У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Савченко В.О.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до публічного акціонерного
товариства «Укрсиббанк», третя особа -
приватне підприємство «Луцька
пельменна фабрика», про припинення
договорів поруки, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Волинської області від 13
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до суду з позовами до
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» (далі ПАТ «Укрсиббанк»)
про припинення поруки. Ухвалою
Луцького міськрайонного суду від 31
червня 2013 року позови були об'єднані в
одне провадження. Свої позовні вимоги
обґрунтовували тим, що 22 травня 2008 року
між ПАТ «УкрСиббанк» та приватним
підприємством «Луцька пельменна
фабрика» (далі - ПП «Луцька пельменна
фабрика») укладено Генеральний договір
про надання кредитних послуг та
додаткову угоду від 22 травня 2008 року, а
також додаткову угоду від 25 листопада
2009 року. У забезпечення виконання
позичальником умов даного кредитного
договору 22 травня 2008 року між
ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк», а також між
ОСОБА_5 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено
договори поруки. У зв'язку з порушенням
позичальником умов кредитного
договору, банк вимогою від 02 лютого 2010
року в повному обсязі вимагав від
поручителів сплати простроченої
заборгованості за кредитним договором.
У зв'язку з тим, що банк використав
передбачене п. 6.1 договору своє право
вимоги дострокового повернення
кредиту, вважають, що строк виконання
зобов'язання настав 03 травня 2010 року,
тобто через 30 днів після направлення
рекомендованого листа, а тому саме з
зазначеної дати починається перебіг
шестимісячного терміну протягом якого
кредитор вправі пред'явити вимоги до
поручителів. Оскільки з позовом до
поручителів про стягнення
заборгованості за кредитним договором
банк звернувся в суд 28 вересня 2010 року,
тобто поза межами встановленого
строку, то просили визнати поруку
позивачів припиненою.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 07 жовтня 2013 року
позов задоволено. Визнано припиненою
поруку ОСОБА_4 за договором поруки від 22
травня 2008 року та додатковою угодою №1
до договору поруки від 25 листопада 2009
року, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_4 Визнано припиненою поруку
ОСОБА_5 за договором поруки від 22 травня
2008 року та додатковою угодою №1 до
договору поруки від 25 листопада 2009
року, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 13 листопада 2013 року
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 07 жовтня 2013 року
скасовано, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі, заявники просять
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права та просять
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу представник ПАТ
«УкрСиббанк» Нестерук Р.В. зазначає, що
оскаржуване судове рішення є законним
та обґрунтованим, у процесі розгляду
справи судом не порушені норми
матеріального та процесуального права,
а тому це судове рішення необхідно
залишити без змін, а касаційну скаргу -
відхилити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Апеляційний суд під час розгляду
справи, дослідивши докази у справі й
давши їм належну оцінку, а також
врахувавши обставини справи, дійшов
правильного висновку про недостатню
повноту дослідження судом першої
інстанції дійсних обставин справи
відповідно до вимог ч. 3 ст.
61 ЦПК України, та обґрунтовано
виходив відсутності правових підстав
для задоволення позовних вимог. Так,
апеляційним судом вірно встановлено,
що банком було направлено боржникові
та поручителям вимогу про погашення
заборгованості за кредитним договором,
що існувала на момент її направлення, а
не вимогу про дострокове стягнення
наданих кредитних коштів, що
підтверджується дослідженими в
судовому засіданні належними та
допустимими доказами -
повідомленням-вимогою від 02 жовтня
2010 року (а.с. 16).

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків судів не
впливають та їх не спростовують.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що відсутні підстави
для скасування судового рішення, а тому
відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України
залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської
області від 13 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Висоцька В.С. Савченко В.О.
Фаловська І.М.