Єдиний унікальний номер
Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
м. Макіївка

Червоногвардійський районний
суд міста Макіївки Донецької області в
складі

головуючого судді
Березнікова О.В.

при секретарі
Самуйловій А.О.

за участю позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Макіївці цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення права
на повагу до гідності та честі,
спростування недостовірної
інформації, -

В С Т А
Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про відновлення
права на повагу до гідності та честі,
спростування недостовірної
інформації. Свої вимоги позивач
обґрунтовує тим, що з 1994 року по
вересень 2006 року вона проживала за
адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира
належала їй на праві власності та
знаходилася на п'ятому поверсі
п'ятиповерхового будинку. На сходовому
майданчику, крім квартири НОМЕР_1,
розташовані також квартири НОМЕР_2 та
НОМЕР_3. У квартирі НОМЕР_2 з моменту
заселення будинку та по теперішній час
проживає відповідачка ОСОБА_2 У
належній позивачці на той момент
квартирі були зареєстровані вона, а
також з 1994 року по 2002 рік її чоловік
ОСОБА_3, що підтверджено відповідними
довідками. З листа прокуратури
Донецької області № 4/2/1-3920-07 від 21 січня
2013 року їй стало відомо, що ОСОБА_2 ніби
то розповсюджує недостовірну
негативну інформацію про неї, а саме:
про те, що у вищезазначеній квартирі
ніби то проживав якийсь ОСОБА_4 Однак
дана людина ніколи не проживала у
належній їй квартирі. Вважає, що
розповсюдження цієї інформації
принижує її честь та гідність, оскільки
після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 її
сімейний стан характеризується як
«розлучена». Поза шлюбом вона не
вступає у відносини з чоловіками,
оскільки є глибоко порядною та
віруючою людиною. Виходячи з
викладеного, з вищезазначеного листа
прокуратури Донецької області
виходить, що ОСОБА_2 розповсюджує про
неї негативну недостовірну інформацію,
а саме: про те, що вона ніби то
приховувала та не сплачувала за
проживання сторонньої людини у
належній їй квартирі; крім того, про те,
що з нею, не перебуваючи у шлюбі,
проживав сторонній чоловік. Таким
чином, розповсюдженням негативної
недостовірної інформації порушено її
право на повагу гідності та ділової
репутації людини та честі жінки.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
підтримала свої позовні вимоги у
повному обсязі, надавши пояснення,
аналогічні обставинам, викладеним у
позовній заяві, просила суд
задовольнити її вимоги.

Відповідачка ОСОБА_2 до судового
засідання не з'явилася, про час та місце
належним чином повідомлялася, причини
неявки не повідомила, надала суду
відгук, відповідно до якого, ОСОБА_1
вона знає як колишню сусідку. Прожили з
нею на сходовому майданчику 13 років. За
цей час вона проживала разом з
чоловіком ОСОБА_3, тихо та мирно, ніколи
ні з ким не сварилася, завжди
підтримували дружні стосунки з людьми.
Крім того, знає позивачку як високо
досвідчену людину. Після розлучення з
чоловіком вона проживала у квартирі
одна, працювала, приходила до них у
гості.

Заслухавши пояснення позивачки,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи суд вважає позов
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2
ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

З урахуванням наведеного, суд прийшов
до висновку, що позивачем вимоги не
обґрунтовано та не надано суду
достатніх доказів для задоволення
позову.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
інформацію», під інформацією цей закон
розуміє документовані або публічно
оголошені відомості про події та явища,
що відбуваються у суспільстві, державі
та навколишньому природному
середовищі.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має
право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканними. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

Згідно роз'яснення Пленуму Верховного
Суду України в п. 15 постанови № 1 від 27
лютого 2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи», під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Відповідно до ст. 18 Постанови ПВСУ «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27 лютого 2009 року,
згідно з положеннями статті 277 ЦК
України і статті 10 ЦПК України
обов'язок довести, що поширена
інформація є достовірною, покладається
на відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірності
поширеної інформації. Позивач повинен
довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» № 1 від
27.02.2009 року негативною слід вважати
інформацію, в якій стверджується про
порушення особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» при розгляді справ
зазначеної категорії суди повинні мати
на увазі, що юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
пункті 17 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи», яким передбачено, що
у порядку цивільного чи господарського
судочинства не можуть розглядатися
позови про спростування інформації,
яка міститься, зокрема, у вироках та
інших судових рішеннях, а також у
постановах органів досудового
слідства, висновках судових експертиз,
рішеннях органів влади, місцевого
самоврядування та інших відповідних
органів, атестаційних комісій,
рішеннях про накладення на особу
дисциплінарного стягнення, для яких
законом установлено інший порядок
оскарження. У такому ж порядку не
можуть розглядатися наукові спори,
тобто вимоги про спростування
інформації наукового характеру.
Інформація, зазначена у позовній заяві
чи іншій заяві, адресованій суду, а
також в процесуальних документах
(запереченнях на позов, апеляційних чи
інших скаргах тощо), може бути
підставою для захисту гідності, честі
чи ділової репутації, за винятком
випадків, коли ця інформація була
визначена підставою пред'явленого
позову і стосувалася його предмета,
була доказом у справі, а так само
предметом апеляційного чи іншого
перегляду в порядку, встановленому
процесуальним законом. Не підлягають
розгляду судами позови про захист
гідності, честі чи ділової репутації,
приниження яких відбулося внаслідок
давання показань свідками, а так само
іншими особами, які брали участь у
справі, відносно осіб, які брали участь
у тій справі, якщо наведена в них
інформація була доказом у справі та
оцінювалась судом при ухваленні
судового рішення, оскільки нормами
процесуальних кодексів встановлено
спеціальний порядок дослідження та
оцінки таких доказів. Вказана вимога по
суті означала б вимогу повторної
судової оцінки наданих суду доказів у
раніше розглянутій справі. Якщо ж
недостовірну інформацію було поширено
в ході розгляду іншої справи
зазначеними вище учасниками процесу
відносно інших осіб, які не були
учасниками процесу, то ці особи, якщо
вони вважають, що така інформація
порушує їх особисті немайнові права,
вправі звернутися до суду за захистом
своїх прав у порядку, передбаченому
процесуальними кодексами.

Таким чином, суд вважає, позовні вимоги
ОСОБА_1 щодо спростування у судовому
засіданні негативної інформації про
неї, яку як виходить з листа
прокуратури, розповсюджує про неї
відповідачка ОСОБА_5 є без підставним,
оскільки ця інформація спростовується
наданим відповідачкою відгуком про
ОСОБА_1 (а.с.33), а зважаючи на це, не
підлягає задоволенню і вимога ОСОБА_1
про спростування такої інформації у
судовому засіданні.

Крім того, згідно ч.3 ст.82 ЦПК
України суд, з підстав зазначених в ч.1
ст. 82 ЦПК України може звільнити
позивача від оплати судового збору.
Таким чином, враховуючи майновий стан
ОСОБА_1, суд вважає за необхідне
звільнити її від сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного, та
керуючись ст. 1 Закону України «Про
інформацію», ст. 297 ЦК України, ст. 11, 60,
88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І
Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відновлення права на повагу до
гідності та честі, спростування
недостовірної інформації - відмовити у
повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Суддя: