Номер провадження 22-ц/775/749/2014
Головуючий в 1 інстанції Мелещенко Л.В.
Доповідач: Будулуца М.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

13 січня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

Головуючого
- судді: Курило В.П.

суддів:
Будулуци М.С., Космачевської Т.В.,

при
секретарі Папченко М.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Єнакіївського міського суду
Донецької області від 21 листопада 2013
року , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС» (ПрАТ
«Страхова група «ТАС», страхова
компанія) про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної в результаті
дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка зазначила, що постановою
Єнакіївського міського суду Донецької
області від 07 вересня 2011 року ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального
кодексу України, за те, що він 25 лютого
2011 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин,
керуючи пасажирським автобусом марки
«ПАЗ-4234», реєстраційний номер НОМЕР_1,
рухаючись по вулиці Некрасова в місті
Вуглегірську в напрямку міста
Дебальцеве, в районі будинку № 22,
розташованого по вищевказаній вулиці,
в порушення п. 19.3 Правил дорожнього
руху України, не переконавшись в
безпеці руху, вчинив наїзд на пішохода
ОСОБА_3, який ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих
тілесних ушкоджень помер. Цією ж
постановою суду ОСОБА_2 звільнено від
кримінальної відповідальності на
підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про
амністію в 2011 році» від 8 липня 2011 року
№ 3680-VI.

Цивільно-правова відповідальність
останнього була застрахована у ПрАТ
«Страхова група «ТАС».

Позивачка зазначила, що в результаті
дорожньо-транспортної пригоди був
травмований її батько - ОСОБА_3, який з 25
по 26 лютого 2011 року перебував в
реанімаційному відділені Єнакіївської
міської лікарні № 57 та на придбання
ліків для його лікування вона
витратила кошти сумі 2 512,86 грн., 541,25 грн.
та 433,88 коп., а усього 3487,99 грн. Оскільки
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер, то вона
здійснила його поховання. Для його
поховання вона придбала труну вартістю
320 грн., хрест - 135 грн., постіль - 150 грн., 2
(дві) хустки вартістю 35 грн. кожна, а
усього 70 грн., два вінки вартістю 220 грн.
за кожний, а усього 440 грн., оплатила
кошти за послуги автотранспорту в сумі
450 грн., на загальну суму 1 565 грн.

Окрім цього вона оплатила вартість
поминального обіду на загальну суму 6000
грн.

Також вона понесла витрати на
придбання огорожі вартістю 1900 грн.,
металічного столу - 300 грн., лави - 220 грн.,
понесла витрати на їх встановлення у
сумі 500 грн., а усього на суму 2 920 грн. На
придбання пам'ятника, граніту, стели,
тумби, квітника додатково понесла
витрати вартістю 4 500 грн., оплатила
кошти на їх встановлення у сумі 4 000
грн., а усього на суму 8 500 грн.

Однак 09 серпня 2012 року
страхова компанія їй виплатила
страхове відшкодування у сумі 12 465 грн.

Вважаючи, що страхова компанія не в
повній мірі відшкодувала їй завдану
шкоду, позивачка просила стягнути з
ПрАТ «Страхова група «ТАС» матеріальну
шкоду у сумі 51 000 грн., пеню за
несвоєчасну виплату страхового
відшкодування в сумі 7 071грн. 52 коп. (за
період з 4 вересня 2011 року по 08 серпня 2012
року включно), що усього складає 58 9071
грн. 52 коп. та відшкодувати їй моральну
шкоду у зв'язку з загибеллю батька в
розмірі 2 550 грн.

Рішенням Єнакіївського міського суду
Донецької області від 21 листопада 2013
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просила рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі.

В судове засіданні позивачка та
представник відповідача не заявились,
але про час та місце розгляду справи
сторони були повідомлені судовими
повістками та телефонограмою (а.с.119, 120,
122).

В телеграмі, яку позивачка ОСОБА_1
надіслала до апеляційного суду, вона
повідомила, що в судове засідання
з'явитися не може, але просила її
апеляційну скаргу задовольнити в
повному обсязі (а.с. 121).

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1
слід задовольнити частково, рішення
суду в частині спору про відшкодування
моральної шкоди скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову про відшкодування моральної
шкоди в розмірі 2 550 грн., виходячи з
наступних підстав.

Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України,
апеляційний суд під час розгляду
справи в апеляційному порядку
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення, відповідно
до положень п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Частиною 2 ст. 309 ЦПК України
передбачено, що норми матеріального
права вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не поширюється
на ці правовідносини, або не
застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
порушення норм процесуального права
може бути підставою для скасування або
зміни рішення, якщо це порушення
привело до неправильного вирішення
справи.

Судом встановлено, що постановою
Єнакіївського міського суду Донецької
області від 07 вересня 2011 року ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального
кодексу України, за те, що він 25 лютого
2011 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин,
керуючи пасажирським автобусом марки
«ПАЗ-4234», реєстраційний номер НОМЕР_1,
рухаючись по вулиці Некрасова в місті
Вуглегірську в напрямку міста
Дебальцеве, в районі будинку № 22,
розташованого по вищевказаній вулиці,
в порушення п. 19.3 Правил дорожнього
руху України, не переконавшись в
безпеці руху, вчинив наїзд на пішохода
ОСОБА_3, який ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих
тілесних ушкоджень помер. Цією ж
постановою суду ОСОБА_2 звільнено від
кримінальної відповідальності на
підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про
амністію в 2011 році» від 8 липня 2011 року
№ 3680-VI (а.с. 10).

Позивачка є донькою ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2, та після
укладенні шлюбу змінила прізвище
«ОСОБА_3» на «ОСОБА_3» (а.с. 6, 86).

Цивільно-правова
відповідальність водія ОСОБА_2, який
працював у Приватному підприємстві
«Сигнал» (а.с.32-35), застрахована у
Приватному акціонерному товаристві
«Страхова група «ТАС», про що свідчить
поліс № ВЕ/5136649 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 21 червня 2010
року (а.с.8).

23 грудня 2011 року позивачка звернулась
до відповідача із заявою про страхове
відшкодування (а.с. 71), 09 серпня 2012 року
був складений страховий акт № 21469в/381 2012
та зроблено розрахунок страхових
виплат, а 28 серпня 2012 року відповідач
здійснив виплату ОСОБА_1 страхового
відшкодування у сумі 12 465,00 грн., що
складають витрати на поховання, які
підтверджені відповідними документами
(на суму 1565 грн., 2400 грн. та 8500 грн.) та
виплачені. Елементи благоустрою на 520
грн. (стіл 300 грн. та лава 220 грн.)
страховою компанією не оплачені,
оскільки не віднесені до переліку
стандартних витрат на надгробну
споруду. В той же час, витрати на
лікування в сумі 3054,11 грн. (541,25 грн. та 2
512,86 грн.) та витрати на поминальний обід
в розмірі 6000 грн. страховою компанією
не оплачені, оскільки витрати на
лікування в сумі 541,25 грн. не
обґрунтовані лікувальним закладом,
оскільки заявниця не надала
призначення лікаря за період лікування
потерпілого, у фіскальному чеку не
зазначені назви медикаментів, до нього
не додано товарний чек з назвами
медикаментів, а довідка головного
лікаря Єнакіївської міської лікарні №
7 про перебування ОСОБА_3 у
реанімаційному відділені з
калькуляцією вартості лікування на
суму 2 512,86 грн. не підтверджена
фінансовим документом про проведену
оплату (фіскальним чеком або
квитанцією). Що ж стосується витрат на
поминальний обід, то вони не
відносяться безпосередньо до
елементів поховання, а тому їх виплата
страховою компанією не проведена (а.с.
66, 67, 69 - 70).

Документи на інші суми позивачка в
страхову компанію не надала і інші
розрахунки для проведення страхових
виплат не проводились.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог щодо відшкодування матеріальної
шкоди і пені, суд виходив з
безпідставності і необґрунтованості
заявлених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
правильно встановив правовідносини,
які виникли між сторонами, дав належну
їм оцінку і обґрунтовано відмовив
позивачці у задоволенні цих її вимог.

Так, відповідно до ст. 9 Закону України
«Про страхування» від 07 березня 1996 року
№ 85/96-ВР, страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів», при
настанні страхового випадку страховик,
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті дорожньо -
транспортної пригоди життю, здоров'ю,
майну третьої особи.

Згідно з п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику заяву про страхове
відшкодування.

Також, згідно з п. 35.2 ст. 35 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», до заяви додаються й інші
документи.

Заява про страхове відшкодування
позивачкою була подана 23 грудня 2011
року, проте інші необхідні - здійснення
виплати документи були подані до ПрАТ
«Страхова група «ТАС» лише 24 липня 2012
року, що не заперечували сторони.

Суд прийняв до уваги, що відповідачем
частково відшкодовані витрати
позивачки на проведення поховання,
облаштування могили на загальну суму 12
465,00 грн., а саме: згідно чеку Je 71 від
26.02.2011 року на суму 1 565,00 грн., чеку № 18
від 15.05.2011 року на суму 400,00 грн., чеку № 19
від 21.09.2011 року на суму 8 500,00 грн.

Стосовно понесених позивачем витрат на
поминальний обід у сумі 6 000 грн. суд
зазначив, що відповідно до ст. 2 Закону
України «Про поховання та похоронну
справу» від 10 липня 2003 року № 1102-IX,
поховання померлого - комплекс заходів
та обрядових дій, які здійснюються з
моменту смерті людини до поміщення
труни з тілом або урни з прахом у могилу
або колумбарну нішу, облаштування та
утримання місця поховання відповідно
до звичаїв та традицій; ритуальні
послуги - послуги, пов'язані з
організацією поховання та
облаштуванням місця поховання. Витрати
ж позивачки на поминальний обід у сумі 6
000 грн. не належать до витрат на
поховання, які підлягають
відшкодуванню страховиком, а тому
вимоги позивачки в цій частині суд
правильно вважав безпідставними.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у зв'язку з лікуванням
потерпілого відшкодовуються
обґрунтовані витрати, які пов'язані з
доставкою, розміщенням, утриманням,
діагностикою, лікуванням та
реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров'я,
медичним піклуванням, лікуванням у
домашніх умовах та купівлею лікарських
препаратів. Зазначені витрати мають
бути підтверджені документально
відповідним медичним закладом.

Позивачкою на підтвердження вимог щодо
відшкодування витрат на лікування
потерпілого ОСОБА_3 надано довідку
Комунальної лікувально-профілактичної
установи «Міська лікарня № 7» про
використані, на лікування ОСОБА_3 ліки
(а.с.12) та лист Центральної районної
аптеки № 216 м. Єнакієве (а.с. 13), згідно
якого вартість цих ліків складає 433,85
грн. Проте позивачкою не надано
належних та допустимих доказів, що вона
понесла витрати на придбання цих ліків.

Також позивачкою надано фіскальний чек
(а.с. 11), відповідно до якого було
придбано адреналін на суму 541,25 грн.
Разом з тим, позивачем не надано суду
доказів того, що ці медичні препарати
використовувались при лікуванні
ОСОБА_3

Крім того, позивачкою надано суду
розрахунок вартості стаціонарного
лікування ОСОБА_3 у Комунальній
лікувально-профілактичній установі
«Міська лікарня № 7» на загальну суму
512,86 грн. Однак нею не надано суду жодних
доказів того, що вона понесла ці
витрати.

Отже, вимоги про відшкодування витрат
на стаціонарне лікування потерпілого
ОСОБА_3 у сумі 2 512,86 грн., на придбання
ліків на суму 433,85 грн. та адреналіну на
суму 541,25 грн. задоволенню не
підлягають, про що правильно зазначив
суд першої інстанції.

Оскільки позивачкою не надано суду
належних та допустимих доказів
завданої матеріальної шкоди у сумі 51
000,00 грн., то суд правильно вважав ці
вимоги безпідставними, а тому
апеляційний суд відхиляє доводи
апелянта в цій частині, як
безпідставні.

Як правильно зазначив суд, відповідно
до положень ст. 35 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»,
документи надаються для огляду та
зняття копії або в копіях, засвідчених
заявником. Страховик та МТСБУ мають
право вимагати для огляду оригінали
зазначених документів. Решта
документів надаються в оригіналі або
належним чином оформленій копії.
Належно оформленою копією документа є
копія, посвідчена органом, установою чи
організацією, що його видала, або
нотаріально посвідчена або посвідчена
особою, якій подається заява про
страхове відшкодування.

Згідно з вимогами ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його. У разі якщо заява про
здійснення страхового відшкодування
чи інші документи, необхідні для
прийняття рішення про здійснення
страхового відшкодування, подані з
порушенням строку, встановленого цим
Законом, строк прийняття рішення про
здійсненні страхового відшкодування
та його виплату збільшується на
кількість днів такого прострочення.

Як встановлено судом, позивачка
звернулась до відповідача із заявою
про страхове відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою 23
грудня 2011 року, документи в
обґрунтування своїх вимог позивач
подала лише 24 липня 2012 року, а 28 серпня
2012 року відповідач здійснив страхове
відшкодування позивачці в сумі 12 465,00
грн.

За таких обставин суд дійшов до
висновку, що відповідачем не були
порушені строки виплати страхового
відшкодування, а тому і немає підстав
для стягнення пені за період з 14
вересня 2011 року по 08 серпня 2012 року за
несвоєчасну сплату страхового
відшкодування.

Що ж стосується висновку суду про
відмову в задоволенні позову частині
спору про відшкодування моральної
шкоди з тих підстав, що позивачкою не
надано доказів на підтвердження
спричинення їй моральної шкоди, а тому
відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1
щодо стягнення моральної шкоди в
розмірі 2 550 грн. з цих підстав, то
апеляційний суд не може погодитись з
таким висновком.

Відповідно до вимог пункту 22.3 статті 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», в редакції, що
діяла на момент спірних правовідносин,
страховик відшкодовує потерпілому не
більше ніж 5 відсотків ліміту,
визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього
Закону. Різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди. Якщо судом встановлено
відшкодувати потерпілому моральну
шкоду, передбачену пунктами 3,4 частини
другої статті 23 Цивільного кодексу
України, таке відшкодування у розмірі
визначеному судом, здійснює особа, яку
визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди (п. 22.3 ст.
22 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»).

Разом з тим, згідно з пункт ом 1.3 частини
першої статті 1 цього Закону потерпілі
- ці треті юридичні та фізичні особи,
життю, здоров ю та/або майну яких
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди транспортним засобом
заподіяна шкода, цивільно-правову
відповідальність за яку несе власник
цього транспортного засобу.

Таким чином, в даному випадку
потерпілим від ДТП є не ОСОБА_1, а
ОСОБА_3, який помер, а тому
відшкодування моральної шкоди
позивачці страховою компанією не
передбачено Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів». У зв'язку з цим її вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 2550 грн., що заявлені до
страхової компанії, задоволенню не
підлягають, оскільки не передбачені
п.22.3 ст.22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а тому рішення суду в цій
частині не може залишатися без змін і
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення в цій частині про
відмову в задоволенні її позову,
заявленого до страхової компанії, про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 2 550 грн.

Таким чином, оскільки при ухваленні
рішення в частині спору про
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції порушив норми
матеріального права, то відповідно до
вимог ст. 309 ч.1 п. 4 ЦПК України, рішення
суду в цій частині слід скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ
«ТАС» про відшкодування моральної
шкоди в розмірі 2 550 грн., з підстав
вказаних вище, частково задовольнивши
апеляційну скаргу позивачки.

В іншій частині рішення суду слід
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Єнакіївського міського суду
Донецької області від 21 листопада 2013
року в частині спору про відшкодування
моральної шкоди скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова група «ТАС» про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 2 550 гривень відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді: