Номер провадження: 22-ц/785/5265/14
Номер справи місцевого суду: 6-133/09
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Київського районного суду м. Одеси від
24 листопада 2009 року по справі за
поданням начальника другого
Київського ВДВС Одеського міського
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за кордон
боржника ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2009 року до Київського
районного суду м.Одеси звернувся
начальник Другого Київського ВДВС
Одеського МУЮ з поданням про заборону
виїзду за кордон громадянина України,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з
вилученням паспортного документу та
зобов'язати відділ ВПМР ГУМВС України в
Одеській області не видавати виїздні
документи на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
мотивуючи це тим, що на виконанні у
Другому Київському ВДВС Одеського МУЮ
знаходиться виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа у справі за № 2-4737/08 від 03.04.2009
року, який був виданий Київським
районним судом м.Одеси про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової суми
у розмірі 18560,38 грн. Станом на 15.09.2009 року
рішення суду не виконано, боржником у
встановлений державним виконавцем
добровільний строк заборгованість не
сплачено, у зв'язку з чим звернувся до
суду.

Ухвалою Київського районного суду
м.Одеси від 24 листопада 2009 року
встановлено тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України боржнику
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 рок народження,
який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1
з вилученням паспортного документу, до
виконання ним своїх зобов'язань по
виконавчому листу № 4737/08, виданому
03.04.2009 року Київським районним судом м.
Одеси.

Зобов'язано відділ ВПМР ГУМВС України
в Одеській області не видавати виїзні
документи на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з такою ухвалою
суду, ОСОБА_2 звернувся до суду
апеляційної інстанції з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу Київського районного суду
м.Одеси від 24 листопада 2009 року та
постановити нову, якою дозволити
ОСОБА_2 виїзджати за кордон щоб
працювати та повернути борг,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при постановленні ухвали
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість ухвали в
межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Згідно п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Задовольняючи подання начальника
другого Київського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
території України ОСОБА_2 з вилученням
паспортного документу, суд першої
інстанції виходив з того, що боржник
ухиляється від виконання своїх
зобов'язань. В обґрунтування
застосування вказаних заходів суд
посилався на ст. 377-1 ЦПК України та ст..6
ЗУ «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України».

Проте, судова колегія вважає, що з таким
висновком суду першої інстанції
погодитись не можна виходячи з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається:

- 06.10.2009 року начальник другого
Київського ВДВС Одеського МУЮ -
Дімоглов О.І. звернувся з вищевказаним
поданням до Київського районного суду
м.Одеси (а.с. 01);

- міститься виконавчий лист по
вищезазначеній справі про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 18 560 грн.38 коп.
(а.с.02);

- ухвалою Київського районного суду
м.Одеси від 24.11.2009 року подання
начальника другого Київського ВДВС
Одеського МУЮ - Дімоглова О.І.
задоволено у повному обсязі. Справу
розглянуто без участі сторін.

В поданні начальника другого
Київського ВДВС ОМУЮ Дімоглова О.І.
відсутні будь які докази підтвердження
факту ухилення боржника від виконання
своїх зобов'язань, а лише зазначається,
що боржник не виконує свої зобов'язання
за судовим рішенням. Доказами ухилення
боржника від виконання рішення суду є
лише виконавчий лист.

До подання не надано будь яких доказів
того, що ОСОБА_2 було направлено
постанову про відкриття виконавчого
провадження і він знав про відкриття
виконавчого провадження. Також
відсутні відомості про вжиття
відповідних заходів для виконання
судового рішення передбачених ст. 32
Закону «Про виконавче провадження»
(звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу
певних предметів, зазначених у рішенні;
інші заходи, передбачені рішенням).

Закон України «Про судоустрій і статус
суддів» визначає правові засади
організації судової влади та
здійснення правосуддя в Україні з
метою захисту прав, свобод та законних
інтересів людини і громадянина, прав та
законних інтересів юридичних осіб,
інтересів держави згідно з принципом
верховенства права, закріпленим ст. 8
Конституції України.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 цього Закону
судова влада в Україні здійснюється
незалежними та безсторонніми судами,
утвореними згідно із законом, і
реалізується шляхом здійснення
суддями правосуддя в рамках
відповідних судових процедур та у
межах наданих повноважень.

Стаття 7 цього ж Закону гарантує
кожному захист його прав, свобод та
законних інтересів незалежним і
безстороннім судом, утвореним
відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд
його справи судом, встановленим
законом, при вирішенні спору щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру передбачено і п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка підлягає
застосуванню відповідно до ст.9
Конституції України та ст.ст. 2,8 ЦПК
України.

У розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
термін «суд встановлений законом»
поширюється не лише на правову основу
створення чи законності існування
суду, але й на положення щодо його
компетенції та повноважень і на
дотримання таким судом певних норм, які
регулюють його діяльність.

Повноваження судів першої інстанцій
при вирішенні цивільних справ
визначені Цивільним процесуальним
кодексом України, у тому числі
повноваження щодо вирішення питання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
право кожного вільно залишати
територію України може бути обмежене
лише законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" при
наявності зазначених у цій нормі
підстав для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон, громадянину може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті
передбачає таку підставу для відмови
громадянину у виїзді з України, як
ухилення від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів для примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом; а у разі ухилення боржника
від виконання зобов'язань, покладених
на нього рішенням, звертатися до суду
за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи за межі України - до
виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом передбачено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявність факту невиконання
зобов`язань, а за ухилення від їх
виконання.

Втім визначення поняття «ухилення»
Закон України «Про виконавче
провадження» прямо не розкриває. Також
відсутня практика Конституційного
суду України щодо офіційного
тлумачення такого поняття, як
«ухилення».

Відповідно до Нового словника
української мови у 4-х томах 1998 року
видавництва, вбачається, що в сучасній
українській мові слово ухилення
тлумачиться наступним чином:
відступати, відхилятися, вивертатися;
намагатися не робити чого-небудь, не
брати участі у чомусь, уникати;
навмисно не давати відповіді на
запитання, говорити щось інше

Тобто, з погляду етимології
словосполучення ухилення від
виконання зобов`язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи) вжите у ч. 5 ст. 6
Закону України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
означає з об`єктивної сторони такі
діяння (дії чи бездіяльність) особи
боржника, які полягають у навмисному чи
іншому свідомому невиконанні нею
зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і
здійснюється примусове виконання.
Одночасно це і є підставою для
звернення з поданням до суду щодо
вирішення питання застосування до
такої особи тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України.

Проте особа, що має невиконанні
зобов`язання не може вважатися винною в
ухиленні, поки не доведено
протилежного.

В розумінні ст. 10 ЦПК України наявність
умислу та обставини, які є предметом
посилання суб`єкта подання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України, як на підставу його вимог,
підлягають доведенню, зокрема факту
ухилення боржника від виконання
зобов`язань.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
України таке подання розглядається без
виклику чи повідомлення сторін і інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця, то на останнього
і покладається тягар доказування. До
того особа стосовно обмеження права
якої винесено подання, фактично
позбавлена можливості довести суду, що
нею було вжито усіх залежних від неї
заходів щодо належного виконання
зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції розглянув справу без
участі державного виконавця та без
дослідження матеріалів виконавчого
провадження, обмежившись доводами, на
які державний виконавець послався у
поданні до суду про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
кордон, зокрема саме наявністю статусу
боржника у виконавчому провадженні та
непогашенням боргу у добровільному
порядку (самостійне невиконання
боржником зобов`язання протягом
строку, вказаного державним виконавцем
у постанові про відкриття виконавчого
провадження).

Втім, на момент звернення до суду з
поданням, факт ухилення боржника від
виконання зобов`язань, покладених на
нього рішенням, повинен відбутися і
бути об`єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

За таких обставин, у суду першої
інстанції не було підстав для
задоволення подання начальника
другого Київського ВДВС Одеського МУЮ
Дімоглова О.І. про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі
України, оскільки згадане подання
державного виконавця не містить
беззаперечних доводів та не
підтверджено належними доказами щодо
ухилення боржника від виконання
зобов`язань, покладених на нього
судовими рішеннями.

При цьому під ухиленням боржника від
виконання зобов`язань, покладених на
нього судовими рішеннями, судова
колегія розуміє будь-які свідомі
діяння (дії або бездіяльність) боржник,
спрямовані на невиконання
відповідного обов`язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов`язок у нього є всі реальні
можливості (наявність майна, грошових
коштів) і цьому не заважають будь-які
незалежні від нього об`єктивні
обставини.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 працює моряком і джерелом його
заробітку є робота на судах
закордонного плавання. Згідно з ст.43
Конституції України кожен громадянин
має право на працю, що виключає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується. За таких обставин,
заборона виїзду ОСОБА_2 за кордон
впливає на його конституційне право на
роботу за фахом. Крім того, виїзд на
роботу за кордон України може бути
способом погашення заборгованості
перед позивачем. До того ж, як зазначає
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі він не
відмовляється від відшкодування боргу
та хоче його повернути.

Також колегія суддів апеляційного
суду Одеської області звертає увагу, що
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 10.04.2013 року ухвалу
Київського районного суду м. Одеси від
16 грудня 2011 року про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України до виконання ним своїх
зобов'язань скасовано, справу передано
на новий розгляд до Київського
районного суду м.Одеси. При новому
розгляді справи, ухвалою Київського
районного суду м. Одеси від 06.06.2013 року у
задоволенні подання державного
виконавця Другого Київського ВДВС ОМУЮ
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за кордон ОСОБА_2 - відмовлено.

Судова колегія доходить до висновку, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
задоволенню, з постановленням нової
ухвали про відмову у задоволенні
подання начальника другого Київського
ВДВС Одеського МУЮ Дімоглова О.І. щодо
заборони виїзду за кордон громадянину
України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з
вилученням паспортного документу та
щодо зобов'язання відділу ВПМР ГУМВС
України в Одеській області не видавати
виїздні документи на ім'я ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі викладеного і
керуючись ст. ст. 303, 307, 312 п.2 ч.1, 313, 317
ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду
м.Одеси від 24 листопада 2009 року -
скасувати та постановити нову ухвалу.

У задоволенні подання начальника
Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ
Дімоглова О.І. щодо заборони виїзду за
кордон громадянину України ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1 з вилученням
паспортного документу та щодо
зобов'язання відділу ВПМР ГУМВС
України в Одеській області не видавати
виїздні документи на ім'я ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та скарженню у
касаційному порядку не підлягає.

Годовуючий:
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук