№ 2/269/255/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 лютого 2014 року Совєтський районний
суд м. Макіївки Донецької області у
складі:

головуючого судді
Мельника Ю.А.

при секретарі
Кондратьєвій І.О.

за участі представника позивача
Косенко С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Макіївка цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду
в грудні 2013 року з позовом до
відповідача про стягнення суми боргу у
розмірі 12150.14 грн. за договором
кредитування б/н від 19.10.2007 року та
судових витрат.

В обґрунтування вимог зазначив, що
відповідачем ОСОБА_2 19.10.2007 року було
укладено з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
кредитний договір б/н, згідно умов
якого відповідач отримав кредит в
розмірі 500.00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36.00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Відповідно до умов
укладеного договору, договір
складається з заяви позичальника, умов
надання банківських послуг, та правил
користування платіжною карткою.
Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір, що
підтверджується підписом у заяві. При
укладенні договору сторони керувались
ч.1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до п.9.12
Умов та правил надання банківських
послуг договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін. Відповідач належним чином не
виконав умови договору, заборгованість
станом на 31.10.2013 рік склала 12150.14 грн., з
яких: 2792.60 грн. - заборгованість за
кредитом, 8302.77 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 554.77
грн. - штраф (процентна складова).
Представник позивача просить стягнути
з відповідача вказану суму
заборгованості та витрати по оплаті
судового збору

В судовому засіданні представник
позивача з'явився, свої позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити в
повному обсязі, судові повідомив, що
неодноразово в позасудовому порядку
банк звертався до відповідача з
вимогою погашення заборгованості за
кредитом, проте останній відмовляється
добровільно сплачувати
заборгованість, до суду з заявою про
видачу судового наказу про стягнення
заборгованості за вказаним кредитним
договором з ОСОБА_2 чи з позовом раніше
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не звертався.

Відповідач в судове засідання з'явився,
проти заявлених позовних вимог
заперечував, судові повідомив, що під
час укладення кредитного договору
19.10.2007 року про надання споживчого
кредиту для придбання меблі,
представником КБ «ПРИВАТБАНК» була
надана ще кредитна картка, на рахунку
якої були 500 гривень, він дійсно отримав
ці кошти та витратив на власні потреби.
Сплачував кредит, проте у зв'язку зі
скрутним матеріальним положенням
припинив сплачувати більше 5 років
тому, не розуміє - чому банк довгий час
не звертався до суду. Просить
застосувати до спірних правовідносин
строк позовної давності, що
передбачений ст. 257 ЦК України та
відмовити в задоволені позову, про що
судові надав письмову заяву.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Відповідно копії довідки АА № 241170 з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України ПАТ
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» має
правовий статус юридичної особи з
організаційно-правовою формою -
акціонерне товариство /а.с. 13/, та має
право надання банківських послуг,
визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про
банки та банківську діяльність»,
згідно банківської ліцензії № 22 від
05.10.2011 року, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
унесений до державного реєстру банків
19.03.1992 року за № 92. /а.с. 16/

19 жовтня 2007 року між ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та відповідачем було
укладено договір б/н, відповідно до
якого останній отримав кредит в
розмірі 500 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 3.00%
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом. /а.с.7/.

Зазначені умови викладені у заяві
позичальника при отриманні споживчого
кредиту на придбання товарів народного
споживання від 19.10.2007 року, а не у
кредитному договорі, однак вказана
заява містить ознаки такого договору,
відповідач був ознайомлений з усіма
суттєвими умовами договору, про що
свідчить його підпис /а.с.7/.

Відповідач ОСОБА_2 не виконав свої
зобов'язання належним чином, внаслідок
чого ним були порушені умови договору
про надання кредиту, у зв'язку з чим
станом на 31.10.2013 рік заборгованість
склала 12150.14 грн., з яких: 2792.60 грн. -
заборгованість за кредитом, 8302.77 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 500,00 грн. - штраф
(фіксована частина), 554.77 грн. - штраф
(процентна складова). /а.с.3-6/.

Вся інформація, яку банк має повідомити
позичальнику, міститься у змісті
кредитного договору та є вичерпною.
Підписавши договір ОСОБА_2 погодився з
умовами надання кредиту.

Таким чином, волевиявлення відповідача
було направлено на отримання грошей.

Тим самим, відповідач ОСОБА_2. вчинив
правочин у письмовий формі, з умовами
якого був ознайомлений /а.с.7/.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що актами цивільного
законодавства України надано право
сторонам договору самим обирати спосіб
та порядок врегулювання спірних питань
щодо виконання умов договору.

В заяві позичальника від 19.10.2007 року,
завіреній особистим підписом
відповідача зазначено, що ОСОБА_2
згоден, що ця заява разом із
запропонованими КБ «ПРИВАТБАНК»
Умовами і Правилами надання
банківських послуг та тарифами складає
між ним та Банком договір надання
банківських послуг /а.с.7/.

Термін дії кредитного договору
відповідно до п.9.12 Умов та правил
надання банківських послуг складає 12
місяців з моменту підписання договору.
Якщо протягом цього терміну жодна зі
сторін не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін.

Зазначений термін дії договору судом
не може бути прийнятий до уваги,
оскільки наявні в матеріалах справи
умови, підписані лише головою
правління банку і немає підпису другої
сторони - відповідача по справі. Крім
того, позивачем не надано доказів того,
що саме ці умови були надані
відповідачу при укладенні
вищевказаного договору кредитування
б/н від 19.10.2007 року.

Строк дії пластикової картки
відповідно до наданої інформації банку
складає до квітня 2009 року.

Судом встановлено, що сам ОСОБА_2 не
звертався до банку для продовження дії
карти, нова карта йому не була видана.

Цей факт визнаний сторонами, тому у
відповідності вимог ст. 61 ЦПК України
не потребує доведенню.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Виходячи з правової позиції, що виклав
Верховний Суд України в своїй
постанові від 06.11.2013 року при перегляді
ухвал Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14.05.2013 року в
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Перший
Український міжнародний банк»,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Для
обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У відповідності вимог ст. 360-7 ЦПК
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Як було встановлено в судовому
засіданні останній платіж, що був
зроблений відповідачем за вказаним
кредитним договором - 13.07.2009 року /а.с.4/.
Зазначений факт був визнаний
сторонами, тому у відповідності до
вимог ст.61 ЦПК України не потребує
доведенню.

Тому слід вважати, що з 13.07.2009 року у
позивача виникло право вимагати
повернення кредиту, оскільки
відповідач перестав виконувати
обов'язки щодо сплати заборгованості
за кредитним договором.

Стаття 256 ЦК України передбачає, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України строк позовної
давності, протягом якого особа має
право звернутися до суду за захистом
свого порушеного права, складає три
роки.

Стаття 264 ЦК України передбачає, що
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Будь-яких доказів у відповідності
вимог ст. 10, 60 ЦПК України стороною
позивача, які б свідчили про
переривання перебігу позовної
давності, судові не надано. Ствердження
представника позивача про
неодноразові спроби досудового
врегулювання спору та пропозиції
укладання договору реструктуризації з
відповідачем - не є доказом, що свідчить
про переривання строку позовної
давності, оскільки будь-якого
юридичного акту в результаті
переговорів сторони (позивач та
відповідач) не склали.

Стаття 267 ЦК України передбачає
наслідки спливу строку позовної
давності, згідно якої позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Відповідач ОСОБА_2 наполягає на
застосуванні строку позовної давності,
позивач не навів поважності причин
пропущення позовної давності.

У відповідності до вимог ст. 266 ЦК
України, зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку що строк позовної давності,
передбачений законодавством,
позивачем пропущений, право банку на
звернення до суду за захистом тривало
до 13.07.2012 року, з позовною заявою ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» звернувся 11.12.2013 року
/а.с.1/, тобто поза межами строку
позовної давності, тому в задоволені
позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором б/н від 19.10.2007 року, -
відмовити у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення в Апеляційний суд
Донецької області, через даний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Ю. А. Мельник