АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/2899/14
Справа: № 617/2242/13-ц
Категорія: оскарження дій
державного виконавця
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М.,
Піддубного Р.М.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою
Фрунзенського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції на ухвалу
Вовчанського районного суду
Харківської області від 18 лютого 2014
року по справі за скаргою ОСОБА_2,
заінтересована особа: Фрунзенський
відділ державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції на бездіяльність державного
виконавця Фрунзенського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції при виконанні судового
рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року заявник ОСОБА_2, як
сторона виконавчого провадження
(стягувач), звернувся до суду з
вищезазначеною скаргою, в якій
вказував на те, що рішенням
Вовчанського районного суду
Харківської області від 21.11.2011 року
було задоволено його позов про
стягнення з гр-на ОСОБА_3 на його
користь 32 107,50 грн. у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та 50
000,00 грн. на відшкодування моральної
шкоди, завданої злочином - скоєнням ДТП,
внаслідок якої загинув син заявника, а
також 1 000,00 грн. судових витрат,
понесених ним по справі.

16 травня 2012 року Вовчанським районним
судом Харківської області було видано
виконавчий лист № 2-592/11 про стягнення з
боржника ОСОБА_3 на користь стягувача
ОСОБА_2 зазначених грошових коштів у
загальній сумі 83 107,50 грн.

З листа В.О. начальника управління
державної виконавчої служби Головного
управляння юстиції у Харківській
області від 15.07.2013 року заявнику стало
відомо, що 05.04.2013 року державним
виконавцем Фрунзенського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції (далі: Фрунзенського ВДВС) була
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-592/11 від
16.05.2012 року.

Однак, в порушення ст. 31 Закону України
«Про виконавче провадження» копія цієї
постанови про відкриття виконавчого
провадження заявнику держаним
виконавцем не направлялась.

Крім того, на своє письмове звернення
до Фрунзенського ВДВС про надіслання
на його адресу копій документів
виконавчого провадження заявник
відповіді не отримав.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що до цього часу судове
рішення про стягнення з боржника
ОСОБА_3 на його користь грошових коштів
у рахунок відшкодування заподіяної
йому злочином матеріальної та
моральної шкоди залишається
невиконаним, а виконавчі дії з
примусового виконання судового
рішення взагалі не виконуються,
заявник ОСОБА_2 просив суд визнати
неправомірною бездіяльність
державного виконавця Фрунзенського
ВДВС при виконанні рішення
Вовчанського районного суду
Харківської області від 21.11.2011 року та
зобов'язати державного виконавця
Фрунзенського ВДВС вжити передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження» заходів з примусового
виконання зазначеного судового
рішення.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_2 та
його представник підтримали подану
скаргу на бездіяльність державного
виконавця та просили задовольнити її в
повному обсязі.

Представник Фрунзенського ВДВС у своїх
письмових запереченнях на подану
заявником ОСОБА_2 скаргу просив суд
відмовити в її задоволенні, вказуючи на
те, що державними виконавцями цього
відділу державної виконавчої служби
при здійсненні виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-592/11, виданого
Вовчанським районним судом
Харківської області 16.05.2012 року, який
надійшов для примусового виконання до
Фрунзенського ВДВС 03.04.2013 року
вживалися всі, передбачені законом
заходи, необхідні для його примусового
виконання, але цей виконавчий документ
залишається невиконаним з об'єктивних
причин - відсутності у боржника ОСОБА_3
будь-якого нерухомого та рухомого
майна, а також грошових коштів, на які
може бути звернено примусове
стягнення.

Ухвалою Вовчанського районного суду
Харківської області від 18 лютого 2014
року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність
державного виконавця Фрунзенського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції по примусовому виконанні
рішення Вовчанського районного суду
Харківської області від 21.11.2011 року про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
матеріальної та моральної шкоди.

Зобов'язано державного виконавця
Фрунзенського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції вжити
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження» заходів по
примусовому виконанню рішення
Вовчанського районного суду
Харківської області від 21.11.2011 року.

В апеляційній скарзі Фрунзенського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції ставиться питання про
скасування зазначеної ухвали
районного суду та постановлення по
справі нової ухвали про відмову в
задоволенні скарги ОСОБА_2 за її
безпідставністю.

В обґрунтування своєї скарги апелянт
посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, та порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи по
суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що
державними виконавцями Фрунзенського
ВДВС здійснювалися всі передбачені
законом заходи для примусового
виконання судового рішення про
стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь
стягувача ОСОБА_2 грошових коштів на
відшкодування заподіяної тому
матеріальної та моральної шкоди, проте
це судове рішення залишається
невиконаним з об'єктивних, незалежних
від державних виконавців причин, а
саме: відсутністю у боржника грошових
коштів та іншого майна, на яке може бути
звернене стягнення, але суд першої
інстанції на ці обставини належної
уваги не звернув, у зв'язку з чим
безпідставно задовольнив скаргу
стягувача ОСОБА_2, не зазначивши навіть
в оскаржуваній ухвалі, в чому ж саме
виразилась бездіяльність державного
виконавця та які конкретно заходи
необхідно вжити державному виконавцю
для виконання судового рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
суду першої інстанції відповідно до
вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК| України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права.

Задовольняючи скаргу заявника ОСОБА_2
та визнаючи неправомірною
бездіяльність державного виконавця
Фрунзенського ВДВС (не зазначивши
навіть якого саме), а також зобов'язуючи
державного виконавця (знову ж таки, не
вказавши конкретно якого саме) вжити
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження» заходів по
примусовому виконанню рішення
Вовчанського районного суду
Харківської області від 21.11.2011 року, суд
першої інстанції виходив із того, що
державний виконавець не провів
виконавчі дії з примусового виконання
рішення протягом встановленого ч. 2 ст.
30 Закону України «Про виконавче
провадження» шестимісячного строку з
дня винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, чим грубо
порушив права стягувача ОСОБА_2

Проте, в даному випадку з таким
висновком районного суду судова
колегія погодитися не може, виходячи з
наступного.

За приписами ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, визначаються
Законом України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV
(далі: Закон № 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України, та
здійснюється на підставі виконавчих
документів, у тому числі й виконавчих
листів, що видаються судами, (ст.ст. 2, 17
Закону № 606-XIV).

Обов'язки і права державних виконавців
визначені законодавцем у ст. 11 Закону №
606-XIV.

Відповідно до вказаної правової норми
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

У процесі здійснення виконавчого
провадження державний виконавець,
зокрема має право: проводити перевірку
виконання боржниками рішень, що
підлягають виконанню відповідно до
цього Закону; з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну; викликати
фізичних осіб, посадових осіб з приводу
виконавчих документів, що знаходяться
у виконавчому провадженні, а в разі
неявки боржника без поважних причин
виносити постанову про його привід
через органи внутрішніх справ;
здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа державний виконавець
виносить постанову про відкриття
виконавчого провадження, у якій вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом (ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV).

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові (ч. 5 ст. 25
Закону № 606-XIV).

За правилами ст. 20 Закону № 606-XIV
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна.
Виконання рішення, яке зобов'язує
боржника вчинити певні дії,
здійснюється державним виконавцем за
місцем проведення таких дій.

Відповідно до ст. 27, 30, 32 Закону № 606-XIV у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Державний виконавець провадить
виконавчі дії з виконання рішення до
завершення виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме: закінчення виконавчого
провадження - згідно із статтею 49 цього
Закону; повернення виконавчого
документа стягувачу - згідно із статтею
47 цього Закону; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадовій особі), який його видав, -
згідно із статтею 48 цього Закону.

Державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк.

Заходами примусового виконання рішень
є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Порядок звернення стягнення на кошти
та інше майно боржника врегульовано ст.
52 Закону № 606-XIV.

Відповідно до вказаної правової норми
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.

Порядок оскарження рішень, дій або
бездіяльності посадових осіб
державної виконавчої служби
визначений у ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 вказаної правової
норми рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби можуть бути оскаржені
стягувачем та іншими учасниками
виконавчого провадження (крім
боржника) до начальника відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання судового рішення
можуть бути оскаржені сторонами до
суду, який видав виконавчий документ, а
іншими учасниками виконавчого
провадження та особами, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом (частина 4
коментованої статті).

Положення ч. 4 ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження»
кореспондуються зі ст. 383 ЦПК України,
відповідно до якої сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

У разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи (ч. 2 ст. 387 ЦПК України).

Як роз'яснено в п. 18 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах», за
результатами розгляду скарги на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби суд постановляє ухвалу, яка має
відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути допущені порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи. Наприклад,
суд може зобов'язати державного
виконавця або іншу посадову особу
державної виконавчої служби здійснити
певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав.

Як встановлено судом та підтверджено
наявними в матеріалах цивільної справі
письмовими доказами, рішенням
Вовчанського районного суду
Харківської області від 21.11.2011 року
було задоволено позов ОСОБА_2 до
відповідача ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок скоєної останнім
ДТП, в результаті якої загинув син
позивача ОСОБА_4: стягнуто з
відповідача ОСОБА_3 на користь позивача
ОСОБА_2 32 107,50 грн. на відшкодування
заподіяної йому матеріальної шкоди, 50
000,00 грн. на відшкодування заподіяної
йому моральної шкоди та 1 000,00 грн. в
рахунок компенсації понесених ним по
справі судових витрат, а всього 83 107,50
грн. (а.с. 5-6).

На підставі вказаного судового рішення
16.05.2012 року Вовчанським районним судом
Харківської області було видано
виконавчий лист № 2-592/11 про стягнення з
боржника ОСОБА_3 на користь стягувача
ОСОБА_5 вищезазначених грошових сум,
який був пред'явлений для виконання до
ВДВС Вовчанського районного
управління юстиції Харківської
області (а.с. 7, 26).

Постановою старшого державного
виконавця ВДВС Вовчанського РУЮ
Харківської області Куценко К.Ю. від
25.12.2012 року виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-592/11 від 16.05.2012 року було
закінчено в зв'язку з направленням
виконавчого документа за належністю до
Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ за
місцем проживання боржника ОСОБА_3, де
виконавче провадження здійснювалося
різними державними виконавцями (а.с. 27).

Так, постановою державного виконавця
Фрунзенського ВДВС Медведєвої О.Ю. від
05.04.2013 року було відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
зазначеного вище виконавчого листа та
запропоновано боржнику ОСОБА_3
самостійно виконати його в
добровільному порядку до 10.04.2013 року, що
останнім здійснено не було (а.с. 29).

Згідно акту державного виконавця
Фрунзенського ВДВС Д’яченко Н.О. від
13.05.2013 року державним виконавцем за
участю понятих було здійснено виїзд за
адресою проживання боржника ОСОБА_3:
АДРЕСА_1 для перевірки майнового стану
останнього, проте цей виїзд позитивних
наслідків не дав, позаяк двері в
будинку ніхто не відчинив, у зв'язку з
чим державним виконавцем було залишено
повідомлення про виклик боржника
ОСОБА_3 до відділу виконавчої служби
(а.с. 30).

05.06.2013 року державним виконавцем
Д'яченко Н.О. були направлені письмові
запити до відповідних державних
установ та організацій про
зареєстроване місце постійного
проживання боржника ОСОБА_3 та
наявність в останнього рухомого та
нерухомого майна, на яке може бути
звернено примусове стягнення за
виконавчим документом - виконавчим
листом № 2-592/11 від 16.05.2012 року (а.с. 31).

15.07.2013 року державним виконавцем
Д'яченко Н.О. на адресу боржника ОСОБА_3
було направлено виклик про явку на
прийом до державного виконавця з
питань виконання останнім судового
рішення та погашення існуючого перед
стягувачем ОСОБА_2 боргу з
попередженням про наслідки його
неявки, передбачені Законом № 606-XIV,
однак боржник до Фрунзенського ВДВС не
з'явився й про причини своєї неявки не
повідомив (а.с. 54).

04.10.2013 року вказане виконавче
провадження було передано для
подальшого виконання державному
виконавцю Фрунзенського ВДВС Пипенко
О.М.

Протягом жовтня - листопада 2013 року
державним виконавцем Фрунзенського
ВДВС Пипенко О.М. неодноразово
направлялися письмові запити до
державних установ, державної
податкової служби України про
наявність у боржника ОСОБА_3 грошових
коштів на банківських рахунках, а також
рухомого та нерухомого майна, на яке
може бути звернено примусове стягнення
за виконавчим листом № 2-592/11 від 16.05.2012
року, проте згідно отриманих
відповідей зазначене майно у боржника
відсутнє, як відсутні в нього й рахунки
в банківських установах (а.с. 55, 56, 59).

24.12.2013 року державним виконавцем
Фрунзенського ВДВС Пипенко О.М. був
здійснений черговий вихід за адресою
місця проживання боржника ОСОБА_3 для
перевірки майнового стану останнього,
однак і цього разу двері в будинку
ніхто не відчинив, про що державним
виконавцем було складено відповідний
акт за участю понятих (а.с. 62).

20.01.2014 року державним виконавцем
Фрунзенського ВДВС Пипенко О.М.
винесено постанову про арешт майна
боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони
на його відчуження у межах суми боргу
за виконавчим листом № 2-592/11 від 16.05.2012
року (а.с. 33).

Таким чином, як свідчать наявні в
матеріалах цивільної справи дані,
державними виконавцями Фрунзенського
ВДВС вживались передбачені Законом
України «Про виконавче провадження»
заходи щодо примусового виконання
виконавчого документа - виконавчого
листа № 2-592/11, виданого Вовчанським
районним судом Харківської області
16.05.2012 року, однак цей виконавчий
документ, а відтак і саме судове
рішення не були примусово виконані в
установлені законодавством строки з
об'єктивних причин, а саме, в зв'язку з
відсутністю у боржника ОСОБА_3 грошових
коштів, а також рухомого та нерухомого
майна, на яке могло бути звернено
стягнення.

При цьому будь-яких об'єктивних,
належних та допустимих, в розумінні
ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на
підтвердження того, що рішеннями, діями
чи бездіяльністю державних виконавців
Фрунзенського ВДВС ХМУЮ під час
виконання судового рішення були
порушені права чи свободи стягувача
ОСОБА_2 матеріали цивільної справи, що
надійшли на розгляд до апеляційного
суду, не містять і таких доказів
заявником ОСОБА_2 до суду апеляційної
інстанції не представлено.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, ухвала Вовчанського районного
суду Харківської області від 18 лютого
2014 року не може бути визнана
обґрунтованою й такою, що постановлена
з дотриманням вимог цивільного
процесуального законодавства, а тому
судова колегія вважає за необхідне на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК| України
скасувати це судове рішення та
постановити по справі нову ухвалу, якою
відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_2
на бездіяльність державного виконавця
Фрунзенського ВДВС ХМУЮ при виконанні
судового рішення за її
безпідставністю.

Таким чином, з огляду на викладене та
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Фрунзенського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції - задовольнити.

Ухвалу Вовчанського районного суду
Харківської області від 18 лютого 2014
року - скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на
бездіяльність державного виконавця
Фрунзенського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції при
виконанні судового рішення - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий:

Судді: