально. Учасник
спільної часткової власності на
земельну ділянку має право на
отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

Частиною 4 статті 120 ЗК України
встановлено пропорційне визначення
часток осіб на земельну ділянку у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами.

Таким чином, при визначенні часток
співвласників на земельну ділянку
законодавчо закріплено принцип
пропорційності розміру їх часток в
жилому будинку.

Вказане правило застосовується у
випадах, коли такий житловий будинок
поділено в натурі.

В даному випадку між попередніми
співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4
житловий будинок був поділений в
натурі, визначено частки та укладено
договір конкретного користування, яким
останні визначили порядок
користування житловим будинком та
господарськими спорудами згідно до
належних їм частин.

Зазначеним обставинам суд першої
інстанції відповідної правової оцінки
не дав, не застосував до спірних
правовідносин норми матеріального
права, які їх регулюють, а обмежився
лише формальним цитуванням роз'яснень
Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004
року №7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ», які між тим,
не застосував при вирішенні спору.

Вказані порушення призвели до
помилкового висновку про
недоведеність обставин, якими
обґрунтовані первісні позовні вимоги,
що позбавило суд можливості визначити
частки співвласників земельної
ділянки.

За вказаних обставин рішення суду
першої інстанції щодо первісних
позовних вимог підлягає скасуванню, з
постановленням по справі нового
рішення про їх задоволення, з
урахуванням рекомендацій, викладених
Вищим спеціалізованим судом з розгляду
цивільних та кримінальних справ
України в узагальненні судової
практики з розгляду цивільних справ
про спадкування №24-753/04-13 від 16 травня 201
року щодо викладення резолютивної
частини судового рішення у справах про
визначення частки майна, належної
померлому на праві спільної сумісної
власності.

Щодо відмови в задоволенні зустрічного
позову, колегія суддів частково
погоджується з висновками суду першої
інстанції, оскільки вимога про
визнання за ОСОБА_2 як за спадкоємцем
права власності на ? частину земельної
ділянки не ґрунтується на законі,
зокрема на вимогах ст. 88 ЗК України.

За змістом ст. 89 ЗК України земельна
ділянка може належати на праві
спільної сумісної власності лише
громадянам. У спільній сумісній
власності перебувають земельні
ділянки співвласників жилого будинку.
Співвласники земельної ділянки, що
перебуває у спільній сумісній
власності, мають право на її поділ або
на виділення з неї окремої частки.
Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом.

Таким чином, місцевий суд дійшов
вірного висновку про те, що положення
ст. 89 ЗК України, посиланням на які
обґрунтовані зустрічні вимоги, не
можуть застосовуватись до даних
правовідносин, оскільки частки
співвласників земельної ділянки, яка
перебуває в спільній сумісній
власності не є рівними, а складають 63/100
та 37/100 відповідно.

Разом з цим, підлягають судовому
захисту вимоги про визнання за ОСОБА_2
після померлої ОСОБА_4 права власності
на спадкове майно у вигляді 37/100
частин земельної ділянки, розташованої
по АДРЕСА_1, оскільки нотаріусом було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право власності по заповіту на вказану
земельну ділянку у зв'язку з
невизначеністю часток між
співвласниками.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.п. 3,4, 316 , 317
,ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 24 березня 2014 року скасувати
та постановити по справі нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

Визначити, що частка померлого ОСОБА_3
в праві спільної сумісної власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 1691
кв.м., з яких 1000 кв.м. з цільовим
призначенням - землі житлової та
громадської забудови (для будівництва
та обслуговування житлового
будинку,господарських будівель та
споруд) та 691 кв.м. для ведення
особистого селянського господарства,
складає 63/100 частин, а померлої ОСОБА_4 -
37/100 частин.

Визнати за ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3
право власності на спадкове майно у
вигляді 63/100 частин земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1 площею 1691 кв.м.,
з яких 1000 кв.м. з цільовим призначенням
- землі житлової та громадської
забудови (для будівництва та
обслуговування житлового
будинку,господарських будівель та
споруд) та 691 кв.м. для ведення
особистого селянського господарства.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 після померлої
ОСОБА_4 право власності на спадкове
майно у вигляді 37/100 частин земельної
ділянки, розташованої по АДРЕСА_1
площею 1691 кв.м., з яких 1000 кв.м. з
цільовим призначенням - землі житлової
та громадської забудови (для
будівництва та обслуговування
житлового будинку,господарських
будівель та споруд) та 691 кв.м. для
ведення особистого селянського
господарства.

В задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів в
касаційному порядку.

Судді:

З оригіналом згідно.