Справа № 381/386/14 Головуючий у І
інстанції Ковалевська Л.М.Провадження
№ 22-ц/780/2924/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній Д.О.,
Приходька К.П.,

за участі секретаря Черепинець
А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 20 березня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк», третя
особа: ОСОБА_2 про припинення договору
поруки, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 в
2006 році було укладено кредитний
договір. Відповідно до договору
ОСОБА_2отримала кредит у розмірі 26370,00
доларів США на термін до 09.10.2011 року.

Для забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
було укладено з відповідачем ОСОБА_1
договір поруки. Відповідач ОСОБА_2
порушила умови кредитного договору та
має заборгованість у розмірі 1410, 67
доларів США, яку позивач просить
стягнути солідарно з відповідачів.

Відповідач ОСОБА_1 подав зустрічний
позов до ПАТ КБ «Приват Банк» про
припинення договору поруки,
посилаючись на те, що оскільки строк в
договорі поруки не встановлений, то він
вважається припинений ще 10.04.2007 року,
тобто після закінчення шести місяців
строку від дня настання строку
основного зобов'язання, а Банком
пред'явлено до поручителя позов про
стягнення заборгованості в січні 2014
року, тобто через більше ніж 6 років.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив
визнати договір поруки припиненим.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 20 березня 2014
року первісний позов задоволено, в
задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням
ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає,
що згідно п. 1.1. договору поруки № 032/Р
від 10 жовтня 2006 року, укладеного між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, цей договір
вступає в силу з моменту його
підписання сторонами і діє до повного
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

Однак такі положення договору поруки
суперечать нормам ст. 252 ЦК України,
згідно якого строк визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Також ОСОБА_1 зазначає, що банк
незаконно пред'явив до нього позов про
стягнення як з поручителя суми
заборгованості за кредитним договором,
оскільки строк пред'явлення такого
позову пропущено.

Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу на те,
що виконання поруки прямо пов'язане з
отриманням поручителем вимоги. Як
вбачається з матеріалів справи та як
стверджує ОСОБА_1, направленого банком
16 грудня 2013 року повідомлення про
порушення кредитних зобов'язань не
отримував, та й банк не довів факт
отримання такого повідомлення.

На підставі викладеного в апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким первісний
позов задовольнити частково, а саме
стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за
кредитним договором № 035 від 10 жовтня
2006 року в розмірі 11271 грн. 25 коп.;
задовольнити зустрічні позовні вимоги,
а саме визнати договір поруки
припиненим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 10 жовтня 2006 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2
укладено кредитний договір № М035 на
придбання автомобіля, відповідно до
якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі
26370,00 доларів США на термін до 09 жовтня
2011 року зі сплатою відсотків в розмірі
16 % річних.

Відповідно договору, погашення
заборгованості здійснюється щомісяця,
у випадку порушення зобов'язань за
кредитним договором, позичальник
сплачує відсотки за користування
кредитом у подвійному розмірі на
місяць, нараховані від суми
непогашеної в строк заборгованості за
кредитом.

Для забезпечення виконання
зобов'язання позичальником ОСОБА_2 за
кредитним договором, між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено
договір поруки № М035/Р від 10 жовтня 2006
року в якому поручитель відповідає
перед кредитором за виконання
зобов'язань за кредитним договором в
тому ж розмірі, що і боржник, що
обумовлено п.2 зазначеного договору
поруки.

Станом на 04 грудня 2013 року ОСОБА_2 має
заборгованість в розмірі 1410,67 доларів
США, що еквівалентно за курсом 7,99 грн.
відповідно до службового
розпорядження НБУ від 04 грудня 2013 року
та складає 11271,25 гривень.

Крім того, про існуючу заборгованість
відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було
направлено на їх поштову адресу
письмову вимогу із зазначенням
невиконаних зобов'язань за кредитним
договором, однак дана вимога була
проігнорована та не виконана.

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи в задоволенні вимог за
зустрічним позовом суд першої
інстанції виходив з того що,
відповідачі за первісним позовом
порушили покладені на них договорами
зобов'язання, у зв'язку з чим виникла
заборгованість перед банком.

Відмовляючи у задоволенні
зустрічних позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що договором
поруки, зокрема п. 11, передбачено, що він
вступає в силу з моменту його
підписання сторонами і діє до повного
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

Так як ОСОБА_2 не виконала взяті на себе
зобов'язання, то і договір поруки між
банком та ОСОБА_1 є чинним.

Але з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може
погодитися, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Одним із видів забезпечення виконання
зобов'язання є порука.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
випадку, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами, що
передбачено ч. 2 ст. 252 ЦК України.

Разом з тим із настанням події, яка має
юридичне значення, законодавець
пов'язує термін, який визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов визначених
змістом зобов'язання (неналежне
виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом (ст. 611 ЦК
України).

Крім того, при вирішенні спорів
пов'язаних з визнанням договорів
поруки припиненими слід враховувати
роз'яснення Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду кримінальних та цивільних
справ, що містяться в Постанові № 5 від
30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин».

Зокрема, відповідно до п. 24 зазначеної
Постанови сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як встановлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи викладене та
дослідивши всі матеріали справи,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції не надав належної оцінки
доказам, що надавалися сторонами по
справі, а тому дійшов до невірних
висновків.

Як вбачається з матеріалів справи,
кредитним договором в п. 1.3. чітко
передбачено строк повного погашення
кредиту, а саме 09 жовтня 2011 року.

За таких обставин у ПАТ КБ «ПриватБанк»
виникло право пред'явити вимогу до
поручителя ОСОБА_1 про виконання
порушеного зобов'язання боржника
ОСОБА_2 щодо повернення кредиту,
починаючи з 09 жовтня 2011 року та
протягом шести місяців.

Однак таку вимогу, як стверджує банк
пред'явив, але лише 16 грудня 2013 року,
тобто вже після спливу встановленого ч.
4 ст. 559 ЦК України шестимісячного
строку.

Отже у суду першої інстанції були всі
підстави для задоволення зустрічного
позову та визнати договір поруки
припиненим.

Із правової позиції Верховного Суду
України викладеної у постанові у
справі 6-78цс12 вбачається, що якщо в
договорі поруки не встановлено строку,
після якого порука припиняється умова
договору про його дію до повного
виконання боржником зобов'язання перед
банком за кредитним договором не є
встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить частині першій статті 251 та
частині першій статті 252 ЦК України,
тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми частини четвертої
статті 559 ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов»язання не
пред»явить вимоги до поручителя. У разі
не встановлення в договорі поруки
строку її припинення порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя в порядку
визначеному ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

З врахуванням наведеного, судова
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги є обґрунтованими, а тому
апеляційна скарга підлягає до
задоволення. Відповідно рішення суду
першої інстанції слід скасувати та
ухвалити нове рішення, яким первісний
позов задовольнити частково, а
зустрічні позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 20 березня 2014
року в даній справі - скасувати та
ухвалити нове рішення.

Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що
проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» (м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, р/р 3111, МФО 305299, ) заборгованість за
кредитним договором № М035 від 10 жовтня
2006 року в розмірі 11271 (одинадцять тисяч
двісті сімдесят одну) грн. 25 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_2
про припинення договору поруки -
задовольнити.

Визнати договір поруки № М035/Р від 10
жовтня 2006 року, що укладений між ОСОБА_1
та Публічним акціонерним товариством
Комерційний банк «ПриватБанк»
припиненим.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: