Справа № 156/1533/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Дильний Г.М. Провадження №
22-ц/773/563/14 Категорія: 30 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

при секретарі - Мельничук Т.Ю.,

за участі: представника позивача -
ОСОБА_1,

представника
відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про відшкодування збитків,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3
на рішення Іваничівського районного
суду від 20 лютого 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Іваничівського районного
суду від 20 лютого 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування збитків відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду
першої інстанції, ухвалити нове про
задоволення його позовних
вимог.Покликається на те, що судом були
порушені норми матеріального та
процесуального права, неповно
з'ясуванні обставини, що мають значення
для справи. Зазначає, що між сторонами
мають місце договірні відносини та
факт завдання збитків внаслідок їх
неналежного виконання. Також вказує, що
суд першої інстанції помилково дійшов
висновку, що не встановлювались
причини хвороби, розтин трупа корови, а
тому відсутні докази вини відповідача.
Не погоджується з тим, що вимушений
доріз корови повинен проводитись з
повідомленням та участю спеціалістів
держветслужби.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу
підтримав, покликаючись на доводи,
викладені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_2
апеляційну скаргу заперечив, оскільки
вважає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Просить
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач не довів, що корова була здана
заготівельнику ОСОБА_5 після
вимушеного забою із-за отравлення
цукровими буряками.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
09 жовтня 2013 року відповідач ОСОБА_4
випасав стадо корів в кількості 14 голів
на пасовиську в с. Низкиничі
Іваничівського району, де поряд
знаходилося, поле на якому були зібрані
цукрові буряки. Корови під час випасу
заходили на бурячне поле, де споживали
рештки буряків. Ввечері цього ж дня
власники забрали з пасовиська своїх
корів. Наступного дня в зв'язку із
хворобою корови позивачем була
викликана ветлікар ОСОБА_6, яка в
судовому засіданні підтвердила, що
розпочала лікування корови та
продовжувала лікувати до 16.10.2013 року,
встановивши діагноз отравлення
цукровими буряками. Оскільки лікування
не дало позитивних наслідків, то вона
запропонувала власникам дорізати
корову і тварину з господарства
забрала підприємець ОСОБА_5 Свідок
ОСОБА_7 також підтвердив, що вимушений
доріз корови здійснений 16.10.2013 року в
господарстві ОСОБА_3 і заготівельник
ОСОБА_5 забрала на свій автомобіль труп
корови.

З паспорту великої рогатої худоби,
власником якої являється ОСОБА_3, у
переміщенні худоби зазначено, що 16
жовтня 2013 року з володіння власника
дана корова вибула і передана у
господарство ОСОБА_5(а.с. 46, 47). Причин
вибуття у відомості не зазначено.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також дій осіб, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини. Кожна особа
відповідно до ст.. 15 цього Кодексу має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорення.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується особою, яка її завдала.

Отже, судом встановлено, що позивач
проводив з 10 по 16.10.2013 року лікування
своєї корови, оскільки остання
захворіла після випасання її
відповідачем ОСОБА_4 Лікування
провадила місцевий ветлікар на
добровільних засадах, оскільки вона не
є представником державної установи
ветеринарної медицини району.

Відповідно до п.4.1. Наказу Державного
департаменту ветеринарної медицини
Міністерства аграрної політики
України за № 28 від 07.06.2002 року до
категорії забійних тварин належать:
велика рогата худоба (у т. ч. яки,
буйволи), свині, вівці, кози, олені, коні,
осли, мули, верблюди, кролі, нутрії,
домашня птиця - кури, качки, індокачки,
гуси, індики, цесарки, перепели та інші
види, які вирощуються для забою на
м'ясо. Згідно п.4.4. - забій хворих та
підозрілих щодо захворювань тварин, а
також тих, що знаходяться під загрозою
загибелі (травми, опіки, радіоактивне
опромінення, переломи тощо),
проводиться під контролем
представника державної установи
ветеринарної медицини району (міста).

Однак, позивач та його представник не
надали суду доказів, що вони зверталися
в державну установу ветеринарної
медицини району, оскільки корова була
хвора і необхідно було вирішити
питання про здачу м'яса після забою.
Також судом встановлено, що при
передачі корови заготівельнику ОСОБА_5
у відомості переміщення не вказано
причини переміщення. Також, не вказано,
що корова передана їй вже після забою.

Згідно ст. 20 Закону України «Про
ветеринарну медицину» юридичні та
фізичні особи зобов'язані: інформувати
негайно державні установи
ветеринарної медицини про переміщення,
забій, захворювання тварин, їх загибель
(вимушене дорізування) або невластиву
поведінку; доставляти тварин у разі їх
загибелі та відходи від забою тварин до
спеціалізованих підприємств.

Проте, доказів, які вимагає зазначена
норма матеріального права позивач та
її представник суду не надали.

Отже, в порушення вищезазначених норм
законодавства вимушений доріз корови
був проведений без повідомлення та
участі спеціалістів держветслужби,
розтин трупа тварини не проводився так
як відсутній акт, відповідно не
встановлювалась причина хвороби, що
призвела до вимушеного забою, а тому
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що позивачем не було надано
необхідних доказів про встановлення
вини відповідача у хворобі та
подальшому забої корови.

За правилами ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
вірно визначив характер спірних
правовідносин між сторонами і правові
норми, що їх регулюють, дав належну
оцінку наданим та зібраним доказам по
справі та відмовив у задоволені вимог
позивача.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, рішення ухвалено з
додержанням норм процесуального та
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Іваничівського районного суду
від 20 лютого 2014 року у даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: