Номер провадження: 22-ц/785/4528/14
Номер справи місцевого суду: 1509/1177/12
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:
головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О.,
Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
Агрофірми «Фарт» (у вигляді товариства
з обмеженою відповідальністю) та за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Іванівського районного суду Одеської
області від 3 березня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 - «Про відшкодування збитків»,
за позовом Агрофірми «Фарт» (у вигляді
товариства з обмеженою
відповідальністю) до ОСОБА_3 - «Про
відшкодування збитків», за позовом
ОСОБА_2, Агрофірми «Фарт» (у вигляді
товариства з обмеженою
відповідальністю) до ОСОБА_4, ОСОБА_3 -
«Про відшкодування збитків», -

ВСТАНОВИЛА:

29.08.2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
збитків та в подальшому 12.03.2013 року
змінивши позовні вимоги просила:
зобов'язати відповідача виплатити
збитки, що виникли внаслідок
пошкодження майна, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, що складається з
одного одноповерхового приміщення
зазначеного під літ. «а» у сумі 212358 грн.;
стягнути з відповідача судові витрати
на проведення судової експертизи у
сумі 2942 грн. та судовий збір.
Представник позивача в подальшому
просив саме стягнути збитки з
відповідача, зазначивши про це в
розрахунку ціни позову (т. 1 а.с.240-242, т.6
а.с. 45-46).

31.08.2012 року ОСОБА_2 та агрофірма «ФАРТ»
(у вигляді ТОВ) звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_4 про відшкодування
збитків, яку 22.10.2012 року уточнила та в
подальшому 12.03.2013 року змінивши позовні
вимоги просила стягнути з відповідача:
майнову шкоду, що виникла внаслідок
пошкодження майна складу № 1, прилеглої
території, знищення воріт складу № 2, 3,
4, що належить ОСОБА_2, яке знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, що складається з
одного одноповерхового приміщення
зазначеного під літ. «а» у сумі 118110 грн.
на користь ОСОБА_2; майнову шкоду, що
виникла внаслідок пошкодження майна -
обладнання, що знаходилось у складі № 1,
3 на прилеглій території, котельної,
артскважину та пошкодження майна
(адміністративної будівлі), що належить
агрофірмі «ФАРТ», за адресою: АДРЕСА_1 у
сумі 86307 грн. на користь ТОВ Агрофірми
«ФАРТ»; заборгованість земельного
податку за користування земельною
ділянкою за вказаною адресою у сумі 45000
грн. на користь ТОВ агрофірми «ФАРТ»;
судові витрати за проведення судової
експертизи у розмірі 3923 грн. на користь
позивачів: витрати за проведення звіту
про ринкову вартість майна у сумі 3750
грн. на користь ОСОБА_2

22.10.2012 року агрофірма «ФАРТ» (у вигляді
ТОВ) звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
шкоди та в подальшому 12.03.2013 року
змінивши позовні вимоги просила:
стягнути з відповідача матеріальну
шкоду в розмірі 54988 грн. внаслідок
викрадення шиферу зі столової та
навісу котельної, що належить позивачу,
вартість відновлюваних робіт цих
споруд та судові витрати.

03.06.2013 року ухвалою Іванівського
районного суду Одеської області
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування збитків та агрофірми
«ФАРТ» (у вигляді ТОВ) до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди були об'єднанні в
одне провадження.

07.11.2013 року ухвалою Іванівського
районного суду Одеської області
позовні вимоги ОСОБА_2, агрофірми
«ФАРТ» (у вигляді ТОВ) до ОСОБА_4 про
відшкодування збитків та позовні
вимоги ОСОБА_2, агрофірми «ФАРТ» (у
вигляді ТОВ) до ОСОБА_3 про
відшкодування збитків були об'єднанні
в одне провадження.

Представники ОСОБА_2, агрофірми «ФАРТ»
(у вигляді ТОВ) позовні вимоги
підтримали, просили задовольнити їх у
повному обсязі.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник
заперечували проти позовів, просили
відмовити в задоволені позовних вимог
в повному обсязі, надавши до суду
письмові заперечення.

Рішенням Іванівського районного суду
Одеської області від 03.03.2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
збитків - задоволений, стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 збитки в
розмірі 212358 грн., в задоволені позовних
вимог агрофірми «Фарт» (у вигляді ТОВ)
до ОСОБА_3 про відшкодування збитків
відмовлено, в задоволені позовних
вимог ОСОБА_2, агрофірми «Фарт» (у
вигляді ТОВ) до ОСОБА_4 про
відшкодування збитків відмовлено,
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати: судовий збір в розмірі
2123,60 грн., проведення судової
будівельно-технічної експертизи в
розмірі 2942 грн., на загальну суму в
розмірі 5065,60 грн.

11.03.2014 року ОСОБА_2 та агрофірма «Фарт»
(у вигляді ТОВ) подали апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по які
просять рішення районного суду
змінити, задовольнивши їх позовні
вимоги у повному обсязі, посилаючись на
порушення районним судом норм
матеріального та процесуального права.

12.03.2014 року ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по
якому просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг
та позовних вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3
підлягає задоволенню, а апеляційну
скаргу ОСОБА_2 і Агрофірми «Фарт» слід
відхилити.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст. 212 ЦПК України,
враховуючи положення ст. ст. 57-66 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи,
однак не вправі виходити за межі
заявлених позовних вимог та тієї
доказової бази, яка сформована за
рахунок доказів, поданих до суду самими
учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов ОСОБА_2 частково, виходив із
доведеності розміру збитків в наслідок
пошкодження належних позивачу
складських приміщень і доведеності
вини ОСОБА_3 в їх причинені.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
частково, виходячи із наступного.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини у справі.

З матеріалів справи вбачається, що за
юридичною адресою: АДРЕСА_1 розташовані
два окремих об'єкта нерухомості:
складські приміщення, у вигляді
одноповерхової кам'яної будівлі під
літ. А, загальною площею 1155 кв.м., на
земельній ділянці 7875 кв.м., яка належить
ОСОБА_2 на підставі договору дарування
від 2 грудня 1998 року та власність
Агрофірми «Фарт» - цех по рафінуванню
соняшникової олії, який складається із
11 будівель (споруд), (літ.«Б» -
адміністративна будівля, літ.«В» -
лабораторія. літ.«Г» - столова, літ.«Д» -
цех по виробництву масла, літ.«Л» -
сушила, літ.«М» - навіс, літ.«Н» -
градирня, ліг.«Е» - трансформатор, №№1-3
- огорожа), на підставі свідоцтва про
право власності від 29 липня 1999 року (
том 1, а.с.12, 321, 341).

Згідно технічного паспорту зазначені
об'єкти нерухомості огороджені єдиною
кам'яною огорожею та мають один
вхід-вихід ( том 1, а.с.7-11, 283-294).

Агрофірма «Фарт» (у вигляді товариства
з обмеженою відповідальністю) була
створена 3-ма засновниками 23.09.1996 року:
ОСОБА_5 - 50%; ОСОБА_6 - 25 %; ОСОБА_7 - 25 %.
Виконавчим директором підприємства
був призначений ОСОБА_6

Однак рішенням засновників від 04.01.1999
року ОСОБА_6 був звільнений з посади
виконавчого директора агрофірми
«Фарт» у зв'язку із неналежним
виконанням обов'язків директора.

Відповідно до державного акту на право
постійного користування землею від
29.02.2000 року, рішенням Благоєвської
сільської ради народних депутатів від
21.12.1999 року земельна ділянка площею 0,9692
га була передана у постійне
користування агрофірмі «Фарт» за
вказаною юридичною адресою ( том 3,
а.с.194-196).

У подальшому, 30.05.2002 року зборами
засновників було змінено склад
засновників агрофірми «Фарт»: ОСОБА_5 -
75 %; ОСОБА_6 - 21,5%; ОСОБА_2 - 3,49% ( том 4,
а.с.101-112).

Одночасно, колегія суддів зазначає, що
з матеріалів справи вбачається та
апеляційним судом встановлено, що
фактично керівництво агрофірмою
«Фарт» постійно здійснював родич
ОСОБА_5 - ОСОБА_9 - житель м. Одеси та
знайомий ОСОБА_6

З 2003 року між засновниками агрофірми
«Фарт» стали виникати суперечки з
приводу діяльності підприємства,
внаслідок чого 23.09.2003 року ОСОБА_6 та
ОСОБА_2, а 15.10.2003 року ОСОБА_5 подали
заяви про виключення зі складу
засновників агрофірми «Фарт» ( том 4,
а.с. 154, 189; том. 1, а.с. 67-71).

Рішенням Іванівського районного суду
Одеської області від 26.05.2004 року був
задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, агрофірми «Фарт» про усунення
перешкод в здійснені права виходу з
господарчого товариства, про виділ
частки з майна товариства в
натуральній формі, згідно якому
позивачу були виділені складські
приміщення. ( том 4, а.с. 177-179).

У зв'язку з розглядом зазначеної
цивільної справи, за дорученням суду,
державним виконавцем 10.03.2004 року було
здійснено опис складських приміщень та
обладнання за адресою розташування
агрофірми «Фарт» та складських
приміщень ОСОБА_2 ( том 4, а.с. 31-32).

Колегія суддів також звертає увагу на
ту обставину, що починаючи з 2006 року
ОСОБА_2 і ОСОБА_6 стали постійно
проживати в Германії, тому ОСОБА_6
періодично з'являвся за адресою
товариства, а сама агрофірма «Фарт»
фактично перестала здійснювати
господарчу діяльність.

1 серпня 2006 року агрофірма «Фарт» в
особі засновника ОСОБА_5 ( частка 75%)
передала в оренду склад модульної
конструкції типу «Орск» АПКФ «Паритет»
в особі директора ОСОБА_4 строком на 1
рік для зберігання зерна та стоянку для
сільськогосподарської техніки,
розташовані за місцезнаходженням
агрофірми «Фарт». ( том 4, а.с. 115-117).

У 2009 році ОСОБА_6, перебуваючи на
території агрофірми «Фарт», виявив
відсутність в складських приміщеннях
ОСОБА_2 і ОСОБА_5 обладнання по
виготовленню соняшникового масла, яке
було придбано ним і ОСОБА_5 та що це
обладнання ОСОБА_4 порізано на
металобрухт зі згоди ОСОБА_5 і вивезено.

З цього часу ОСОБА_6 став пред'являти
претензії у судовому порядку до ОСОБА_5
і ОСОБА_4 по відшкодуванню збитків,
однак 18.07.2011 року ОСОБА_6 склав
власноруч розписку про відсутність
претензій до ОСОБА_4, а 30.05.2012 року спір з
ОСОБА_5 закінчився укладанням мирової
угоди, посвідченої нотаріусом у м.
Одесі. ( том 4, а.с. 118-122, 127).

Обставини даної справи свідчать також
про те, що 18 липня 2011 року ОСОБА_6 від
імені ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 договір
оренди складських приміщень, які
складаються з одноповерхової кам'яної
будівлі під літ. А, загальною площею 1155
кв.м., на земельній ділянці площею 3123,5
кв.м., строком на один рік. ( том 1, а.с.
13-16).

Надаючи правову оцінку ствердженням
позивачів про спричинення їм
неправомірними діями ОСОБА_3 і ОСОБА_4
збитків, колегія суддів звертає увагу
на такі обставини у справі.

13.08.2012 року ОСОБА_6, перебуваючи в селі
Благоєве, склав від імені ОСОБА_2 акт
прийому-передачі складського
приміщення, відповідно до якого
фактично достроково розірвав договір
оренди складських приміщень з ОСОБА_3;
зафіксував в акті відсутність трьох
складських воріт, пошкодження балок та
шиферу на даху.

ОСОБА_2, звертаючись до суду із
первісним позовом від 29.08.2012 року,
додала до позову копію її звернення до
начальника Іванівського РО ГУМВД,
ОСОБА_3, з якого слідує, що ще у вересні
2011 року після укладання договору
оренди, їй стало відомо від мешканців
села Благоєве, що ОСОБА_3 разом із
ОСОБА_4, ОСОБА_9 протягом трьох місяців
різали обладнання виробництва
Болгарії по переробці соняшника,
здійснили крадіжку трьох воріт
складських приміщень, шиферу з дахів
їдальні та лабораторії агрофірми
«Фарт».

Тому, слідчим відділом Іванівського РО
ГУМВД України в Одеській області
здійснювалось слідство у кримінальній
справі порушеній 2 вересня 2011 року по
факту крадіжки майна агрофірми «Фарт»
згідно заяви ОСОБА_2 та після
проведення досудового слідства
постановою від 3 серпня 2012 року
провадження було закрито з підстав
відсутності події злочину ( том 1,
а.с.67-71).

30 травня 2012 року згідно протоколу № 6
загальних зборів учасників агрофірми
«Фарт» затверджено Статут Агрофірми
«Фарт» ( у вигляді товариства з
обмеженою відповідальністю) Нова
редакція, відповідно до якого
засновником Товариства став ОСОБА_6,
якому належить 100% статутного капіталу
Товариства. Державна реєстрація змін
до установчих документів здійснена
13.08.2012 року ( том 1, а.с. 321-339).

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог агрофірмі
«Фарт» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, агрофірмі
«Фарт» до ОСОБА_4 про відшкодування
збитків, пред'явлених з підстав ч.1
ст.1166 ЦК України, правильно і
обгрунтовано виходив із того, що
позивачами не було доведено належними
та допустимими доказами наявність
самих збитків у позивачів та завдання
збитків саме винними діями
відповідачів, тобто на недоведеність
причинно-наслідкового зв'язку між
завданням шкоди та вини відповідачів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
і на те, що позивачі належними доказами
не довели суду першої інстанції та
апеляційному суду, що обладнання по
переробці насіння соняшника, яке
перераховано в позовних заявах, дійсно
на законних підставах належало
агрофірмі «Фарт» чи ОСОБА_2 та
знаходилось на території підприємства,
коли відповідачі орендували окремі
приміщення.

Ствердження позивачів у даному випадку
також спростовуються і постановою
слідчого про закриття кримінального
провадження від 03.08.2012 року.

Відсутність на території підприємства
вежі Рожновського (артсвердловина)
підтверджується поясненнями свідків
та довідкою Благоєвської сільської
ради від 19.05.2014 року.

Колегія суддів погоджується також з
висновками суду першої інстанції про
відсутність підстав для стягнення з
ОСОБА_4 на користь агрофірми «Фарт»
заборгованості земельного податку за
користування земельною ділянкою в сумі
45000 грн., виходячи з наступного.

Згідно державного акту на право
постійного користування землею серії
11-ОД №003040 від 29 лютого 2000 року рішенням
Благоєвської сільської ради народних
депутатів від 21 грудня 1999 року №49-ХХІ1І
земельна ділянка площею 0,9692 гектарів
передана у постійне користування
агрофірмі «Фарт» (у вигляді товариства
з обмеженою відповідальністю) в межах
згідно з планом землекористування (том
З, а.с. 194-196).

Згідно копії витягу з технічної
документації про нормативно грошову
оцінку земельної ділянки загальною
площею 9692 кв.м., розташованої АДРЕСА_1,
власником являється агрофірма «Фарт»
та нормативно оцінка складає 1531239 грн. 08
коп. (том 4, а.с.90).

Відповідно до листів Березівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Одеської області та
Благоєвської сільської ради
Іванівського району Одеської області
за агрофірмою «Фарт» рахується
заборгованість по земельного податку
за останні три року, які складають
загальну суму в розмірі 45937 грн. 17 коп.
(том 4, а.с.91-94).

Врахувавши наведені обставини,
районний суд правильно вважав, що саме
на агрофірму «Фарт» покладено
обов'язок по сплаті земельного податку
і тільки у разі сплати агрофірмою
«Фарт» цієї заборгованості у неї може
виникнути право на його відшкодування,
у разі доведеності вини в його
виникненні відповідача.

Одночасно колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
збитків є безпідставним, виходячи з
наступного.

Задовольняючи дані позовні вимоги,
районний суд керувався положеннями
ст.ст. 759, 761, 767, 768, 773,779, 783 ЦК України ( про
найм (оренду) майна) та виходив із того,
що ОСОБА_3 18 липня 2011 року уклав з ОСОБА_2
договір оренди складських приміщень
до 18 серпня 2012 року, стан яких на момент
передачі в оренду відповідає їх
призначенню. В акту прийому-передачі
зазначено лише про необхідність
часткового ремонту складу № 1 й
відсутності воріт.

У подальшому в акті прийому-передачі
від 13 серпня 2012 року та додатку до
договору оренди від 18 липня 2011 року
орендодавець в односторонньому
порядку прийняв рішення про дострокове
розірвання договору оренди, так як
технічний стан приміщень не відповідає
їх призначенню з вини орендаря:
руйнування створу воріт складу № 2;
розкрадання воріт в складах №2, №3, №4;
спиляння дерев'яних балок для
кріплення даху; на полу складу №2
залишки машинної олії. Вартість
відновлюваних робіт згідно висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 396 складає 212358 грн.

Однак, суд першої інстанції, вважаючи
дані вимоги обґрунтованими, не
врахував та не звернув увагу на
пояснення ОСОБА_6 на ім'я начальника
Іванівського РО ГУМВД в Одеській
області від 21.08.2012 року, в яких він
зазначив, що ОСОБА_3 під час укладання
договору оренди складських приміщень
вимагав вказати в договорі, що склад №1
потребує часткового ремонту пола і
даху та на відсутність трьох воріт в
інших складах ( том 1, а.с.26-27).

Що стосується посилань позивача на
відсутність дерев'яних балок для
кріплення даху за час оренди приміщень
ОСОБА_3, то районним судом безпідставно
не були прийняті до уваги показання
свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 (
попередній директор агрофірми «Фарт»),
які стверджували, що на 18 липня 2011 року
воріт на складах №№ 2,3,4 не було, а
дерев'яні балки були спиляні ще до
оренди приміщень ОСОБА_3

Також, районний суд не звернув увагу на
висновки судової експертизи № 396, в
яких є посилання на те, що зазначені
складські приміщення побудовані у 50-х
роках минулого сторіччя, жодного разу
не ремонтувалися, тому експертним
шляхом встановити коли і ким були
здійснені пошкоджені неможливо.

Отже, наведені докази свідчать про те,
що у суду першої інстанції не було
достатніх доказів та підстав і для
задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про відшкодування збитків та судових
витрат у зв'язку з їх недоведеністю, а
тому в цій частині рішення слід
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, Агрофірми
«Фарт» (у вигляді товариства з
обмеженою відповідальністю) -
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Іванівського районного суду
Одеської області від 3 березня 2014 року -
змінити.

Рішення в частині задоволення позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
збитків та судових витрат - скасувати.

В скасованій частині ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування збитків - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

21.05.2014 року
м. Одеса