Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0604/2-4579/12
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Миніч Т.І.,

суддів:
Трояновської Г.С.,

Павицької
Т.М.,

при секретарі судового

засідання
Копій Г.В.,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 12 березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агробізнес» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, компенсації втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків виплати заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та відшкодування моральної
шкоди, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, який в подальшому
уточнила та збільшила вимоги. Просила
стягнути з відповідача на її користь
заборгованість по заробітній платі за
період з 01.02.2012 року по 01.08.2012 року в сумі
6537 грн., компенсацію втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
виплати заробітної плати в сумі 58,73
грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку по день ухвалення
рішення судом, відшкодування моральної
шкоди в сумі 3500,00 грн. та витрати на
правову допомогу в сумі 250,00 грн. В ході
розгляду справи позивачка уточнила
вимоги в частині стягнення
заборгованості по заробітній платі за
період з 01.02.2012 року по 01.08.2012 року,
оскільки 20.02.2014 року відповідач в
добровільному порядку перерахував 5839,28
грн. Тому просила стягнути
заборгованість в сумі 697,72 грн.В
обґрунтування позову зазначала, що з
16.09.2011 року по 01.08.2012 року обіймала
посаду бухгалтера Житомирського
відділення Волочиського
хлібокомбінату Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агробізнес». У
встановлений законом термін
відповідач заробітну плату їй не
виплачував та після звільнення з
роботи у встановлені законом строки
повний розрахунок не провів.

Рішенням Богунського районного суду
м.Житомира від 12 березня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агробізнес» на
користь ОСОБА_3 компенсацію втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків виплати заробітної плати в
сумі 58,73 грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 8000,00 грн. без врахування податків
та обов'язкових платежів, моральну
шкоду в сумі 500 грн. та витрати на
правову допомогу в сумі 250 грн. Цим же
рішенням стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агробізнес» на користь держави
судовий збір в сумі 321,90 грн. В
задоволені решти позовних вимог
відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить зазначене рішення змінити та
стягнути заборгованість по заробітній
платі в сумі 697,72 грн., середній
заробіток за час затримки розрахунку
за період з 01.08.2012 року по 12.03.2014 року в
сумі 21 827,41 грн., в решті рішення -
залишити без змін. На думку апелянта,
при ухваленні рішення судом першої
інстанції були зроблені висновки, які
не відповідають обставинам справи,
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для зміни рішення суду.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з
16.09.2011 року позивачка ОСОБА_3 обіймала
посаду бухгалтера Житомирського
відділення Волочиського
хлібокомбінату Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агробізнес» (а.с.3,25).
Звільнена з роботи з 01.08.2012 року на
підставі ст.38 КЗпП - за власним бажанням
(а.с.3,45).

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред"явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
обгрунтовано вважав, що невиплачена
при розрахунку заборгованість, яка
підлягала стягненню, складається лише
з компенсації втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків виплати
заробітної плати в сумі 58,73 грн.

Спірна сума 697,72 грн., на яку претендує
позивачка, є відрахованими із
нарахованої їй заробітної плати
податками. Ця обставина достовірно
підтверджується наданими відповідачем
довідками, розрахунком та платіжними
відомостями (а.с.20,44,59-65,165).

Тому підстав для зміни оскаржуваного
рішення в частині вимог про стягнення
заборгованості по зарплаті
апеляційний суд не вбачає.

Не заслуговують на увагу і доводи
апеляційної скарги щодо збільшення
розміру визначеного судом середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, зважаючи на наступне.

В разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
працівникові сум у строки, зазначені в
ст.116 цього Кодексу, при відсутності
спору про їх розмір підприємство,
установа, організація повинні
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП).

Відповідно до роз"яснень, що
викладені в п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України №13 від 24.12.1999
року „Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці"
при частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становить у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Матеріали справи свідчать про те, що в
день звільнення позивачка не
працювала. Так, із табеля обліку
робочого часу за липень-серпень 2012 року
вбачається, що в цей час позивачка на
роботу не виходила (а.с.34-37).

Доказів про звернення до відповідача
після звільнення за проведенням
розрахунку позивачка не надала.

У зв"язку з цим, вимогою про
проведення розрахунку слід вважати
день звернення до суду з цим позовом, а
період затримки розрахунку, який
підлягає оплаті, слід обраховувати з
21.12.2012 року (а.с.1).

Крім того, тривалість цього періоду
обумовлена об"єктивними причинами -
неодноразовим розглядом даної справи
судами різних інстанцій.

При цьому апеляційний суд також
вважає обставинами, що заслуговують на
увагу, той факт, що сама позивачка, як
бухгалтер підприємства була
відповідальною за належну виплату
заробітної плати та протягом трьох
місяців (травень-липень) на роботу не
виходила (а.с.25,26,30-43).

За таких обставин розмір
відшкодування визначений судом із
врахуванням всіх обставин справи.

Обставини справи судом з'ясовані
повно та всебічно. Зібраним у справі
доказам дана належна оцінка. Будь-яких
процесуальних порушень, які б давали
підстави для переоцінки доказів,
апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Оскаржуване рішення постановлено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Богунського районного
суду м.Житомира від 12 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: