АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1452/14
Головуючий 1-ої інстанції -
Категорія: відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого - Борової С.А.,

суддів - Крилової Т.Г., Маміної О.В.,

при секретарі - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
Державної казначейської служби
України на рішення Дзержинського
районного суду міста Харкова від 04
грудня 2013 року по справі за позовною
заявою ОСОБА_1 до Державної
казначейської служби України, Слідчого
Управління МВС України в Полтавській
області, Прокуратури Полтавської
області про відшкодування моральної
шкоди, завданої незаконними діями
правоохоронних органів,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Дзержинського районного суду м.
Харкова із позовною заявою до
Державної казначейської служби
України, Слідчого Управління МВС
України в Полтавській області,
Прокуратури Полтавської області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями
правоохоронних органів.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилався на те, що 19.02.2010 року слідчим
Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВСУ в
Харківській області була порушена
кримінальна справа за фактом
шахрайства за ознаками ч.4 ст. 190 КК
України. 17.06.2010 року зазначена
кримінальна справа була передана до СУ
УМВСУ в Полтавській області. 02.09.2010 року
працівники СУ УМВСУ в Полтавській
області провели за місцем його
проживання незаконний обшук, вилучивши
належне йому майно. 13.09.2010 року слідчим
СУ УМВСУ в Полтавській області
відносно позивача була порушена
кримінальна справа за ознаками ч. 4 ст.
190 КК України. 05.11.2010 року слідчим була
винесена постанова про притягнення
позивача в якості обвинуваченого, а
08.11.2010 року останній був оголошений у
розшук. 21.07.2011 року кримінальна справа
відносно ОСОБА_1 була закрита за
відсутністю в його діях ознак складу
злочину. Вважає, що діями відповідачів
щодо незаконного порушення
кримінальної справи, незаконного
обшуку, незаконного оголошення у
розшук, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного притягнення в
якості обвинуваченого, йому були
заподіяні моральні страждання, які
виявились у тривалому незаконному
перебуванні під слідством,
розповсюдженні цієї інформації у
засобах масової інформації, почутті
страху та несправедливості, приниженні
честі та гідності, неможливості
працювати в цей період часу, почутті
сорому, відчаю, тривалого душевного
болю. На підставі викладеного просив
стягнути з Державної казначейської
служби України на його користь в
рахунок відшкодування моральної шкоди
551002 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду
міста Харкова від 04 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково.

Стягнуто за рахунок Державного бюджету
України в особі Державного
казначейства України на користь ОСОБА_1
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 25000 (двадцять п'ять тисяч) грн..

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, Державна казначейська служба
України подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 04.12.2013р. та постановити
нове, яким відмовити позивачу в

задоволенні його позовних вимог у
повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції фактичних
обставин справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.
Висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, правовідносини які
між ними виникли та закон їх
регулюючий, виходячи з того, що позивач
зазнав моральних страждань у зв'язку з
кримінальним переслідуванням,
притягнення як обвинуваченого,
незаконним оголошенням у розшук,
незаконним накладенням арешту на
майно, чим були порушені його права
відповідно до ст.62 Конституції України
та звичайний життєвий уклад. Розмір
моральної шкоди вирахуваний виходячи з
конкретних обставин, характеру
моральних страждань та їх наслідків, та
інших негативних впливів внаслідок
перебування під слідством, незаконного
оголошення у розшук та проведення
оперативно-розшукових дій, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, також враховуючи те,
що позивач є молодою людиною,
перебування під слідством порушило
його соціальні зв'язки та порушило
звичайні умови життя та роботи.

Висновок суду, з яким погоджується
судова колегія, ґрунтується на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень,
відповідає положенням ст. ст. 57-60, 64 ЦПК
України, та нормам матеріального права.

До такого висновку судова колегія
прийшла виходячи з наступного:

Матеріалами справи встановлено, що
13.09.2010 року старшим слідчим СУ УМВСУ в
Полтавській області було порушено
кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за
ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.
190 КК України.

05.11.2010 року старшим слідчим СУ УМВСУ в
Полтавській області порушено
кримінальну справу відносно позивача
за ознаками ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України.

08.11.2010 року відносно ОСОБА_1 винесена
постанова про притягнення в якості
обвинуваченого за ст.ст. 190 ч.4, 358 ч.2, ч.3
КК України і в цей же день він
оголошений у розшук.

Також 08.11.2010 року був накладений арешт
на майно обвинуваченого ОСОБА_1

21.07.11 року кримінальна справа відносно
позивача була закрита на підставі п. 2
ст. 213, п.2 ст. 6 КПК України, тобто за
відсутністю у його діях ознак
інкримінованих злочинів. Знятий арешт
з майна. Прийняте рішення про
повернення вилучених особистих речей.

Загальний час знаходження позивача під
слідством складає 10 місяців.

Стаття 1 Закону України № 266/94-ВР від 1
грудня 1994 року «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду» в
редакції, що діяла на час перебування
під слідством позивача, зі змінами
(далі Закон) встановлює випадки, умови
та порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові внаслідок: 1)
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення вході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян; 2)
незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу; 3)
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених Законами України: «Про
оперативно-розшукову діяльність», «Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю» та іншими
актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій
цієї статті, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду,

Право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках: закриття
кримінальної справи за відсутності у
діянні складу злочину або
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчинені злочину (п.2 ст.2).

Суд вірно прийшов до висновку, що
позивачу спричинена моральна шкода
незаконними діями органів досудового
слідства, та у нього виникло право на
відшкодування моральної шкоди
відповідно з вимогами вищезазначеного
Закону.

Відповідно до ст. 13 Закону України від
01.12.1994 року «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» (зі змінами), розмір моральної
шкоди визначається з урахуванням
обставин справи в межах, встановлених
цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 9 постанови № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами та доповненнями),
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи. Визначаючи розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд повинен наводити в рішенні
відповідні мотиви.

Особа вважається невинуватою у вчинені
злочину, доки її вину не буде доведено в
законному порядку і встановлено
обвинувальним вироком суду (ст.62
Конституції України).

Разом з тим, визначаючи розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд взяв до уваги події від
02.09.2010 року - проведення обшуку за
місцем проживання позивача, за
наслідком якого були вилучені його
особисті речі.

Дані процесуальні дії були проведені
до порушення кримінального
провадження відносно ОСОБА_1 На той час
було порушено кримінальне провадження
19.02.2010 р. слідчим Фрунзенського РВХМУ
ГУМВСУ в Харківській області за фактом
шахрайства. 17.06.2010 р. кримінальна
справа була передана до СУ УМВСУ в
Полтавській області. В межах
порушеного кримінального провадження
за місцем проживання позивача, де
мешкали і інші особи, був проведений
обшук, вилучене майно мешканців.

Вказана процесуальна дія не пов'язана з
порушенням кримінальної справи
відносно ОСОБА_1

Також, на думку судової колегії,
визначаючи розмір моральної шкоди у 25000
грн., суд першої інстанції не врахував у
повному обсязі конкретні фактичні
обставини виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

У зв'язку з наведеним, судова колегія
зменшує розмір відшкодування
моральної шкоди до 15000 грн.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317,
319ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України
задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду
міста Харкова від 04 грудня 2013 року
змінити.

Стягнути за рахунок Державного бюджету
України в особі Державної
казначейської служби України на
користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 15 000 (п'ятнадцять тисяч)
гривень замість 25 000 (двадцяти п'яти
тисяч) гривень.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: