Справа №
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

« 20» лютого 2014 року Ленінський
районний суд м. Луганська у складі:

головуючого судді: Кравченко Н.О.

при
секретарі: Савченко Є.О,

розглянувши розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості ,-

В С Т А Н О В И В :

04 грудня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до Ленінського районного
суду м. Луганська з позовною заявою до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що
відповідно до укладеного договору №
б/н від 09.12.2005 року ОСОБА_1 отримав
кредит у розмірі 4200 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36.00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між ним та банком
договір.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін. У
порушення закону та умов договору
відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав, у
зв'язку з чим станом на 31.08.2013 року має
заборгованість у розмірі 22 566, 70 грн.,
яка складається з наступного: 3921,70 грн. -
заборгованість за кредитом; 17 094 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина),1050,80 грн. -
штраф (процентна складова).

Враховуючи викладене, позивач просив
суд стягнути з відповідача на користь
ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у
розмірі 22566,70 грн. за кредитним
договором № б/н від 09.12.2005 року та
судові витрати у розмірі 229,40 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні присутнім не був, надав заяву
про розгляд справи за його участі,
позовні вимоги підтримав, проти
ухвалення заочного рішення не
заперечував, просив позов
задовольнити.

Відповідач на неодноразові виклики до
суду не з'явився, причини неявки суду
невідомі, про явку до суду повідомлений
належним чином, у зв'язку з чим, на
підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд
постановив ухвалу про заочний розгляд
справи.

Зі згоди представника позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням
ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України,
суд вважає можливим вирішити справу на
підставі наявних у ній даних та
доказів без участі відповідача.

Суд, оцінивши представлені письмові
докази, вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Однією із загальних засад цивільного
законодавства, зокрема, є свобода
договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3
ЦК України, а в ч. 1ст. 626 ЦК України
законодавець зазначає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
і згідно ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна умов договору
не допускається.

Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу
України, за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного договору №б/н від 09.12.2005
року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі
4200 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін. У
порушення закону та умов договору
відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав, у
зв'язку з чим станом на 31.08.2013 року має
заборгованість у розмірі 22 566, 70 грн.,
яка складається з наступного: 3921,70 грн. -
заборгованість за кредитом; 17 094 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до пункту 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина),1050,80 грн. -
штраф (процентна складова).

Банк свої зобов'язання за кредитним
договором виконав. Відповідач порушив
умови кредитного договору і має
прострочену заборгованість за
кредитом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Як вбачається з розрахунку, наданого
позивачем, що не заперечувалося
відповідачем, станом на 31.08.2013 року
заборгованість ОСОБА_1 по тілу кредиту
становить 3921,70 грн., по відсотках 17094,20
грн.

П. 8.6. договору про надання банківських
послуг визначає, що у випадку порушення
клієнтом строків платежів,
передбачено стягнення штрафу у розмірі
500,00 грн. +5% від ціни позову.

Позивачем заявлено вимогу про
стягнення штрафу у розмірі 500,00 грн.
(фіксована сума) та 1 567,52 грн.
(процентна складова).

Отже, загальний розмір заборгованості
відповідача перед позивачем станом
на 31.08.2013 року складає 22566,70 грн.

Пунктом 31 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
судам роз'яснено, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
зазначене вище правило застосовується
й до додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України), а позовна
давність в один рік застосовуються,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258
цього Кодексу).

Згідно з вимогами ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з п.7 ч.13 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Оскільки, банк звернувся до суду 16
грудня 2013 року із про стягнення
заборгованості із явним спливанням
трирічного строку позовної давності,
вважає позов необґрунтованим.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Ухвалюючи рішення суд керувався
Правовою позицією Верховного суду
України, викладеної у Постанові від 06
листопада 2013 року по справі №6-116,
стосовно строків позовної давності у
кредитних зобов'язаннях.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Суд вважає, що позивачем пропущено
строк звернення до суду з відповідними
вимогами, проте керуючись ч. 4 ст.267 ЦК
України, лише в разі заяви стороною про
сплив позовної давності, можливо
відмовити у позові з відповідної
підстави.

Проте відповідач не скористався своїм
правом на участь у судовому процесі, а
отже суд не може за власної ініціативи
відмовити в позові у зв'язку зі
спливанням позовної давності.

Також слід зазначити, що представник
банку не був присутнім у судових
засіданнях, а наданий розрахунок не є
достатньо інформативним у питаннях
визначення дати останнього погашення
заборгованості з боку позичальника
/а.с. 6-8/ .

За таких обставин, позов підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

При зверненні до суду із даним позовом
ПАТ КБ «Приватбанк» було сплачено
судовий збір у розмірі 229,40 грн., що
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись Правова позиція Верховного
суду України Постанови від 06 листопада
2013 року по справі №6-116, Пунктом 31
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 ст. ст.
257-259, 264, 525, 526, 611, 625, 1054 ЦК України, ст.
ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» - задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 /ІПН НОМЕР_1/, на
користь Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором №б/н від 09.12.2005
року у розмірі 22566 / двадцять дві тисячі
п'ятсот шістдесят шість/ гривень 70
копійок.

Стягнути зі ОСОБА_1 /ІПН НОМЕР_1/, на
користь Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» витрати по сплаті
судового збору у розмірі 229 /двісті
двадцять дев'ять/ гривні 40 копійок.

Копію заочного рішення
надіслати відповідачу не пізніше трьох
днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути
переглянуте Ленінським районнім судом
за письмовою заявою відповідача, яку
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення, заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через
Ленінський районний суд протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя :

Н.О.Кравченко