Справа №469/115/13- ц 11.03.2014 11.03.2014 11.03.2014
Провадження №22-ц/784/836/14
Провадження № 22ц- 784/836/14
інстанції Дорошенко АВ.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем
України

11 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі Яценко Л.В.,

за участю:

- представника позивача Безушко В.В.,

- представника відповідачів
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
(далі-ПАТ) «УкрСиббанк»

на рішення Березанського районного
суду Миколаївської області від 16
серпня 2013 року

за позовом

ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5

про

стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о
в и л а:

У січні 2013 року ПАТ «УкрСиббанк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Позивач зазначав, що 18 червня 2007 року
між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4
укладено договір про надання
споживчого кредиту, згідно якого
останній отримав кредит у розмірі 17 500
дол.США, що еквівалентно 88 375 грн.

Додатковою угодою № 1 від 5 лютого 2009
року до вказаного кредитного договору
сторони узгодили графік погашення
кредиту та розмір ануїтентного платежу
і визначили кінцевий термін повернення
кредиту - 18 червня 2013 року.

В забезпечення виконання умов
кредитного договору між Банком та
ОСОБА_5 укладено договір поруки № 12878
від 18 червня 2007 року і додаткова угода
до договору поруки № 1 від 5 лютого 2009
року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору станом на 21
вересня 2012 року утворилась
заборгованість в розмірі 18 910,40 дол. США,
що еквівалентно 151 150 грн. 82 коп., яку
позивач просив стягнути з
відповідачів.

Рішенням Березанського районного суду
Миколаївської області від 16 серпня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 16 жовтня 2013
року рішення рішення Березанського
районного суду від 16 серпня 2013 року в
частині позову Банку до ОСОБА_4
скасовано і в цій частині ухвалено
нове рішення, яким стягнуто із ОСОБА_4
на користь Банку 17 209,19 дол.США, що
еквівалентно 137 553 грн. 60 коп.
заборгованості за кредитним договором.

В частині вирішення позовних вимог до
ОСОБА_5 рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 січня 2014 року,
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 16 жовтня 2013
року в частині задоволення позову
Банку до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
скасовано, а справа в цій частині
передана на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду залишено без змін.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню із
наступних підстав.

Вирішуючи спір та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив з того, що
відсутні підстави для стягнення
заборгованості за кредитним договором,
оскільки позивач пропустив
встановлений ст. 257 ЦК України
трирічний строк позовної давності.

Проте повністю з таким висновком суду
погодитись не можна.

Судом встановлено, що 18 червня 2007 року
між Банком та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір № 0 про надання
споживчого кредиту.

Відповідно до умов вказаного договору
Банк надав ОСОБА_4 споживчий кредит в
розмірі 17 500 дол. США

В забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором ОСОБА_4 передав
в заставу Банку транспортний засіб
марки «Chery» 2007 року випуску.

Банк свої зобов'язання за договором
виконав, однак позичальник належним
чином умови договору не виконує,
внаслідок чого утворилась
заборгованість, розмір якої станом на 21
вересня 2012 року склав 18 910,40 дол.США, що
еквівалентно 151 150 грн. 82 коп., з них: 10
347,78 дол.США, що еквівалентно 82 709 грн. 81
коп., заборгованості за кредитом; 6 861,41
дол.США, що еквівалентно 54 843 грн. 25 коп.,
заборгованості за відсотками за
користування кредитом; 7 466 грн. 81 коп. -
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом; 6 130 грн. 95
коп. - пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по відсоткам.

Відповідно до п.9.8 кредитного договору
строк дії договору встановлюється з
дати його укладення до повного
повернення банку всієї суми кредиту за
договором та повного погашення плати
за кредит і неустойки, у разі її
нарахування.

Пунктом 1.2.2. кредитного договору на
позичальника покладено зобов'язання
повернути кредит у повному обсязі в
терміни та розмірах, що встановлені
графіком погашення кредиту, але в будь -
якому випадку не пізніше 18 червня 2011
року.

Додатковою угодою від 05 лютого
2009 року до договору про надання
споживчого кредиту змінено кінцевий
термін повернення кредиту: до 18 червня
2013 року та узгоджено новий графік
погашення кредиту.

Судом встановлено, що ОСОБА_4
порушив свої зобов'язання за кредитним
договором, у квітні 2009 року здійснив
останні погашення заборгованості,
після чого припинив погашення кредиту.

Відповідно до п.3.1.2 умов
кредитного договору сторони погодили,
що у випадку порушення позичальником
термінів повернення кредиту, банк має
право змінити термін погашення кредиту
в порядку, визначеному в розділі 6
договору.

Згідно з положеннями п.6.1.2
розділу 6 кредитного договору, у
випадку невиконання позичальником
своїх зобов'язань по своєчасному
поверненню кредиту та плати за кредит
банк має право визнати термін
повернення кредиту таким, що настав.

При цьому термін повернення
кредиту вважається таким, що настав, а
кредит-обов'язковим до повернення з
моменту отримання позичальником
відповідної письмової вимоги банку. В
цьому випадку позичальник
зобов'язується достроково повернути
отриманий кредит та плату за кредит у
встановлений заново термін у повному
обсязі.

29 травня 2009 року Банк
скористався таким своїм правом,
направивши відповідачу письмову
вимогу, в якій повідомив про
необхідність погашення всієї суми
заборгованості за кредитним договором
у тридцяти денний строк з дати
отримання повідомлення, а термін
дострокового повернення всієї суми
кредиту Банк вважав таким, що настав.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що банк змінив термін
повернення кредиту, виходячи з порядку,
встановленого п. 6.2.1 кредитного
договору.

Відповідно до п. 6.2 розділу 6
кредитного договору в разі порушення
позичальником нового (дострокового)
терміну повернення всієї наданої ним
суми кредиту та/або сплати плати за
кредит за договором, вважається, що
такий позичальник користується
кредитом понад строк, встановлений
договором, при цьому, починаючи з
наступного робочого дня, сума такого
кредиту вважається простроченою сумою
основного боргу, а сума плати за кредит,
відповідно, простроченими процентами
та/або простроченими комісіями.

Із розрахунку заборгованості
вбачається, що заборгованість ОСОБА_4,
строк сплати якої настав станом на 29
травня 2009 року, тобто на час
направлення відповідної письмової
вимоги Банком, становила 10 347,78 дол. США,
з яких 10 192,24 дол. США залишок
заборгованості за кредитом, 155,54 дол.
США прострочена заборгованість за
кредитом; а також 260,56 дол. США
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_4 отримав
повідомлення Банку в червні 2009 року.

Вимоги, викладені в указаному
листі Банку, відповідач не виконав.

Згідно зі ст. ст. 256,257 ЦК України
позовна давність - це строк, в межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Отже, після закінчення
тридцятиденного терміну, протягом
якого не була виконана вимога банку, а
саме з липня 2009 року по липень 2012 року, у
позивача виникло право на звернення до
суду з позовом, тобто через суд
реалізувати своє право про дострокове
стягнення тіла кредиту та нарахованих
процентів за користування кредитом
нарахованих на час направлення вимоги.

Такий позов Банком пред'явлено
лише 28 січня 2013 року.

Відповідачем заявлено про
застосування наслідків спливу
позовної давності у спірних
правовідносинах (а.с.93).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Таким чином, вимоги Банку про
дострокове повернення тіла кредиту та
відсотків за користування кредитом,
нарахованих до 28 січня 2010 року,
заявлені поза межами позовної
давності.

Разом з тим, додатковою угодою від
05 лютого 2009 року до договору про
надання споживчого кредиту змінено
кінцевий термін повернення кредиту з 18
червня 2011 року до 18 червня 2013 року та
графік погашення кредиту.

Згідно п.1.2.2 умов кредитного
договору, позичальник зобов'язаний
здійснювати повернення кредиту
частинами (щомісячними платежами) в
розмірі та в строки, визначені
графіком повернення кредиту та
щомісячно сплачувати проценти за
користування кредитом, а також
встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору
(графіком погашення кредиту)
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Наслідки прострочення
позичальником повернення позики
визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Оскільки боржник порушив умови
договору, строк виконання якого не
закінчився, з відповідача з
урахуванням пропуску позивачем строку
позовної давності підлягають
стягненню нараховані банком проценти
за користування кредитними коштами за
період з 28 січня 2010 року по 21 вересня 2012
року, оскільки саме ці вимоги заявлено
в межах позовної давності.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 258
ЦК України з відповідача підлягає
стягненню нарахована банком пеня за
несвоєчасне погашення заборгованості
за процентами за користування кредитом
в межах річного строку позовної
давності.

Вирішуючи спір, суд не звернув
увагу на вказані обставини справи та
положення закону, яким регулюються
спірні правовідносини та помилково
вважав, що відсутні підстави для
стягнення всієї заборгованості за
кредитним договором, оскільки позивач
пропустив встановлений ст. 257 ЦК
України трирічний строк позовної
давності.

Що стосується стягнення пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом, то в силу ст.266 ЦК України
зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо).

А тому, пеня за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом,
нарахована Банком в розмірі 1037,81 дол.
США, що еквівалентно 8 295 грн.22 коп.,
стягненню не підлягає.

З огляду на наведене, з
відповідача підлягає стягненню 5 502,20
дол.США відсотків за користування
кредитом, що в еквіваленті по курсу
Національного Банку України складає 50
812 грн. 82 коп. та 851,14 дол.США пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
за процентами за користування
кредитом, що еквівалентно 6 803 грн. 17 коп.

За таких обставин, рішення суду в
частині відмови в задоволенні позову
Банку до ОСОБА_4 на підставі пунктів 1, 4
ч.1 ст. 309 ЦПК України слід скасувати і
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК з відповідача
на користь позивача пропорційно
задоволеним вимогам підлягають
стягненню витрати по сплаті судового
збору за подачу позовної заяви і
апеляційної скарги в розмірі 576 грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
задовольнити частково.

Рішення Березанського
районного суду Миколаївської області
від 16 серпня 2013 року в частині
вирішення позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій
частні нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4
задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» заборгованість за
кредитним договором №00 від 18
червня 2007 року станом на 21 вересня 2012
року в розмірі 6 353,34 дол. США, що
еквівалентно 57 615 грн. 99 коп., яка
складається з 5 502,20 доларів США -
заборгованості по сплаті відсотків, що
еквівалентно 50 812 грн. 82 коп. та 851,14 дол.
США пені, що еквівалентно 6 130 грн. 95 коп.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» 576 грн. 15 коп. судового
збору

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: