Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2359/14
Головуючий у 1 інстанції: Галянчук Н.М.
Суддя-доповідач: Маловічко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області на рішення Вільнянського
районного суду Запорізької області від
07 квітня 2014 року у справі за позовом
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
ОСОБА_4, відділ Держземагенства у
Вільнянському районі Запорізької
області, про визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельні ділянки та скасування
державної реєстрації, -

В С Т А Н
О В И Л А:

У вересні 2012 року Михайлівська
сільська рада Вільнянського району
Запорізької області звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання недійсними державних актів на
право власності на земельні ділянки та
скасування їх державної реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 15 січня 1996 року
відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видані
Державні акти на право власності серії
ЗП 04-505098 та серії ЗП 04-505097 на земельні
ділянки, які розташовані в с. Нагірне
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області на підставі рішення
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області № 64 від 14.11.1995р. Вказані
державні акти є недійсними, а їх
державна реєстрація підлягає
скасуванню, так як вони бути видані в
порушення вимог земельного
законодавства, яке діяло на момент їх
видачі. Зокрема, рішення про передачу у
власність земельних ділянок ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 сільською радою не приймалось.
Згідно протоколу засідання
виконавчого комітету № 10 від 14.11.1995р. за
№ 64 приймалось рішення «Про передачу
земельних ділянок у власність
громадянам, які мають земельні ділянки
на території Михайлівської сільської
ради народних депутатів, безкоштовно
по населеним пунктам і в розмірі
відповідно до Додатку № 1», але у самому
додатку № 1 прізвища ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відсутні. Крім того, у вказаному
рішенні земельні ділянки надавались
громадянам для ведення садівництва, а в
Державних актах, виданих на ім'я ОСОБА_2
та ОСОБА_3, цільовим призначенням
вказано - присадибна ділянка, що є
різними видами землекористування.
Також, в порушення вимог Земельного
кодексу України, земельні ділянки були
отримані у власність без розроблення
проекту їх відведення та його
затвердження.

На підставі викладеного, Михайлівська
сільська рада Вільнянського району
Запорізької області просила суд
визнати недійсними державні акти на
право власності на землю, видані ОСОБА_2
та ОСОБА_3.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 07 квітня 2014
року у задоволені позову відмовлено.

На вказане рішення суду Михайлівська
сільська рада Вільнянського району
Запорізької області подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 15 січня 1996 року
Михайлівською сільською радою на
підставі рішення № 64 від 14.11.1995р. ОСОБА_2
видано Державний акти на право
власності серії ЗП 04-505098 на земельну
ділянку площею 0,25 га, а ОСОБА_3 -
Державний акт про право власності
серії ЗП 04-505097 на земельну ділянку
площею 0,18 га, які розташовані в с.
Нагірне Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області та цільове призначення яких -
присадибні ділянки (а.с. 5-6).

Михайлівська сільська рада вважає їх
недійсними, оскільки вони видані з
порушенням чинного на той час
земельного законодавства: за
відсутності рішення відповідного
органу про передачу у власність, без
виділення в натурі, розроблення
проекту відведення та його
затвердження.

Відмовляючи в задоволенні позову
Михайлівської сільської ради, суд
першої інстанції виходив із того, що
вона є неналежним позивачем, а також, що
чинним на той час земельним
законодавством не передбачено таких
підстав для припинення права власності
на землю, які зазначені в позові.

Проте погодитись з такими висновками
суду не можна, оскільки вони не
ґрунтуються ані на матеріалах справи,
ані на вимогах Земельного кодексу 1990р.

Оскільки право власності на земельні
ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули до 01
січня 2002 року, при вирішенні спору суд
правильно визначив, що спірні
правовідносини регулюються
положеннями Земельного кодексу
України від 18.12.1990р.

У відповідності до ч. 2 ст. 3 ЗК 1990р.,
розпоряджаються землею Ради народних
депутатів, які в межах своєї
компетенції передають землю у
власність або надають в користування
та вилучають їх. За положеннями ч. 3 цієї
ж статті кодексу, повноваження щодо
передання, надання та вилучення
земельних ділянок місцеві Ради
народних депутатів можуть передавати
відповідним органам державної
виконавчої влади та виконавчим органам
місцевого самоврядування ( виконкомам).

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 9
вказаного земельного кодексу, до
відання сільських, селищних і міських
районного підпорядкування Рад
народних депутатів у галузі
регулювання земельних відносин на їх
території належить: передача земельних
ділянок у власність, надання їх у
користування, в тому числі на умовах
оренди, у порядку, встановленому
статтями 17 і 19 цього кодексу;
реєстрація права власності, права
користування землею і договорів
оренди.

Згідно до вимог ч.ч. 1, 3, 4 ст. 17 ЗК
України 1990р., передача земельних
ділянок у колективну та приватну
власність провадиться Радами народних
депутатів, на території яких
розташовані земельні ділянки.
Громадяни, заінтересовані у передачі
їм у власність земельних ділянок із
земель запасу, подають заяву про це до
сільської, селищної, міської Рад, у
якій зазначають бажані розміри і місце
розташування ділянки, мету її
використання і склад сім»ї.
Відповідна рада народних депутатів
розглядає заяву і у разі згоди
передати земельну ділянку у власність
громадянину замовляє землевпорядній
організації розробку проекту її
відведення. Проект відведення
земельної ділянки погоджується з
сільською Радою народ- них депутатів, з
районним землевпорядним,
природоохоронним і санітарним
органами, органом архітектури і
подається до Ради народних депутатів
для прийняття рішення про передачу
громадянину земельної ділянки у
власність.

Згідно з вимогами ч.ч. 5, 6, 7 ст. 17 ЗК
1990р., передача у власність земельної
ділянки, що була раніше надана
громадянину, провадиться сільськими,
селищними міськими Радами народних
депутатів за місцем розташування цієї
ділянки, зокрема, для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибні
ділянки), садівництва, дачного і
гаражного будівництва. Зазначені
земельні ділянки передаються у
власність на підставі заяви
громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо). Ради народних депутатів
розглядають у місячний строк зазначені
заяви і матеріали та приймають
відповідне рішення.

Зі змісту вказаних норм земельного
кодексу слідує, що саме Ради народних
депутатів були на час видачі
оспорюваних Державних актів про право
власності на землю розпорядниками
землі в межах населених пунктів, а з
матеріалів справи вбачається, що
надані відповідачам земельні ділянки
розташовані в селі Нагірне, землі
якого знаходились в 1995-1996р.р. та на
теперішній час в віданні Михайлівська
сільської Ради. Тому висновки суду про
те, що остання не є належним позивачем
за заявленим позовом, суперечать
вказаним обставинам та вищенаведеним
нормам чинного на той час земельного
кодексу.

В апеляційній скарзі позивач
наголошував на тому, що при наданні у
власність земельних ділянок
відповідачам були порушені
вищезазначені вимоги ст. 17 ЗК України
1990р., що вважав підставою для визнання
недійсними виданих їм Державних актів
про право власності на земельні
ділянки.

Проте суд взагалі цих обставин не
з»ясовував, обмежившись висновком про
те, що позивачем не наведено підстав
для припинення права власності
відповідачів, передбачених ст.ст. 28, 114
ЗК України 1990р.

Отже, суд, не з»ясувавши дійсні
вимоги позивача, неправильно
визначився з предметом доказування,
вважаючи, що спір виник щодо припинення
права власності відповідачів на землю,
зосередившись на вичерпності цих
підстав , яких не зазначив позивач.

Разом з цим, суд не прийняв до
уваги, що припиненню підлягає законно
надбане право власності, в той час як
позивач посилався на незаконність
набуття у власність відповідачами
земельних ділянок. Тому предметом
дослідження мало бути саме законність
видачі Державних актів відповідачам, а
перевірці підлягало дотримання ст. 17 ЗК
України 1990р. під час набуття
відповідачами права власності на
спірні земельні ділянки. Отже,
предметом розгляду є визнання
недійсним державного акту, а не
припинення права власності.

Колегія, дослідивши матеріали
справи в цій частині, встановила
наступне.

За вищенаведеним змістом ст. 17
ЗК України 1990р., за заявою громадянина
про надання йому права власності на
земельну ділянку Рада народних
депутатів, на території якої
розташована вказана в заяві земельна
ділянка, або виконком відповідної Ради,
якому можуть бути делеговані такі
повноваження, приймає рішення про
передачу цієї земельної ділянки у
власність. Та тільки на підставі такого
рішення видається Державний акт про
право власності на земельну ділянку.

В оспорюваних позивачем
Державних актах підставою для їх
видачі зазначається рішення
Михайлівської сільської Ради народних
депутатів № 64 від 14.11.1995р.

В ході розгляду справи судом
було витребувано із Запорізького
обласного архіву належним чином
завірену копію вказаного рішення.

Згідно з пунктом 5 порядку
денного протоколу засідання
виконавчого комітету № 10 від 14
листопада 1995р. розглядалось питання
про передачу земельних ділянок у
власність. Рішенням № 64 виконкому по
цьому питанню прийнято: передати
земельні ділянки у власність
громадянам, які мають земельні ділянки
на території Михайлівської сільської
Ради народних депутатів, безкоштовно
по населеним пунктам і в розмірі згідно
з Додатком № 1. В Додатку № 1 зазначено
список громадян, яким передаються
земельні ділянки у власність, в якому
не мається прізвищ відповідачів ( Т. 2
а.с. 63-70).

Крім того, був перевірений інший
період можливого прийняття рішення
відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо надання
їм у власність земельних ділянок.

Згідно відповіді Державного
архіву Запорізької області № 01-32/К-2427
від 18.10.2013р., в протоколах сесій
Михайлівської сільської ради та
засідань виконкому цієї Ради за
1993-1994рр. рішень про передачу земельних
ділянок у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
с. Нагірне, Вільнянського району,
Запорізької області не мається ( Т. 2 а.с.
28).

Вказані обставини об»єктивно
підтверджують доводи позивача про
відсутність рішення Михайлівської
сільської ради або виконкому цієї ради
про надання у власність відповідачам
земельних ділянок, що є порушенням ст..
17 ЗУ України 1990р. та унеможливлює
видачу Державного акту про право
власності на земельну ділянку.

Заперечуючи проти позову та
апеляційної скарги, відповідачі
наголошують на тому, що, можливо,
Додаток не є повним, але ці ствердження
не відповідають дійсності. Так,
отриманий на запит від Запорізького
обласного архіву Додаток № 1 містить
всі порядкові номери всіх осіб, яким
надається у власність земля, та ці
списки є прошитими та пронумерованими.
До того ж, вказаним рішенням виконкому
у власність громадянам надавались
земельні ділянки для ведення
садівництва, які вже були у їх
користуванні за цим же цільовим
призначенням.

Із заперечень представника
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6
слідує, що з придбанням ОСОБА_2
житлового будинку АДРЕСА_1 в 1988р. у
ОСОБА_7, Наказом радгоспу «Чапаєвський»
від 01.10.1988р. за № 167-с ОСОБА_2 було
виділено земельну ділянку площею 0,06 га
під присадибну ділянку.

Але будь-яких доказів цьому матеріали
справи не містять, а сторони відповідні
клопотання про їх витребування не
заявляли.

Наявним в матеріалах справи рішенням
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 01.03.2010р.,
прийнятим за наслідками розгляду
позову ОСОБА_2 до Михайлівської
сільської ради, визнано дійсним
договір купівлі-продажу від 01 жовтня
1988р. житлового будинку АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, а також
визнано право власності за ОСОБА_2 на
цей будинок ( Т. 1 а.с. 67). Вказаним
рішенням суду не встановлено, що
одночасно з продажем житлового будинку
до покупця переходила будь-яка
земельна ділянка, а в рішення вже
йдеться посилання на видані
відповідачам в 1996р. Державні акти.

Крім того, перехід права власності на
житловий будинок за Земельним Кодексом
УРСР 1970р., який діяв під час набуття
ОСОБА_2 права власності на будинок в с.
Нагірному, не породжував права
користування земельною ділянкою, на
якій він розташований.

Так, статтею 106-1 ЗК УРСР 1970р.
врегульовано, що перехід права
власності на

жилий будинок, розташований у
сільському населеному пункті, не тягне
за собою переходу права користування
присадибною земельною ділянкою.
Надання присадибної земельної ділянки
особі, до якої перейшло право власності
на жилий будинок, провадиться на
загальних підставах відповідно до
вимог цього Кодексу.

Отже, незалежно від того, що у ОСОБА_2
могла знаходитись в користуванні
земельна ділянка, що не підтверджено
жодним доказом у справі, за нормами ЗК
України 1990р. для її передачі у
власність у відповідності до вимог ст.
17 цього кодексу все одно потрібно було
рішення Михайлівської сільради або її
робочого органу - виконкому.

З огляду на доказову базу у
матеріалах справи колегією було
відмічено, що в матеріалах справи
містяться не завірені копії
оспорюваних Державних актів, але на
пропозицію апеляційного суду надати
оригінали, було встановлено, що
відповідачі не мають їх.

З урахуванням всіх вище
встановлених обставин колегія вважає
обгрунтованими вимоги позивача про
визнання недійсними оспорюваних
Державних актів.

Рішенням Конституційного Суду
України № 7-рп від 16 квітня 2009р. у п. 5
його мотивувальної частини (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) вказано, що в
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення. Ненормативні
правові акти органу місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, тому вони не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Вказані викладені в цьому
рішенні положення судом взято в якості
підстав для відмови в позові, оскільки
суд вважав, що вони розповсюджуються на
спірні відносини.

Але суд при цьому, не повно
з»ясувавши обставини справи та не
визначивши характер спірних
правовідносин, не звернув увагу на те,
що у цій справі ніякого рішення органом
місцевого самоврядування, на підставі
якого було б реалізовано право
відповідачів на приватизацію землі,
взагалі не приймалось, а отже отримання
ними у власність земельних ділянок
відбулось без правової підстави.

Відповідачі у письмовій заяві
просили суд застосувати строк позовної
давності, посилаючись на те, що
Михайлівська сільська рада узнала про
наявність у них Державних актів про
право власності на земельні ділянки в
с. Нагірному, які вважала не зайнятими,
ще в 2009р. під час розгляду іншої справи.

Перевіривши вказані доводи
відповідачів, колегія встановила
наступне.

Постановою Вільнянського
районного суду Запорізької області від
07 червня 2011р. задоволено
адміністративний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3
до Михайлівської сільради про
скасування як незаконного рішення № 13-4
тридцятої сесії п»ятого скликання від
16 жовтня 2009р., яким будівельний паспорт
на ОСОБА_2 на земельну ділянку в АДРЕСА_1
визнано таким, що втратив чинність, а
також надано дозвіл на виготовлення
технічної документації для передачі у
власність земельної ділянки площею 0,47
га за вказаною адресою ОСОБА_4 ( Т. 1 а.с.
8-9).

В ході розгляду тієї справи суд
встановив, що секретар Михайлівської
сільради А.М. Король 20.11.2009р. відмовила в
наданні дозволу ОСОБА_2 на виготовлення
технічної документації для передачі їй
у власність земельної ділянки в с.
Вільноандріївка з посиланням на те, що
ОСОБА_2 вже скористалась своїм правом
на приватизацію земельної ділянки в с.
Нагірне.

Посилаючись на ці встановлені судом
обставини, відповідачі вважали, що є
доведеним, що позивач з 20.11.2009р. був
обізнаний про видані їм Державні акти,
які згодом оспорив з пропуском строку,
звернувшись до суду лише 13.05.2013р.

Представник сільради пояснив, що
дійсно на той час стало відомо про
Державні акти, але про те, що вони були
видані без будь-якої правової підстави,
стало відомо тільки після отримання
інформації із архіву.

Вказані доводи позивача
підтверджуються довідкою Архівного
відділу Вільнянської районної
державно адміністрації Запорізької
області № 20 від 05.03.2012р., виданою на
запит Михайлівського сільського
голови № 84/01-34/2 від 02.03.2012р., згідно якої
було повідомлено, що в рішенні
виконавчого комітету Михайлівської
сільради від 14 листопада 1995р. № 64 «Про
передачу земельних ділянок у
власність» заяв та додатків стосовно
гр.. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 не значиться.
До вказаної довідки були додано
протокол засідання виконавчого
комітету від 14.11.1995р. та Додаток № 1 зі
списком осіб, яким надавались у
власність земельні ділянки, серед яких
відсутні прізвища відповідачів ( Т. 1
а.с. 86-96).

Все вказане свідчить, що
Михайлівська сільрада довідалась про
незаконність видачі Державних актів на
землю відповідачам саме з цієї дати -
05.03.2012р., а з позовом звернулась до суду
13.05.2013р., тобто в межах трирічного
строку позовної давності. Тому заява
відповідачів про застосування строку
позовної давності не підлягає
задоволенню.

Стаття 27 ЗУ «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень» передбачає скасування
державної реєстрації речових прав в
разі винесення судом відповідного
рішення, про що вносяться дані до
державного реєстру прав. Визнання
державного акту на право власності на
земельну ділянку недійсним є підставою
для скасування його державної
реєстрації.

За змістом вказаної норми
рішення суду про визнання недійсним
Державного акту є само по собі
підставою для скасування його
державної реєстрації. Тому, поскільки
спору в цій частині між органом
реєстрації та позивачем як особою, до
якої переходить право на земельну
ділянку, з приводу невиконання вимог
про скасування державної реєстрації
недійсного державного акту на
теперішній час не мається, вимоги
Михайлівської сільради в цій частині є
передчасними та не підлягають
задоволенню. Проте це не перешкоджає їх
пред»явленню до реєстратора в порядку
КАС у випадку відмови в скасуванні
державної реєстрації визнаного
недійсним за рішення суду Державного
акту.

Беручи до уваги всі
вищевикладені обставини, колегія
вважає, що оскаржуване рішення суду у
відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України підлягає скасуванню із
ухвалення нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Михайлівської
сільської ради Вільнянського району
Запорізької області задовольнити.

Рішення Вільнянського районного
суду Запорізької області від 07 квітня
2014 року у цій справі скасувати.

Позов Михайлівського сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області задовольнити частково.

Визнати недійсним Державний акт
серія ЗП 04-505098, виданий 15.01.1996р.
Михайлівською сільською радою на ім»я
ОСОБА_2, про право приватної власності
на земельну ділянку площею 0,25 га, що
знаходиться на території с. Нагірне,
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району, та передана для
присадибної ділянки, зареєстрований в
Книзі записів Державних актів про
право приватної власності на землю за
№ 1062.

Визнати недійсним Державний акт серія
ЗП 04-505097, виданий 15.01.1996р. Михайлівською
сільською радою на ім»я ОСОБА_3, про
право приватної власності на земельну
ділянку площею 0,18 га, що знаходиться на
території с. Нагірне, Михайлівської
сільської ради Вільнянського району,
та передана для присадибної ділянки,
зареєстрований в Книзі записів
Державних актів про право приватної
власності на землю за № 1063.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: