АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4141/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шавула В. С. Доповідач - Котушенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого
Котушенко С.П.

суддів Петренко
І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Ленінського
районного суду м.Дніпропетровська від
14 березня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, посилаючись на те, що внаслідок
неправомірних дій відповідача та
зловживання ним своїми процесуальними
правами, вона була вимушена на довгий
термін ув'язатись у судову тяганину:
судами в порядку цивільного
судочинства розглянуто справи, за
якими до неї було пред'явлено
безпідставні вимоги з боку
відповідача. При розгляді цих справ
вона понесла витрати у розмірі 6 000 грн.
на оплату послуг фахівця в області
права.

Крім того було відкрито кримінальні
провадження за ознаками злочинів,
передбачених ст.ст.197-1, 358, 367 КК України.
Приймаючи участь в процесуальних діях
кримінального провадження вона
витратила 3 000 грн. на оплату послуг
кваліфікованого адвоката.

Посилаючись на викладене, а також на те,
що необхідність участі в нескінченних
процесуальних діях, які продовжуються
декілька років, повністю вивели її з
рівноваги, порушили нормальну до того
життєдіяльність, внаслідок чого значно
погіршився стан її здоров'я, чим
спричинено значну моральну шкоду,
позивачка просила стягнути з
відповідача на свою користь судові
витрати у розмірі 6 229,40 грн., 3 000 грн. на
відшкодування матеріальної та 10 000 грн.
моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 14 березня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення як
необґрунтованого та про ухвалення
нового.

В судовому засіданні представник
позивача уточнив, що доказів про
відшкодування матеріальної шкоди у
розмірі 3 000 грн. суду дійсно не надано,
а тому рішення про відмову в
задоволенні даної частини позову не
оскаржується.

З урахуванням викладеного, у
відповідності зі ст.303 ЦПК України,
судове рішення в зазначеній частині не
переглядається.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу підлягаючою
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що на протязі
декількох років між сторонами мали
місце спори щодо користування та
володіння нерухомим майном, розгляд
яких здійснювався в порядку цивільного
судочинства. Зокрема в провадженні
Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська перебувала
цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, котра
12 листопада 2013 року була залишена без
розгляду, а також спір за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та інших осіб про
скасування рішення виконкому, визнання
недійсним державного акту про право
власності на землю, врегульований
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06
листопада 2013 року.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до процесуального закону
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність або відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору.

Оскільки позивачем не надано доказів
щодо спричинення їй моральної шкоди,
суд дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення даної частини позову.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи в
частині відшкодування моральної шкоди.

Ухвалене судом рішення в зазначеній
частині відповідає матеріалам справи
та вимогам закону, що регулює зазначені
правовідносини, підстав для його
скасування не встановлено.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні
позову в частині відшкодування шкоди у
вигляді судових витрат, суд виходив з
його недоведеності.

Проте з таким висновком погодитись не
можна з огляду на наступне.

Види судових витрат (до яких віднесено
витрати на правову допомогу - ст.84 ЦПК
України) визначені у ст.79 ЦПК України, а
їх розподіл здійснюється судом
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом (ст.ст.88, 89 ЦПК України). Крім
цього суд під час ухвалення рішення
вирішує, зокрема, питання про розподіл
судових витрат, про що зазначається в
його резолютивній частині (п.6 ч.1 ст.214,
п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України).

У разі невирішення судом питання про
судові витрати суду, що ухвалив
рішення, за заявою осіб, які беруть
участь у справі, чи з власної
ініціативи надано можливість ухвалити
додаткове рішення (п. 4 ч. 1 ст.220 ЦПК
України). Ухвали суду щодо визначення
розміру судових витрат окремо від
рішення суду можуть бути оскаржені в
апеляційному порядку відповідно п.9 ч.1
ст.293 ЦПК України.

Таким чином, види, зміст судових витрат,
порядок їх розподілу судом та
оскарження ухвал суду з цього питання у
цивільному судочинстві регулюється та
підпорядкований нормам ЦПК України.

Згідно зі змістом зазначених положень
ЦПК України вирішення судом питання
про судові витрати відбувається лише в
порядку, визначеному відповідними
нормами вказаних процесуальних
законів.

Отже витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката, які
просить стягнути ОСОБА_2 у зв'язку з
реалізацією своїх процесуальних прав
при розгляді вищезазначених справ,
процесуальним законом віднесено до
судових витрат, вони відшкодовуються в
порядку, передбаченому відповідним
процесуальним законом, не є шкодою в
розумінні ст.1166 ЦК України, і не можуть
бути стягнуті за позовною вимогою про
відшкодування шкоди. Тому в
задоволенні даної частини позову слід
відмовити саме з цих підстав.

Враховуючи те, що суд не взяв до уваги
наведені обставини, постановлене
судове рішення підлягає зміні в
частині обґрунтування відмови в
задоволенні позову щодо стягнення
судових витрат, а апеляційна скарга -
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 14 березня 2014
року змінити, в частині обґрунтування
відмови в задоволенні позову щодо
стягнення судових витрат, відповідно з
даним рішенням, а в іншій частині -
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: