Справа № 161/5737/14-ц
Провадження № 2/161/2152/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

13 травня 2014 року Луцький міськрайонний
суд Волинської області в складі:

головуючої судді - Пушкарчук В.П.

при секретарі Акайомовій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Волинської обласної
дирекції до Другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції, ОСОБА_3 про
виключення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Волинської обласної дирекції
звернулося в суд з позовом до Другого
відділу ДВС Луцького міського
управління юстиції, ОСОБА_3 про
виключення майна з-під арешту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.10.2007
року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
позичальником ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 014/1102/82/38958, за яким
останній отримав кошти в сумі 288 000,00
грн.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору
05.10.2007 року між банком та ОСОБА_3 було
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого в іпотеку передано
двокімнатну квартиру загальною площею
44,1 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. На момент передачі в іпотеку,
інформація щодо обтяження
вищезазначеного майна у відповідних
реєстрах була відсутня.

У зв'язку із передачею нерухомого майна
в іпотеку, 23.09.2008 року до Державного
реєстру іпотек та до Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна були внесені
відповідні записи - реєстраційний
номер обтяження 7958051.

Оскільки, позичальник ОСОБА_3 належним
чином не виконує взяті на себе
зобов'язання по кредитному договору, то
згідно договору іпотеки банк, як
обтяжував з вищим пріоритетом має
першочергове право одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки.

Однак, відповідачами Другого відділу
ДВС Луцького міського управління
юстиції в порушення вимог ст.ст. 44, 52
Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 3 Закону України «Про
іпотеку», на належну позичальнику
квартиру, загальною площею 44,1 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який є
предметом іпотеки, накладено арешт.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України
«Про іпотеку» іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору,
закону або рішення суду. До іпотеки,
яка виникає на підставі закону або
рішення суду, застосовуються правила
щодо іпотеки, яка виникає на
підставі договору, якщо інше не
встановлено законом.

На підставі наведеного, просить суд,
звільнити з під арешту, належну ОСОБА_3
двокімнатну квартиру загальною площею
44,1 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 - яка перебуває у іпотеці АТ
«Райффайзен Банк Аваль» згідно з
договором іпотеки нерухомого майна від
05.10.2007 року.

В судове засідання представник
позивача подала заяву про розгляд
справи за її відсутності, підтримала
позов повністю з підстав, зазначених у
заяві та просила його задовольнити, не
заперечує проти заочного розгляду
справи.

Представник відповідача Другого
відділу ДС ЛМУЮ в судове засідання
подав заяву, в якій просив розгляд
справи проводити у його відсутності,
проти позову не заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився по невідомих суду причинах,
хоча належним чином був повідомлений
про час та місце слухання справи. Про
причини неявки суд не повідомив.

Розгляд справи здійснювався за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, без фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197
ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до вимог статті 572
Цивільного кодексу України
встановлено, що в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Судом встановлено, що 05.10.2007 року між
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
позичальником ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 014/1102/82/38958, за яким
останній отримав кошти в сумі 288 000,00
грн.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору
05.10.2007 року між банком та ОСОБА_3 було
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого в іпотеку передано
двокімнатну квартиру загальною площею
44,1 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. На момент передачі в іпотеку,
інформація щодо обтяження
вищезазначеного майна у відповідних
реєстрах була відсутня.

У зв'язку із передачею нерухомого майна
в іпотеку, 23.09.2008 року до Державного
реєстру іпотек та до Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна були внесені
відповідні записи - реєстраційний
номер обтяження 7958051.

Відповідно до 3.1.4 Договору іпотеки
передбачено, що у випадку невиконання
Іпотекодавцем зобов'язань за цим або за
Кредитним договором, у тому числі, якщо
кінцевий термін повернення кредиту ще
не настав, звернути стягнення на
предмет іпотеки, реалізувати його
відповідно до п.6 Договору, та за
рахунок вирученої від реалізації
предмета іпотеки суми переважно перед
іншими кредиторами задовольнити в
повному обсязі свою вимогу, що
визначена на момент фактичного
задоволення, включаючи сплату
процентів, неустойки, відшкодування
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, необхідних витрат на
утримання заставленого майна, а також
витрат, пов'язаних з реалізацією
предмета іпотеки.

Таким чином, в зв'язку з невиконанням
ОСОБА_3 умов кредитного договору згідно
вимог закону та положень договору
іпотеки позивач має право на
задоволення своїх вимог за рахунок
звернення стягнення на майно, яке
перебуває в іпотеці.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено право заставодержателя на
звернення до суду з позовом про
звільнення заставленого майна з-під
арешту у разі звернення державним
виконавцем стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями.

Судом встановлено, що позивач після
укладення договору іпотеки від 05.10.2007
року, зареєстрував у Державному
реєстрі іпотек та Єдиному реєстру
заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна обтяження на належну
ОСОБА_3 двокімнатну квартиру загальною
площею 44,1 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 - реєстраційний номер
обтяження 7958051.

В зв'язку з невиконанням позичальником
кредитних зобов'язань у нього наявна
проблемна заборгованість перед банком
в розмірі 295 187,17 грн.

08.04.2014 року за згоди банку був укладений
попередній договір купівлі-продажу
вищевказаної квартири, з метою
врегулювання боргових зобов'язань
позичальника, що є підтвердженням того,
що суми, отриманої від продажу (265400,00
грн.) не вистачає для погашення
заборгованості перед банком.

В зв'язка уз вжиттям заходів з
погашення наявної заборгованості,
спрямованих на реалізацію предмета
іпотеки банку стало відомо, що на
належну ОСОБА_3 двокімнатну квартиру
загальною площею 44,1 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно
постанови державного виконавця
Другого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції за вкиноавчим провадженням №
40963375 накладено заборону на відчуження.

Разом з тим, судом встановлено, що
вищезазначений житловий будинок
розташований на земельній ділянці,
площею 0,1365 га, яка належить ОСОБА_4 на
праві приватної власності на підставі
Державного акта на право власності на
земельну ділянку, виданого 09.11.2007 року
Заборольською сільською радою
Луцького району.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України
«Про іпотеку» іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору,
закону або рішення суду. До іпотеки,
яка виникає на підставі закону або
рішення суду, застосовуються правила
щодо іпотеки, яка виникає на
підставі договору, якщо інше не
встановлено законом. У разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про іпотеку» за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання».

Враховуючи, що обтяження нерухомого
майна було зареєстровано позивачем
05.10.2007 року, тобто раніше виникнення
прав третіх осіб щодо даного майна, і
порівняно з іншими обтяженнями має
статус обтяження з вищим пріоритетом,
то в даному випадку позивач має
першочергове право задовольнити свої
вимоги по стягненню з ОСОБА_3
заборгованості по кредитному договору
за рахунок спірного заставленого
майна.

Таким чином, суд вважає, що вимоги
позивача про звільнення майна з-під
арешту, накладеного Другим відділом
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції,
підлягають до задоволення, оскільки
порушено право ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль», як іпотекодержателя спірного
заставного майна.

На стягненні судових витрат позивач не
наполягає.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213,
215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 572, 575, 589 ЦК
України, ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження», ст. ст. 1, 20
Закону України «Про заставу», ст. 3
Закону України «Про іпотеку», суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Звільнити з-під арешту двокімнатну
квартиру загальною площею 44,1 кв.м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
належну на праві власності ОСОБА_3, та
скасувати заборону на їх відчуження.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подання апеляційної скарги на рішення
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги на рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

В.П. Пушкарчук