АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/1288/
2014 Головуючий в І інстанції:
Доповідач: Чиркова К.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 08 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової
К.Г.

Суддів: Пузанової
Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

з участю адвокатів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Білозерського
районного суду Херсонської області від
04 березня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Провідна» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої злочином,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Провідна» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
завданої злочином, посилаючись на те,
що 25.03.2013 року близько 22 години на 60км.
700м. ділянці автодороги Миколаїв -
Станіслав - Херсон поблизу смт.
Білозерка, Білозерського району,
Херсонської області сталася дорожньо -
транспортна пригода за участю
автомобілів «Nissan Almera» державний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та
автомобіля «Toyota RAF4», державний номер
НОМЕР_1 під його керуванням.

Внаслідок зіткнення автомобілів йому
спричинені середньої тяжкості тілесні
ушкодження, у зв'язку з чим завдана
матеріальна та моральна шкода, а
належний йому автомобіль зазнав
механічних пошкоджень та потребує
відновлювального ремонту.

Вироком Білозерського районного суду
Херсонської області від 04.09.2013 року
ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні
злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК
України.

06.10.2012 року ОСОБА_4 уклала договір про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
транспортних засобів з приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Провідна» він 26.04.2013 року
звертався до страхової компанії про
виплату страхового відшкодування,
проте в добровільному порядку жоден із
відповідачів не відшкодував завдані
йому збитки.

З огляду на викладене, позивач просив
суд стягнути в солідарному порядку з
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна» та
ОСОБА_4 понесені ним матеріальні
витрати на лікування у розмірі 4860,90
грн., втрачений дохід за період
непрацездатності в сумі 18600 грн.,
витрати пов'язані з відновлювальним
ремонтом автомобіля у розмірі 147859 грн.,
а також в рахунок відшкодування
моральної шкоди 20000 грн., яку пов'язує з
фізичним болем та стражданнями, що
зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я
та отриманим стресом від пережитої
пригоди, погіршенням стану здоров'я,
находженням на лікуванні протягом 26
днів, втраченим за цей час ним, як
приватним підприємцем доходу від цієї
діяльності.

Внаслідок отриманих тілесних
ушкоджень та стресу у нього вперше
діагностували сахарний діабет
інсулінозалежного ІІ типу, через свою
непрацездатність, у зв'язку з
отриманими тілесними ушкодженням він
ставить під загрозу навчання свого
сина, відносно якого має зобов'язання
по оплаті послуг за навчання, що завдає
додаткові душевні страждання, у тому
числі через пошкодження майна та
неможливості організації звичного
способу життя.

В ході судового розгляду справи
позивач доповнив та уточнив позовні
вимоги зменшив розмір відшкодування
втраченого доходу за період
непрацездатності з 18600грн. до 15600грн., а
також просив суд стягнути витрати
пов'язані, з вимушеною необхідністю
користуванням платною стоянкою для
автомобіля у розмірі 2400грн., витрати з
надання послуг технічного
обслуговування та ремонту автомобіля
на суму 1476грн., витрати по оплаті послуг
оцінювача в сумі 1550грн. та витрати на
правову допомогу в сумі 8200грн.

Рішенням Білозерського районного суду
Херсонської області від 04 березня 2014
року позов задоволено частково.

Судом стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 в рахунок витрат на лікування
4860,90грн., в рахунок відновлювального
ремонту автомобіля 96163,06грн., в рахунок
не отриманих доходів за час втрати
працездатності 4060,27грн., а всього
105084,23грн., а також моральну шкоду в
сумі 7450грн., та судові витрати в сумі
4500грн.

З приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна» на
користь ОСОБА_5 стягнуто майнову шкоду
в сумі 49500грн., моральну шкоду в сумі
2550грн.

Вирішено питання про розподіл витрат
по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням
суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
про відмову в задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права.

При цьому, зазначила, що суд першої
інстанції задовольняючи частково
позовні вимоги про солідарне стягнення
заявленої до відшкодування суми
коштів, фактично змінив предмет та
підстави позову і вийшов за межі
заявлених позивачем вимог, змінивши
порядок відшкодування.

Окрім того, не обґрунтованим є висновок
суду щодо стягнення з неї витрат на
лікування потерпілого, витрат не
отриманих у зв'язку з непрацездатністю
та їх розмір, які підлягають
відшкодуванню страховою компанією
відповідно до ст. 9,3 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів».

Неправильним є висновок суду щодо
визначення розміру витрат пов'язаних з
відновлювальним ремонтом автомобіля,
зважаючи на наявність двох звітів, які
містять різні відомості щодо його
вартості.

Висновок суду про стягнення витрат на
правову допомогу суперечить
положенням ст.56 ЦПК України.

У письмових запереченнях на
апеляційну скаргу приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Провідна» доводи апеляційної скарги
визнала в частині відповідальної
особи за відшкодування витрат на
лікування потерпілого.

У письмових запереченнях на
апеляційну скаргу ОСОБА_5 її доводів не
визнав, рішення суду просить залишити
без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовуються особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно до вимог ст.1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Судом установлено та підтверджено
матеріалами справи, що 25.03.2013 року
близько 22годин, на 60км. 700м. ділянці
автодороги Миколаїв - Станіслав -
Херсон поблизу смт. Білозерка,
Білозерського району, Херсонської
області сталася дорожньо - транспортна
пригода за участю автомобілів «Nissan
Almera» державний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Toyota
RAF4», державний номер НОМЕР_1 під його
керуванням.

Вироком Білозерського районного суду
Херсонської області від 04.09.2013 року,
який набрав чинності 13.11.2013 року ОСОБА_4
визнано винною та засуджено за ч.1 ст.286
КК України.

Питання щодо відшкодування завданої
при цьому шкоди в кримінальній справі
не вирішено (а. с. 7-8).

Згідно договору про обов'язкове
страхування цивільно - правової
відповідальності власників
транспортних засобів, цивільно -
правова відповідальність ОСОБА_4 була
застрахована 06.10.2012 року приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Провідна» поліс АВ8760170, за
яким ліміт страхового відшкодування
за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю
становить 100000 грн. за шкоду заподіяну
майну 50000 грн., розмір франшизи
становить 500грн.(а.с. 109).

Про настання страхової події ОСОБА_4
своєчасно повідомила приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Провідна».

Згідно зі ст. 22.1 Закону при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна в результаті дорожньо -
транспортної пригоди життю, здоров'ю,
майну третьої особи.

Відповідно до п.1 ст. 24 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з лікуванням
потерпілого відшкодовуються
обґрунтовані витрати, які пов'язані з
доставкою, розміщенням, утриманням,
діагностикою, лікуванням та
реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров'я,
медичним піклуванням, лікуванням у
домашніх умовах та купівлею лікарських
препаратів. При цьому зазначені
витрати мають бути підтверджені
документально відповідним медичним
закладом.

У зв'язку з отриманими в результаті
дорожньо - транспортної пригоди
тілесними ушкодженнями позивач
перебував протягом 26 днів на лікуванні
та поніс витрати на діагностику та
придбання ліків на загальну суму
4860,90грн., що підтверджуються
відповідними медичними документами.

Таким чином, встановивши, що в
результаті дорожньо - транспортної
пригоди ОСОБА_5 отримав середньої
тяжкості тілесні ушкодження, у зв'язку
із чим перебував на лікуванні та зазнав
матеріальних витрат на лікування суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
із їх документального підтвердження
у сумі 4860,90грн., однак в порушення
зазначених вище вимог закону поклав їх
відшкодування не на страховика, а на
ОСОБА_4

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що рішення суду в
частині стягнення з ОСОБА_4 витрат на
лікування потерпілого підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про стягнення визначеної судом суми із
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна» з
наведених вище підстав.

Помилковим є висновок суду в частині
покладення на ОСОБА_4 відшкодування не
отриманого позивачем доходу за час
втрати працездатності, яке за
наявності правових підстав підлягає
відшкодуванню страховиком відповідно
до укладеного договору обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Статтею 23 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»
передбачено, що шкодою, заподіяною
життю та здоров'ю потерпілого в
результаті дорожньо - транспортної
пригоди, є шкода (у тому числі моральна),
пов'язана з лікуванням потерпілого; з
тимчасовою втратою працездатності
потерпілим; із стійкою втратою
працездатності потерпілим; із смертю
потерпілого.

Позивач звертаючись із позовом до суду
просив відшкодувати дохід втрачений
ним, як фізичною особою - підприємцем
внаслідок втрати працездатності,
починаючи з 25.03.2013 року по 19.04.2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги в цій
частині суд першої інстанції виходив
із положень ст.1198 ЦК України, у той час,
як до правовідносин, які виникли між
сторонами у даній справі,
застосовується спеціальний Закон
України «Про обов'язкове страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Згідно ст.25 цього Закону у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності
потерпілим відшкодовується не
отримані доходи за підтверджений
відповідним закладом охорони здоров'я
час втрати працездатності. Доходи
потерпілого оцінюються в таких
розмірах:

для особи, яка забезпечує себе роботою
самостійно - не отримані доходи, які
обчислюються як різниця між доходом за
попередній (до дорожньо - транспортної
пригоди) календарний рік та доходом,
отриманим у тому календарному році,
коли особа була тимчасово
непрацездатною.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи документів, які були досліджені
судом установлено, що дохід позивача за
попередній календарний рік тобто за 2012
рік складав 148200 грн., а у 2013 році коли
позивач був тимчасово непрацездатним
його дохід складав 249450 грн.

Враховуючи, що тимчасова
непрацездатність потерпілого фізичної
особи - підприємця не призвела до
втрати ним доходу, колегія суддів
вважає, що правових підстав для
відшкодування приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Провідна», не отриманих доходів за
час втрати працездатності не має, а
тому рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову в задоволенні
позовних вимог з наведених вище
підстав.

В іншій частині висновки суду
відповідають обставинам справи в межах
наданих сторонами доказів та нормам
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Колегія суддів вважає посилання
апелянта на те, що суд вирішуючи спір
вийшов за межі позовних вимог такими,
що не заслуговують на увагу, оскільки
суд вирішуючи спір окрім іншого
з'ясовує, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин та
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин і у
відповідності до вимог закону вирішує
справу.

Враховуючи, що правовідносини сторін
випливають із договору обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, яким
передбачено, відповідальність
страховика в межах суми ліміту
страхового відшкодування, а в разі,
недостатності страхової
виплати(страхового відшкодування) для
повного відшкодування завданої шкоди,
особа, яка заподіяла шкоду зобов'язана
сплатити потерпілому різницю між
фактичним розміром шкоди і страховою
виплатою(страховим відшкодуванням).

Правильним є висновок суду про
стягнення із страховика майнової та
моральної шкоди відповідно до ліміту
його відповідальності, враховуючи, що
учасники дорожньо - транспортної
пригоди виконали вимоги закону щодо
повідомлення страховика про страховий
випадок і передбачених законом
підстав для відмови у виплаті
страхового відшкодування у спірних
правовідносинах не встановлено і на
такі апелянт та приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«Провідна» не посилаються.

Правильним є висновок суду відносно
розміру майнової шкоди пов'язаної з
відновлювальним ремонтом автомобіля,
оскільки матеріалами справи
встановлено та підтверджено
представником страховика в ході
розгляду справи в апеляційному
порядку, що аварійний комісар приймав
участь у досліджені пошкодженого
транспортного засобу проведеного
експертом Давиденко О.І. і не заявляв
про свою не згоду з наданим висновком і
свого дослідження, відповідно до
законодавства не проводив.

Відповідач заперечуючи проти
зазначеного звіту всупереч вимогам
закону не надала належних та
допустимих доказів на його
спростування, клопотання про
призначення у справі експертизи,
незважаючи на роз'яснення судом
положень ст.ст.10,60 ЦПК України не
заявляла.

Статтею 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»
визначено, що при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
страхових сум відшкодовує у
встановленому законом порядку оцінену
шкоду, яка була заподіяна в результаті
дорожньо - транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Така шкода відшкодовуються у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог ст.23 ЦК України. При
цьому страховик відшкодовує не більше 5
відсотків ліміту, різницю між сумою
відшкодування, визначеного судом та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєні дорожньо - транспортної
пригоди.

При визначенні розміру морального
відшкодування та осіб відповідальних
за шкоду суд першої інстанції
обґрунтовано керувався ст.ст. 23, 1167 ЦК
України з урахуванням положень Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» тому колегія суддів вважає, що
розмір морального відшкодування
визначений судом з урахуванням
фактичних обставини справи, загальних
засад цивільного законодавства
розумності і справедливості та не
вбачає підстав для його збільшення чи
зменшення.

Колегія суддів, вважає посилання
апелянта на порушення судом вимог ст.
56ЦПК України при вирішення питання
щодо стягнення витрат на правову
допомогу безпідставними, оскільки
участь у справі приймала адвокат, а не
особа, яка надає правову допомогу та
діє без будь - яких інших повноважень і
не є представником сторони у справі,
відносно допуску якої суд повинен
постановити ухвалу.

На підставі викладеного, ст.ст. 22-23, 24, 25
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Білозерського районного суду
Херсонської області від 04 березня 2014
року в частині стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 майнової шкоди в
рахунок витрат на лікування та не
отриманих доходів за час втрати
працездатності скасувати і ухвалити в
цій частині нове рішення.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Провідна» на користь ОСОБА_5 майнову
шкоду в рахунок витрат на лікування в
сумі 4860,90грн.

У задоволенні позову ОСОБА_5 про
стягнення матеріальної шкоди,
пов'язаної з не отриманням доходу за
час втрати працездатності відмовити.

В решті частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: