Справа № 755/4341/14-ц
Провадження № 2/755/2111/14
У Х В А Л А

"12" лютого 2014 р.

м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м.
Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали
позовної заяви Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м.
Києва надійшла позовна заява
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк „ПриватБанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Вивчивши матеріали поданої позовної
заяви, вважаю, що позовна заява не
відповідає вимогам цивільного
процесуального законодавства України.

Відповідно до ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтереси юридичних осіб,
інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 119
Цивільного процесуального кодексу
України позовна заява, серед іншого,
повинна містити: зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування; перелік документів, що
подаються до заяви.

Зміст позовних вимог - це певна форма
захисту, яку просить позивач від суду.
Під підставами позову, як вказує
Верховний суд України, слід розуміти
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги. Виклад обставин
підстави та кож необхідний для
визначення тотожності позову, захисту
відповідача від позову, зміни позову
позивачем і, найголовніше, - для
визначення предмета доказування по
даній справі.

Разом з тим, зміст позовної заяви не
містить відповідні пункти кредитного
договору, якими передбачено
нарахування та стягнення з відповідача
заборгованості по процентам за
користування кредитними коштами, по
комісії за користування кредитом, а
також штрафних санкцій, що свідчить про
відсутність обставин виникнення
спірних правовідносин у змісті поданої
позовної заяви.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5, враховуючи
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів", суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Разом з тим, позивачем не долучено до
матеріалів позовної заяви повного
розрахунку пені за порушення
відповідачем умов кредитного договору,
розрахованої з урахуванням
спеціального строку позовної давності,
оскільки надані позивачем розрахунки
свідчать про нарахування суми пені з
вересня 2007 року, тобто з порушенням
спеціального річного строку позовної
даності, а також без урахування вимог
ст. 18 Закону України «Про захист прав
споживачів», яким визначено суму
неустойки, яка не може перевищувати
половини суми основного боргу, що не
відповідає наданим позивачам
розрахункам, та зазначені обставини
позбавляють суд можливості надати
оцінку доказам, з урахуванням суми
предмету спору.

Крім того, позивачем не долучено до
матеріалів позовної заяви доказів
письмового звернення до відповідача з
вимогою про виплату кредитної
заборгованості та доказів отримання у
встановленому порядку відповідачем
вимоги позивача або докази
неможливості вручення відповідачу
такої вимоги, із зазначенням причини,
що свідчить про відсутність факту
належного повідомлення відповідача
про вимогу позивача за кредитним
зобов'язанням, та має відповідні
правові наслідки недотримання
законодавства, що регулює кредитні
правовідносини.

Згідно частини п'ятої ст. 119 Цивільного
процесуального кодексу України до
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

Звертаючись з позовом до суду
позивачем не додано доказів, які мають
свідчити про те, що ним в повній мірі
сплачено судовий збір.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону
України „Про судовий збір", судовий
збір перераховується у безготівковій
або готівковій формі виключно через
установи банків чи відділення зв'язку.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України „Про
судовий збір", судовий збір сплачується
за місцем розгляду справи та
зараховується до спеціального фонду
Державного бюджету України.

При цьому, порядок заповнення
платіжних документів, які
підтверджують сплату судового збору,
передбачений відповідними
Інструкціями центральних органів
виконавчої влади.

Відповідно до Закону України „Про
платіжні системи та переказ грошових
коштів в Україні", меморіальний ордер -
це розрахунковий документ, який
складається за ініціативою банку для
оформлення операцій щодо списання
коштів з рахунка платника
внутрішньобанківських операцій
відповідно до цього Закону та
нормативно-правових актів
Національного банку України.

Статтею 30.1. даного Закону передбачено,
що переказ вважається завершеним з
моменту зарахування суми переказу на
рахунок отримувача або її видачі йому в
готівковій формі.

Пунктом 3 ст. 10 Закону України „Про
судовий збір" передбачено, що Кабінет
Міністрів України протягом двох
місяців з дня набрання чинності
законом зобов'язаний забезпечити
перегляд і скасування міністерствами
та іншими центральними органами
виконавчої влади своїх
нормативно-правових актів, що
суперечать цьому закону.

Так, на день подання позову до суду
набрала чинності Інструкція про
порядок обчислення та справляння
державного мита, затверджена наказом
Міністерства Фінансів України від
07.07.2012 № 811, зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 20 вересня
2012 року № 1623/1935.

За вимог п. 3 Розділу ІІІ Інструкції про
порядок обчислення та справляння
державного мита від 07.07.2012 року № 811,
зазначено, що до документа, щодо якого
вчиняється відповідна дія, додається
примірник розрахункового/касового
документа (або його копія) про сплату
державного мита.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. Розділу ІІ
Положення про ведення касових операцій
в національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою Правління
Національного Банку України від 15.12.2004
року № 637, касові операції оформляються
касовими ордерами, видатковими
відомостями, розрахунковими
документами, документами за операціями
із застосуванням спеціальних
платіжних засобів, іншими касовими
документами, які згідно із
законодавством України підтверджували
б факт продажу (повернення) товарів,
надання послуг, отримання (повернення)
готівкових коштів. Приймання готівки
в каси проводиться за прибутковими
касовими ордерами (додаток 2),
підписаними головним бухгалтером або
особою, уповноваженою керівником
підприємства. Абзац перший пункту 3.3
глави 3 із змінами, внесеними згідно з
Постановою Національного банку N 252 від
29.04.2009 Про приймання підприємствами
готівки в касу за прибутковими
касовими ордерами видається
засвідчена відбитком печатки цього
підприємства квитанція (що є
відривною частиною прибуткового
касового ордера) за підписами
головного бухгалтера або працівника
підприємства, який на це уповноважений
керівником.

Однак, при зверненні до суду, позивачем
долучено до матеріалів позову платіжне
доручення, що не відповідає вимогам п. 3
Розділу ІІІ вказаної Інструкції та п.п.
3.1., 3.2. Розділу ІІ Положення про ведення
касових операцій в національній валюті
в Україні, тому подане платіжне
доручення не може слугувати
підтвердженням сплати позивачем
судового збору в порядку та розмірах,
встановлених діючими нормативними
актами.

За нормами ст.121 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено наслідки подання позовної
заяви, що не відповідає вимогам ст.ст.
119, 120 Цивільного процесуального
кодексу України.

Керуючись ст.ст. 119, 121 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

у х в
а л и в:

Позовну заяву Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
„ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
залишити без руху, про що повідомити
позивачу та надати йому строк для
усунення вказаних недоліків до « 19»
лютого 2014 року, однак який не може
перевищувати двох днів з моменту
отримання копії ухвали.

Попереджаю, що у разі невиконання вимог
суду щодо усунення вказаних недоліків,
Ваша заява буде вважатись неподаною та
підлягає поверненню.

С у д д я :