Єдиний унікальний номер 242/2574/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1053/2014
Апеляційний суд Донецької області в
Головуючої судді Біляєвої О.М.
Суддів Могутової Н.Г.
При секретарі Саєнко В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення Селидівського
міського суду Донецької області від 17
грудня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до
апеляційного суду із апеляційною
скаргою на рішення Селидівського
міського суду Донецької області від 17
грудня 2013 року, яким відмовлено у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
ПАТ КБ «ПриватБанк» просить
скасувати рішення суду, оскільки
рішення ухвалено з порушенням норм
процесуального та матеріального права
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк», стягнути на користь
позивача суму матеріальної шкоди у
розмірі 65 613 грн. 45 коп. Вважає, що судом
не взятий до уваги в якості доказу той
факт, що дії відповідачки щодо
незаконного заволодіння кредитними
коштами банку визнані злочинними, а
відповідачка визнана винною, таким
чином, судом першої інстанції були
неповно з»ясовані обставини, що мають
значення для справи.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи
апеляційної скарги, просив їх
задовольнити.

Відповідач та її представник
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, просили рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Суд першої інстанції, відмовляючи
у задоволенні позовних вимог, виходив з
наступного.

ОСОБА_2 працювала в ПАТ КБ
«ПриватБанк» спеціалістом по роботі з
кредитними картами. Між сторонами був
укладений договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність №К 3725 від 10.08.2007 року,
згідно п.3 вказаного договору ,
відповідач в разі незабезпечення з
вини працівника збереження довірених
йому матеріальних цінностей,
визначення розміру шкоди, заподіяної
банку, проводить відшкодування шкоди
відповідно до чинного законодавства. В
період з листопада 2007 року по січень 2008
року відповідач оформила на клієнтів
банку наступні кредитні договори:
кредитний договір від 25 січня 2008 року
на ОСОБА_3, кредитний договір від 04
січня 2008 року на ОСОБА_4, кредитний
договір від 29 січня 2008 року на ОСОБА_5,
кредитний договір від 21 січня 2008 року
на ОСОБА_6, кредитний договір від 05
лютого 2008 року на ОСОБА_7, кредитний
договір від 02 лютого 2008 року на ОСОБА_8

Постановою прокурора Київського
району м. Донецька від 11 лютого 2009 року
порушено кримінальну справу у
відношенні ОСОБА_9 за ознаками злочину,
передбаченого ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК
України, відповідно до постанови від 26
квітня 2010 року дії ОСОБА_9
перекваліфіковані на ст.ст. 364 ч.1, 366 ч.1
КК України, визначений розмір
спричиненої шкоди ЗАТ КБ «ПриватБанк»
в розмірі 34 250 грн.

Постановою слідчого прокуратури
Київського району м. Донецька від 16
червня 2009 року ЗАТ КБ «ПриватБанк»
визнано цивільним позивачем по
вказаній кримінальній справі, з ціною
цивільного позову 202 502 грн. 42 коп.

Постановою Київського районного суду
м. Донецька від 03 серпня 2011 року ОСОБА_9
звільнена від кримінальної
відповідальності за ознаками злочину,
передбаченого ст.ст. 364 ч.1, 366 ч.1 КК
України за ст.1 п. «в», 10 Закону України
«Про амністію» від 08 липня 2011 року.
Кримінальну справу провадженням
закрито.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія
НОМЕР_1 від 13 листопада 2012 року,
виданого виконкомом Української
міської ради м. Селидове Донецької
області, прізвище «ОСОБА_2» замінено на
«ОСОБА_2».

Рішенням Селидівського міського суду
Донецької області від 17 грудня 2013 року
відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, завданої злочином
з тих підстав, що звільнення за актом
амністії не є реабілітуючою підставою,
позивач не надав суду доказів щодо
розміру спричиненої йому шкоди, а
постанова Київського районного суду м.
Донецька від 03 серпня 2011 року не
містить вказівки про встановлення
розміру завданих збитків і зазначає
лише про звільнення ОСОБА_9 від
кримінальної відповідальності по
амністії і закриття кримінальної
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
наведені у скарзі доводи, апеляційний
суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 працювала в ПАТ КБ «ПриватБанк»
спеціалістом по роботі з кредитними
картами. Між сторонами був укладений
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність №К 3725
від 10.08.2007 року, згідно п.3 вказаного
договору, відповідач в разі
незабезпечення з вини працівника
збереження довірених йому
матеріальних цінностей, визначення
розміру шкоди, заподіяної банку,
проводиться відповідно до чинного
законодавства.

ОСОБА_2, працюючи на посаді
менеджера по банківському
обслуговуванню фізчних осіб
«Донецького регіонального управління
ЗАТ КБ «ПриватБанк» внесла завідомо
неправдиві відомості відносно
отримання кредитних платіжних карт по
неідентифікованим документам. Діями
відповідача було завдано збитки
позивачу по наступним кредитним
договорам:

- № SAMDN1902 у розмірі 15 840 грн. 70
коп., які складаються з заборгованості
за кредитом 5 249 грн. 57 коп.,
заборгованості з пені 568 грн. 66 коп.,
заборгованість за недоотриманим
прибутком 10 022 грн. 47 коп.;

- № SAMDN0602 у розмірі 5723 грн. 12
коп., які складаються з заборгованості
за кредитом 4998 грн. 67 коп.,
заборгованості з пені 475 грн. 76 коп.,
заборгованість за недоотриманим
прибутком 248 грн. 88 коп.;

- № SAMDN2070 у розмірі 133510 грн. 75
коп., які складаються з заборгованості
за кредитом 4262 грн. 66 коп.,
заборгованості з пені 361 грн. 86 коп.,
заборгованість за недоотриманим
прибутком 8727 грн. 23 коп.;

- № SAMDN9812 у розмірі 7191грн. 93
коп., які складаються з заборгованості
за кредитом 5750 грн. 00 коп.,
заборгованості з пені 1441 грн. 93 коп.;

- № SAMDN0479 у розмірі 10081 грн. 57
коп., які складаються з заборгованості
за кредитом 4998 грн. 72 коп.,
заборгованості з пені 1319 грн. 31 коп.,
заборгованість за недоотриманим
прибутком 3763 грн. 57 коп.

Позивачем заявлені позовні вимоги про
відшкодування завданих матеріальних
збитків у розмірі 65 613 грн. 45 коп.

Відповідно до п.7 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1989 року «Про практику
застосування судами України
законодавства про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
злочином, і стягнення безпідставно
нажитого майна» у разі закритя справи з
передбачених законом підстав
цивільний позов не розглядається.
Вимоги позивача про відшкодування
матеріальної шкоди у цьому разі можуть
бути вирішені в порядку цивільного
судочинства.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ
«Про практику розгляду судами
цивільних справ про відшкодування
шкоди» №6 від 27 березня 1992 року,
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, суди повинні мати на увазі, що
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв»язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем були заявлені позовні вимоги
про відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної підприємству.

Згідно зі ст. 134 КЗпП України відповідно
до законодавства працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, коли шкоди завдано
діями працівника, які мають ознаки
діянь, переслідуваних у кримінальному
порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Київського районного суду
м. Донецька від 03 серпня 2011 року ОСОБА_9
звільнена від кримінальної
відповідальності за ознаками злочину,
передбаченого ст.ст. 364 ч.1, 366 ч.1 КК
України за ст.1 п. «в», 10 Закону України
«Про амністію» від 08 липня 2011 року.
Кримінальну справу провадженням
закрито. Вказана постанова не
скасована по час розгляду справи.

Таким чином, звільнення відповідача
відбулось не з реабілітуючи обставин,
а тому не звільняє особу від обов»язку
відшкодувати заподіяну нею шкоду в
установленому законом порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що позивачем не доведено розмір
заподіяної йому шкоди.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов до
вірного висновку про те, що звільнення
від кримінальної відповідальності за
амністією відповідача не є
реабілітуючою підставою, проте суд не
знайшов підстав для задоволення
позову, оскільки позивачем не надано
належних та допустимих доказів щодо
розміру спричиненої йому шкоди, а
постанова Київського районного суду м.
Донецька від 3 серпня 2011 року не містить
в собі вказівки про встановлення
розміру завданих збитків і зазначає
лише про звільнення ОСОБА_9 від
кримінальної відповідальності по
амністії та закриття кримінальної
справи.

Крім того, в постанові про
порушення кримінальної справи (а.с.14), в
постанові про визнання цивільним
позивачем (а.с.44), в постанові про
притягнення особи у якості
обвинуваченої (а.с.83), а також в
обвинувальному висновку відносно
ОСОБА_10 зазначено різні суми
заподіяної шкоди.

Також в судовому засіданні
представник позивача пояснив, що
позивач просить стягнути не тільки
суму заподіяної шкоди у вигляді сум
отриманих за кредитними договорами, а й
нараховані за цими кредитними
договорами пеню та заборгованість за
недотриманим прибутком, не зазначивши
конкретно в чому саме він полягає.

Проте такі позовні вимоги
позивачем не доведені. Зокрема
позивачем не надано належним чином
оформлених розрахунків заборгованості
за спірними кредитними договорами,
оскільки надані позивачем копії заяв
про отримання кредиту не містять всіх
необхідних відомостей, зокрема номерів
кредитного договору, сум отриманих по
кредиту, в зв»язку з чим сума
заподіяної шкоди позивачу не
встановлена.

Доводи апеляцйної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляцйіну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
не має.

Керуючись ст ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Селидівського міського суду
Донецької області від 17 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпеосередньо
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: