АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1386/2014
інстанції: Марків Т.А.
Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 16 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан
І.А.Суддів:Вадзінського П.О.
Колісниченка А.Г.При секретарі:Грицак
А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_5 та Комунального
підприємства «Каховська керуюча
компанія» на рішення Каховського
міськрайонного суду Херсонської
області від 19 лютого 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_5 до Комунального
підприємства «Каховська керуюча
компанія» про стягнення
недонарахованої заробітної плати,
відшкодування моральної шкоди, та за
зустрічним позовом Комунального
підприємства «Каховська керуюча
компанія» до ОСОБА_5 про стягнення
заробітної плати, виплаченої надміру,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до Комунального
підприємства «Каховська керуюча
компанія» (далі - Підприємство) про
стягнення недонарахованої заробітної
плати та відшкодування моральної
шкоди. В обґрунтування своїх вимог
позивач зазначав, що з 10 січня 2012 року
перебував у трудових відносинах з
Підприємством на посаді водія
автотранспортного засобу - автомобіля
ГАЗ-53. Наказом Підприємства №138 від 20
травня 2013 року його звільнено з
займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України
у зв'язку зі скороченням штатів. За
період роботи йому, як водію І класу, в
порушення умов колективного договору
та інших нормативних актів, не
виплачувалася надбавка за класність у
розмірі 25 % тарифної ставки. Крім того,
було неправильно встановлено розмір
тарифної ставки та під час обчислення
заробітної плати не був врахований
передбачений Галузевою угодою щодо 2-го
тарифного розряду коефіцієнт 1,08. Також
при нарахуванні заробітної плати не
був врахований коефіцієнт 1,04 за роботу
на автомобілі, призначеному для
перевезення вантажів масою від 3 до 5т.

Посилаючись на те, що зазначені
неправомірні дії Підприємства
призвели до недорахування заробітної
плати та спричинення, у зв'язку з цим,
значної моральної шкоди, ОСОБА_5, з
урахуванням збільшених та уточнених
позовних вимог, просив суд стягнути з
Підприємства на його користь: надбавку
за класність у сумі 8 764,66 грн.;
недонараховану у зв'язку з невірним
застосуванням тарифної ставки
заробітну плату в сумі 3 729,66 грн.;
недораховану заробітну плату через
незастосування коефіцієнту за роботу
на автомобілі, призначеному для
перевезення вантажів масою від 3 до 5 т в
розмірі 3 591,23 грн.; моральну шкоду в
сумі 2 294,00 грн.; зобов'язати
Підприємство здійснити перерахунок
середнього заробітку при наданні
щорічної відпустки, компенсації за
невикористану відпустку, вихідної
допомоги з урахуванням доплат за
класність водія та коефіцієнта за
роботу на автомобілі, призначеному для
перевезення вантажів масою від 3 до 5 т.

У серпні 2013 року Підприємство
звернулося до суду з зустрічними
позовними вимогами до ОСОБА_5 про
стягнення заробітної плати, виплаченої
надміру. В обґрунтування своїх вимог
Підприємство зазначало, що у період з 10
січня 2012 року по 20 травня 2013 року ОСОБА_5
перебував у трудових відносинах з
Підприємством на посаді водія
автотранспортних засобів. На підставі
наказу ОСОБА_5 було надано щорічну
відпустку на період з 03 січня 2013 року по
27 січня 2013 року. Внаслідок
бухгалтерської помилки заробітна
плата за час відпустки в сумі 1 889,52 грн.
виплачена ОСОБА_5 двічі - в грудні 2012
року та в січні 2013 року, про що
Підприємству стало відомо в день
звільнення працівника - 20 травня 2013
року. Посилаючись на те, що ОСОБА_5 в
добровільному порядку відмовився
повернути надмірно сплачену заробітну
плату, Підприємство, на підставі ст.127
КЗпП України, просило суд стягнути з
ОСОБА_5 помилково виплачену заробітну
плату за час відпустки в сумі 1 889,52 грн.
та судові витрати в сумі 299,40 грн.

Ухвалою Каховського міськрайонного
суду Херсонської області від 06
листопада 2013 року позовні заяви ОСОБА_5
та Підприємства об'єднано в одне
провадження.

Рішенням Каховського міськрайонного
суду Херсонської області від 19 лютого
2014 року позов ОСОБА_5 задоволено
частково. Стягнуто з Підприємства на
користь ОСОБА_5 недораховану у зв'язку
із неправильним встановленням розміру
мінімальної тарифної ставки заробітну
плату в сумі 3 729,66 грн. В задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_5
відмовлено. В задоволенні зустрічного
позову Підприємства відмовлено в
повному обсязі.

В апеляційній скарзі Підприємство,
вважаючи рішення суду першої інстанції
в частині задоволення первісних
позовних вимог незаконним,
необґрунтованим та таким, що ухвалено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_5
відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, вважаючи
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні його
позовних вимог незаконним,
необґрунтованим та таким, що ухвалено з
неповним з'ясуванням обставин справи
та з порушенням норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким його позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову
сторонами не оскаржується.

Письмових заперечень на скарги до
апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися у судове засідання,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції
виходив з наявності передбачених
чинним законодавством та колективним
договором підстав для стягнення з
Підприємства невиплаченої заробітної
плати у зв'язку із неправильним
встановленням тарифної ставки
робітника 2-го розряду, яка мала
розраховуватися виходячи із множення
тарифної ставки 1-го розряду на
тарифний коефіцієнт 1,08. Вимоги про
стягнення доплати за класність та за
роботу на автомобілі, призначеному для
перевезення вантажів масою від 3 до 5 т є
необґрунтованими, оскільки за час
роботи на підприємстві права на
одержання надбавки за класність
позивач не мав, а доплата за роботу на
автомобілі, призначеному для
перевезення вантажів масою від 3 до 5 т
того, не передбачена Галузевою угодою
та трудовим і колективним договорами.
Вимоги про стягнення моральної шкоди
не можуть бути задоволені у зв'язку з їх
недоведеністю.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що наказом №39-к від
10 січня 2012 року ОСОБА_5 був прийнятий на
роботу на Підприємство водієм
автотранспортного засобу (а.с.14,56).

На підставі наказу №138-к
(розпорядження) Підприємства про
припинення трудового договору
(контракту) від 20 травня 2013 року ОСОБА_5
звільнено з займаної посади у зв'язку
зі скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП
України (а.с.67).

Згідно свідоцтва НОМЕР_1 від 03 квітня 1984
року ОСОБА_5 присвоєна кваліфікація
водія І-го класу (а.с.23).

У штатних розкладах Підприємства
відсутня посада водія І класу, не
зазначено про це в особовій справі
ОСОБА_5 (а.с.42-47,168,175).

З довідки про нараховану заробітну
плату, а також зі штатних розписів
підприємства вбачається, що робота
ОСОБА_5 на посаді водія
автотранспортного засобу (вантажна
ГАЗ-53) оплачувалася без встановлення
тарифного розряду, як проста
некваліфікована, з погодинною тарифною
ставкою (а.с.41,42-47,54).

Відповідно до п.6.5. Колективного
договору, адміністрація Підприємства
зобов'язалася проводити оплату праці
робітникам підприємства за погодинною
та відрядною системою, відповідно до
встановлених окладів, присвоєних
розрядів із застосуванням часових
тарифних ставок з урахуванням
міжкваліфікаційних співвідношень,
визначених Галузевою угодою між
Міністерством з питань
житлово-комунального господарства
України, Всеукраїнським об'єднанням
обласних організацій роботодавців
підприємств житлово-комунальної
галузі «Федерація робітників ЖКГ
України» та Центральним комітетом
профспілки працівників
житлово-комунального господарства,
місцевої промисловості, побутового
обслуговування населення України на
2010-2012 роки (далі - Галузева
угода)(а.с.115-131).

Згідно до ст.18 КЗпП України та ст.5
Закону України «Про колективні
договори і угоди» умови колективних
договорів і угод, укладених відповідно
до чинного законодавства, є
обов'язковими для підприємств, на які
вони поширюються, та сторін, які їх
уклали.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення з Підприємства на користь
позивача невиплаченої заробітної
плати у зв'язку із неправильним
встановленням тарифної ставки, суд
першої інстанції вірно встановив, що
відповідно до випуску 69 «Автомобільний
транспорт» довідника кваліфікаційних
характеристик професій працівників
випуск 69 робітники на посаді водія
автотранспортних засобів категорії
«С» відносяться до робітників, які
виконують кваліфіковані (складні)
роботи і згідно із схемою тарифних
розрядів посад (професій) робітників,
загальних для всіх бюджетних установ,
закладів та організацій, затвердженою
постановою Кабінету Міністрів України
від 30 серпня 2002 року №1298, зазначені
робітники характеризуються 2-5 розрядом
за Єдиною тарифною сіткою. Зважаючи, що
ОСОБА_5 на Підприємстві займав посаду
водія автотранспортного засобу
категорії «С», яка відноситься до
кваліфікованої (складної) роботи, без
встановлення йому відповідної
тарифної ставки, суд вірно зазначив про
необхідність встановлення ОСОБА_5
тарифної ставки робітника 2-го розряду
зі стягненням, у зв'язку з цим, суми
недоплаченої заробітної плати в
розмірі 3 729,66 грн., розрахунок якої
визначено з урахуванням міжрозрядного
тарифного коефіцієнту, визначеного
Галузевою угодою.

Доводи Підприємства стосовно того, що
відповідно до Галузевої угоди на 2013-2015
роки та інших нормативних актів до
оплати праці водія автотранспортного
засобу не може застосовуватися
розрядність, у зв'язку з чим підстави
для встановлення ОСОБА_5 тарифної
ставки робітника 2-го розряду відсутні,
колегією суддів до уваги не
приймаються, оскільки на період роботи
ОСОБА_5 діяла Галузева угода 2010-2012
років, якою передбачено встановлення
розрядності працівникам
автотранспортного засобу категорії
«С». Галузева угода 2013-2015 років набрала
чинності лише 04 жовтня 2013 року.

Не знайшли свого підтвердження також
вимоги ОСОБА_5 щодо стягнення надбавки
за класність та доплати за роботу на
автомобілі, призначеному для
перевезення вантажів масою від 3 до 5 т.
Суд вірно зазначив, що кваліфікація
водія І класу присвоєна ОСОБА_5 ще в
квітні 1984 року, під час роботи на іншому
підприємстві. За період роботи на
Підприємстві ОСОБА_5 кваліфікація
водія І класу не підтверджувалася та не
присвоювалася, а чинним законодавством
не передбачено збереження водію при
прийнятті на нове місце роботи
кваліфікаційного класу, присвоєного за
попереднім місцем роботи.

Посилання апелянта ОСОБА_5 на те, що
судом не взято до уваги наявний в
матеріалах справи лист Територіальної
державної інспекції України з питань
праці у Херсонській області, в якому
зазначено, що в порушення вимог чинного
законодавства та умов колективного
договору надбавка за класність у
розмірі 25 % до посадового окладу
Підприємством йому не нараховувалася
та не виплачувалася, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки,
розглядаючи вимоги про стягнення
надбавки за класність та доплати за
роботу на автомобілі, призначеному для
перевезення вантажів масою від 3 до 5 т.,
суд першої інстанції з достатньою
повнотою з'ясував дійсні обставини
справи, перевірив доводи і заперечення
сторін та дослідив надані сторонами
докази, яким дав правильну оцінку.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 щодо
зобов'язання Підприємства здійснити
перерахунок середнього заробітку при
наданні щорічної відпустки,
компенсації за невикористану
відпустку та вихідної допомоги,
оскільки здійснення даного
перерахунку позивачем зазначено з
урахуванням доплат за класність водія
та коефіцієнта за роботу на автомобілі,
призначеному для перевезення вантажів
масою від 3 до 5 т, вимоги про
встановлення яких залишені без
задоволення.

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Отже, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог в частині відшкодування
моральної шкоди, завданої діями
Підприємства внаслідок невірного
встановлення тарифного розряду, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку щодо відсутності доказів про
те, що саме даними діями Підприємство
спричинило позивачу значних моральних
страждань.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та
Комунального підприємства «Каховська
керуюча компанія» відхилити.

Рішення Каховського міськрайонного
суду Херсонської області від 19 лютого
2014 року в частині, що оскаржується,
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді