Справа № 409/3506/12
Провадження № 2/209/284/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області у
головуючого судді Байбара Г.А.,

при секретарі Паляниця Г.В.,

за участі позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2, відповідача за зустрічним
позовом ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпродзержинську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя
особа ОСОБА_4, ТОВ "Кона", про стягнення
матеріального збитку і відшкодування
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом,
в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на
його користь 64000 гривень на
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої вчиненим ним злочином, а також
стягнути з ОСОБА_2 на його користь 20000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Обгрунтовується позов тим, що
відповідач ОСОБА_2 за попередньою
змовою з ОСОБА_4 в період з 15 серпня 2007
року по 2009 рік , зловживаючи його -
позивача довірою, шляхом шахрайства,
під приводом купівлі-продажу квартири
заволоділи його грошовими коштами в
розмірі 8000 доларів США. Постановою
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська від 19.12.2011 року,
відповідно п.4 ст. ст.6, ст. 248 КПК України
кримінальна справа відносно ОСОБА_2 за
звинуваченням його за ч.2 ст. 190 КК
України закрита внаслідок акта
амністії, відповідно до п. "г" ст. 1, ст. 6
Закону України "Про амністію" від 8
липня 2011 року. Кримінальна справа
відносно ОСОБА_4 продовжує
розглядатися Дніпровським районним
судом м. Дніпродзержинська. Оскільки
провадження по кримінальній справі
стосовно ОСОБА_2 закрите, питання про
відшкодування ним завданої шкоди
солідарно з ОСОБА_4 в кримінальній
справі не може бути вирішене. Отже він -
позивач змушений в порядку цивільного
судочинства захищати свої майнові
права. На даний час ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_4
не відшкодували йому завдану ними
шкоду в добровільному порядку, навіть
частково не повернувши грошову суму в
розмірі 8000 доларів США, що станом на
18.04.2012 року становить 64000 грн. (8000 дол. Х
8,0 грн. = 64000 грн.). Також вважає, що ОСОБА_2
має відшкодувати завдану ним моральну
шкоду, яку, як потерпілий у
кримінальній справі, він оцінює в 20000
грн., оскільки ОСОБА_2 заволодів його
грошима та не бажає їх повертати до
цього часу, посміюється з нього. Він -
позивач позбавлений своєї власності,
був принижений, змушений витрачати
значний час на відстоювання своїх
законних прав під час слідства, суду по
кримінальній справі, а тепер ще й по
цивільній справі.

Відповідач за первісним позовом
ОСОБА_2 звернувся в суд з зустрічним
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 (а.с. 28-31) та
уточнивши позов (а.с.60-63, 106-107) просить
суд відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до нього та стягнути з
подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на його
користь:13605,83 грн. в рахунок погашення
заборгованості по комунальним
платежам і квартирній платі; 41100,00 грн.
в рахунок погашення заборгованості по
орендній платі за квартиру АДРЕСА_1; 124,50
грн. за послугу по перевірці
лічильників води, 20000 грн. компенсації
за моральну шкоду, а також просить
стягнути з них судові витрати, в тім
числі 800 грн. за послуги адвоката.

На обґрунтування зустрічного
позову, що надійшов до суду 06.07.2012 року,
ОСОБА_2 зазначав (а.с.28-30), що позов
ОСОБА_1 визнає частково, оскільки
твердження ОСОБА_1 в позові про те, що
він дав йому в рахунок уплати вартості
належної йому квартири АДРЕСА_1 через
його громадянську дружину ОСОБА_4 8000
доларів США, не відповідають
дійсності. В дійсності в подружжя
ОСОБА_1 в рахунок вартості зазначеної
квартири, яку начебто хотіли купити,
віддали йому 1500 доларів США, а решта
суми була отримана ним в гривнях.
Розписка складена ОСОБА_4 і датована
нею 15.08.2007 року про те, що вона 15.08.2007
року отримала від ОСОБА_1 8000 доларів
США як аванс в рахунок вартості
квартири АДРЕСА_1, не може слугувати
доказом того, що ОСОБА_1 віддав йому
саме 8000 доларів США. По-перше, ця
розписка була написана ОСОБА_4 за
вимогою ОСОБА_1 не 15.08.2007 року, а в січні
2011 року. По-друге, у подружжя ОСОБА_1 на
15.08.2007 року таких грошей не було і вони
ніяк не могли передати його дружині
одночасно 8000 доларів США. В-третіх, в
своїх показах на досудовому слідстві
ОСОБА_1 стверджував про те, що до
вселення в квартиру АДРЕСА_1, а
вселились вони в цю квартиру до 1
листопада 2007 року, він заплатив ОСОБА_4
в рахунок вартості вказаної квартири
тільки 1900 доларів США, проте це не
повністю відповідає дійсності,
оскільки до 01.11.2007 року подружжя ОСОБА_1
віддали йому через його дружину тільки
1500 доларів США, а 400 доларів і 8635 грн.
15.08.2007 року ОСОБА_1 передав його дружині
не за його квартиру, а за квартиру
АДРЕСА_2, яку в той період займала
ОСОБА_4, і ці гроші йому не передавалися.
В-четвертих, останній внесок за його
квартиру подружжя ОСОБА_1 внесли літом
2010 року в гривнях і саме до цього часу
загальна сума, сплачених ними ОСОБА_4, в
тім числі і за квартиру АДРЕСА_2,
становила біля 8000 доларів США в
гривневому еквіваленті. В-п'ятих, в
момент отримання ним 1500 доларів США
курс долара був 1 дол = 5,5 грн. Визнає, що
подружжя ОСОБА_1 сплатило ОСОБА_4 всього
44000 в гривневому еквіваленті, а це
значить, що вони сплатили їй протягом
майже трьох років 1900 доларів США і 33550
гривень, а йому через ОСОБА_4 за його
квартиру вони сплатили 1500 доларів США і
24912 грн. (1500 х 5,5 = 8250 грн. 33550 - 8635 = 24915). З
урахуванням викладеного позовні
вимоги ОСОБА_1 він визнає в сумі 36915 (1500 х
8 =12000 + 24915 = 36915) грн.

Разом з цим він заявляє
зустрічний позов подружжю ОСОБА_1 про
відшкодування вартості користування
належною йому не праві власності
квартирою АДРЕСА_1 за період з 01.11.2007
року по 01.07.2012 року тобто за 4 роки і 8
місяців. По домовленості між ним і його
дружиною ОСОБА_4 з однієї сторони і
подружжям ОСОБА_1 з іншої сторони,
подружжя ОСОБА_1 з дітьми вселилися в
його квартиру в середині жовтня 2007 року
і зобов'язалися до повної виплати
вартості квартири утримувати її в
нормальному стані, здійснювати всі
комунальні виплати і квартплату, що
свідчить про те, що між ними здійснився
договір найму житлового приміщення на
невизначений строк. Проте, як йому
стало тепер відомо, відповідачі не
здійснювали ні комунальних платежів,
ні квартплати і на теперішній час за
цими платежами утворилася
заборгованість, в тім числі: за спожиту
електроенергію заборгованість на
22.06.2012 року становить 806,49 грн.;
заборгованість по квартплаті на 22.06.2012
року становить 4885,85 (5007,93 - 122,08 = 4885,85)
грн.; заборгованість за опалення
квартири складає 4826,11 (4843,62 - 17,51 = 4826,11)
грн.; заборгованість за спожитий
природний газ на 01.07.2012 року складає 393,13
(1061,36 - 669,23 = 392,13) грн.; заборгованість за
спожиту воду на 01.06.2012 р. становить 1269,75
грн. Всього заборгованість складає 11788,2
грн. (806,49 + 4885,85 +4826,11 + 1269,75 = 11788,2). Що
стосується вимог ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди, то він
вказаний позов не визнає, бо його вини
нема в тім, що подружжя ОСОБА_1 не купили
у нього квартири. Ця угода не відбулася
тільки з вини ОСОБА_1 в зв'язку з тим, що
у них не було коштів для її придбання.

Уточнюючи свій позов, що надійшов
до суду 23.11.2012 року (а.с. 60-63) ОСОБА_2
зазначив, що не визнає первісний позов
ОСОБА_1 на підставі його
необґрунтованості і тої обставини, що
ОСОБА_1 не повідомив суд, що похожі
вимоги по одній і тій же фінансовій
ситуації ним вже висунуті і
розглядаються в суді відносно його
громадянської дружини ОСОБА_4 Таким
чином, ОСОБА_1 хотів двічі отримати ту ж
суму на відшкодування шкоди з нього і
його громадянської дружини. Більш того,
розписку, що фігурує в справі він не
підписував, і вказані в ній суми
особисто від ОСОБА_1 не отримував.
Рішенням Апеляційного суду
матеріальним збитком, заподіяним
ОСОБА_4 ОСОБА_5 було визнано суму не 64000
грн., а 44000 грн. Таким чином, позов про
відшкодування матеріального збитку
нанесеного ним - ОСОБА_2 ОСОБА_1 він не
визнає повністю. Повіривши, що подружжя
ОСОБА_1 дійсно мають намір придбати
його квартиру, на початку жовтня 2007
року він з ОСОБА_4 звільнили квартиру,
переїхавши в орендоване житло. Весь
період до повернення ключів вони
вимушені були орендувати квартиру та
нести певні фінансові затрати.
Відповідачі не здійснювали
комунальних платежів, у зв'язку з чим
утворилася заборгованість за період з
01.11.2007 року по 18.08.2012 року в 13605,83 грн.

Оскільки подружжя ОСОБА_1 фактично
орендували у нього квартиру, а орендну
плату не платили, за ввесь період часу
накопичилась недоїмка по орендній
платі всього в сумі 41100 грн., в тім числі
за 2 місяці 2007 року - 1200 грн. (600 х 2 = 1200), за
2008 рік - 7200 грн. (600 х 12 = 7200), за 2009 рік - 8400
грн. (700 х 12 = 8400), за 2010 рік - 8400 грн. (700 х 12 =
8400), за 2011 рік - 9600 грн. (800 х 12 = 9600), за 7
місяців 2012 року - 6300 грн (900 х 7 = 6300) .

Сумуючи загальну суму заборгованості
за комунальними платежами і орендою за
період з 01.11.2007 року по 18.08.2012 року
відповідачі нанесли матеріальний
збиток в розмірі 54705,83 грн. (13605,83 + 41100
=54705,83).

Враховуючи період 4 роки і 8 місяців
постійних тривог і переживань, скитань
по найманих квартирах, враховуючи, що
він 06.11.2011 року на фоні нервових
переживань переніс інсульт, просить
стягнути з відповідачів на його
користь моральну шкоду в розмірі 20000
грн.

15.07.2013 року ОСОБА_2 збільшив позовні
вимоги на 924,50 грн., в тім числі 124 грн. на
послуги по перевірці лічильника води і
800 грн. на послуги адвоката.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 свій позов
підтримував, а зустрічний позов ОСОБА_2
відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 визнали
частково.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні не визнав позов ОСОБА_1,
підтримував свій зустрічний позов.

Представник третьої особи за
зустрічним позовом - ТОВ "Крона" в
судове засідання не з'явилася, надала
суду клопотання про розгляд справи за
її відсутності.

Позивач ОСОБА_1, а також
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснили,
що вони з батьками, вирішили продати
квартиру батьків, де вони проживали, а
за виручені кошти купити окремі кварти
собі і батькам. Дали об'яви в газету про
продаж батьківської квартири і про
покупку квартир. Після цього їм
зателефонувала ОСОБА_4 і повідомила, що
у неї з цивільним чоловіком є квартира,
яку вони хочуть продати. Договорилися
про зустріч. На початку серпня 2007 року
він з дружиною зустрілися в
лівобережній частині м.
Дніпродзержинська з ОСОБА_2, який
привів їх у квартиру АДРЕСА_1, де також
знаходилася ОСОБА_4 Вони запропонували
їм купити цю квартиру. Їм сподобалася
квартира, але ціна для них була трохи
зависока. Тоді ОСОБА_4 запропонувала
купити іншу належну їм квартиру
АДРЕСА_2, яка була менша за розміром.
Подивилися цю квартиру, яка
продавалася за 24000 доларів США, і
домовилися її купити, пояснивши ОСОБА_2
і ОСОБА_6, що у них є 12000 доларів, а на 12000
доларів вони візьмуть кредит в банку.
ОСОБА_2 сказав щоб вони не брали кредит
в банку, а сплатили їм 12000 доларів, а ще
12000 доларів щоб сплатили протягом 5
років. Гроші їм були потрібні для
будівництва житлового будинку. Через
два тижні їм зателефонувала ОСОБА_4 і
сказала, що вони не можуть продати їм
квартиру АДРЕСА_2, бо вона належить
іншій жінці. ОСОБА_4 запропонувала
зустрітися і обговорити питання
купівлі-продажу належої ОСОБА_2
квартири АДРЕСА_1. Вони знову приїхали в
квартиру АДРЕСА_1 де були ОСОБА_2 і
ОСОБА_4, які запропонували їм купити цю
квартиру за 29000 доларів, заплативши
зразу 12000 доларів, а решту з розстрочкою
на 5 років. При цьому прохали зачекати з
оформленням договору купівлі-продажу,
бо вони не могли оформити всі необхідні
для продажу квартири документи,
оскільки колишня дружина ОСОБА_2
претендувала на частину вартості
квартири. За покупку квартири 15.08.2007
року вони дали 400 доларів авансу, про що
розписку написала ОСОБА_4 Їм обіцяли, що
документи будуть готові 23.09.2008 року і
вони оформлять договір
купівлі-продажу. Вони продали
батьківську квартиру, а 1-го чи 2-го
листопада 2007 року вони вселилися в
квартиру АДРЕСА_1, домовившись, що
будуть платити комунальні платежі по
квартирі, а коли будуть підготовлені
всі необхідні документи на неї,
оформлять договір купівлі-продажу.
Договору про оренду квартири вони не
укладали. Після вселення в квартиру
вони в рахунок оплати квартири
передавали ОСОБА_2 і ОСОБА_4 кошти, які
тим були потрібні для будівництва
будинку. 23.09.2008 року документи на
квартиру так і не підготували, просили
зачекати з оформленням договору
купівлі-продажу, а кошти в рахунок
оплати квартири просили. За період часу
з 15.08.2007 року по 2009 рік вони передали
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в рахунок оплати
квартири 8000 доларів США, про що є
розписка ОСОБА_4. Вони почали
сумніватися в тому, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4
мають намір продавати квартиру, бо
документи на неї їм так і не показали. В
2009 році вони перестали давати їм гроші
в рахунок купівлі квартири, а ОСОБА_2
почав вимагати щоб вони виселялися.
ОСОБА_4, напроти, завіряла їх в тому, що
їх домовленість з ОСОБА_2 про продаж
квартири залишається в силі. 19.04.2008
року ОСОБА_4 прийшла до них в цю
квартиру обсудити проблеми кредиту,
який за її проханням оформила на своє
ім'я ОСОБА_3 для покупки ОСОБА_4
побутової і організаційної техніки (ці
кошти не враховувалися в розписку
написану ОСОБА_4). Після приходу ОСОБА_4,
в квартиру також прийшов ОСОБА_2 з
працівниками міліції, які пояснили, що
ОСОБА_2 звернувся в міліцію з заявою про
їх виселення з квартири. Вони написали
працівникам міліції пояснення і
показали розписку ОСОБА_4 про отримання
грошей за квартиру, після чого вони
пішли з квартири. Вони просили ОСОБА_2 і
ОСОБА_4 повернути отриманні від них
гроші, а самі обіцяли погасити
заборгованість за комунальні послуги
по квартирі за час проживання з
листопада 2007 року по травень 2011 року,
але вони гроші їм не повернули. Після
цього вони звернулися в Дніпровський
РВ Дніпродзержинського МУ з заявою на
ОСОБА_4 і ОСОБА_2, відносно яких було
порушено кримінальну справу. На
початку червня 2011 року вони виселилися
з квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_2 обіцяв
повернути їм гроші, але так цього і не
зробив. Кримінальну справу відносно
ОСОБА_2 закрили згідно акту амністії, а
відносно ОСОБА_4 кримінальне
провадження не закінчене. ОСОБА_2, який
проживає з ОСОБА_4 знав про всі кошти,
які їй передавалися в рахунок оплати
вартості квартири, і які вони спільно
тратили на будівництво їх будинку в с.
Єлизаветівка, на придбання свиней, яких
вони перепродували та приїзд в гості
брата ОСОБА_2

Відповідач за первісним позовом
та позивач за зустрічним позовом
ОСОБА_2 пояснив у суді, що у 2007 році він
вирішив продати свою квартиру АДРЕСА_1,
про що дав оголошення в газету. В кінці
липня 2007 року до нього прийшли ОСОБА_3,
яким він назвав ціну квартири, а вони
сказали, що таких грошей не мають і
пішли. Через два тижні вони
зателефонували йому, повідомили, що в
них є гроші на покупку квартири і вони
хочуть її купити. Він сказав ОСОБА_4, з
якою проживає однією сім'єю, без
реєстрації шлюбу, щоб вона взяла від
ОСОБА_3 задаток за квартиру і оформляла
документи на її продажу (витяг з БТІ,
технічний паспорт). 15.08.2007 року ОСОБА_4
взяла задаток за квартиру - 400 доларів
США, сказала, що ОСОБА_3 просять скоріше
оформити договір купівлі-продажу.
29.08.2007 року він отримав всі необхідні
документи на продаж квартири,
повідомив про це ОСОБА_3, а вони
повідомили, що грошей у них ще немає, бо
вони не продали батьківську квартиру, і
прохали почекати з оформленням
договору купівлі-продажу. В жовтні 2007
року вони зустрілися і ОСОБА_3
повідомили, що продали батьківську
квартиру, а гроші у них будуть через
декілька днів, та попросилися
вселитися в його квартиру. Він дозволив
і наступного дня вони вселилися в
квартиру. Потім вони сказали, що гроші
будуть через два місяці. Він чекав три
місяці, а потім сказав щоб вони купляли
квартиру, або виселялися. Вони сказали,
що рішають проблему з грошима, бо
батьки купили собі квартиру, а їм
грошей не дали. Так вони обіцяли
сплатити гроші протягом 2-х років, але
нічого не платили. В 2009 році він узнав,
що ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_3 2000 грн., але
сказала що ці гроші брала не в рахунок
оплати квартири. Це ж підтверджували і
ОСОБА_3. Влітку 2009 року він узнав, що по
квартирі є борги, яких не було при
вселенні в неї ОСОБА_3. ОСОБА_3 обіцяли
погасити борги по комунальним
послугам, які ними не оплачувалися.
Через три місяці він узнав, що
комунальні послуги ОСОБА_3 так і не
оплачуються. Влітку 2009 року він
потребував щоб Замляні виселялися з
квартири, а вони сказали, що не
виселяться поки він не поверне кошти,
які в них брала ОСОБА_4. Після цього вони
перестали з ним спілкуватися, поміняли
замки на вхідних дверях. Осінню 2010 року
він знову хотів їх виселити, а йому
сказали, що в зиму цього робити не
можна. 15.04.2011 року він по телефону
потребував від ОСОБА_3 щоб вони
виселилися з квартири, але вони
відмовився. Після цього він написав
заяву в міліцію і прийшов до квартири з
працівниками міліції. ОСОБА_3 сказав, що
у нього є документ за яким він має право
жити в квартирі і зателефонував в
міліцію, після чого працівники міліції
пішли з квартири. Через день його -
ОСОБА_2 викликали в міліцію і
повідомили, що проти нього порушена
кримінальна справа за шахрайство.
Слідчий показав розписку ОСОБА_4 про те,
що вона брала гроші від ОСОБА_3 в
рахунок вартості квартири, всього 8000
доларів. Він не був присутнім пре
передачі цих грошей і йому про це не
говорили ні Земліні, ні ОСОБА_4. Це була
їх домовленість про передачу грошей в
борг. ОСОБА_3 казали, що гроші дали
ОСОБА_4 в борг. Він не визнавав себе
винним в скоєнні шахрайства, але не
заперечував проти закриття справи по
амністії. В процесі досудового
розслідування справи на очній ставці
він прохав звільнити квартиру, яку він
продасть, дасть гроші ОСОБА_4, а та
поверне гроші ОСОБА_3. Він не звертався
в суд з позовом про виселення з
квартири ОСОБА_3, бо його про це просила
ОСОБА_4, а вони обіцяли купити квартиру.
Договір оренди квартири з ОСОБА_3 він не
укладав, бо вони обіцяли купити
квартиру, але фактично вони орендували
квартиру. Ключі від його квартири
ОСОБА_3 дав йому 18.10.2012 року, тому він
просить стягнути з них комунальні
послуги і орендну плату за період з
01.11.2007 року по 18.10.2012 року, а також
моральну шкоду за знущання з нього
протягом двох років, яку він
обґрунтовує в позові.

Третя особа за зустрічним позовом
- ОСОБА_4 пояснила в суді, що вона
проживала однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2, яка
належала ОСОБА_8, яка проживала з сином
в селищі Петриківці. Вона винаймала цю
квартиру і домовилася, що купить її за
16000 доларів. За час проживання, з
дозволу ОСОБА_8, зробила в квартирі
ремонт, затративши на це 4500 доларів США.
Побачивши квартиру з ремонтом, ОСОБА_8
підняла її вартість до 17000 доларів. Коли
приїхала з Росії дочка ОСОБА_8 між ними
почався спір, відносно продажу
квартири. Вона почала від них вимагати
виплатити їй вартість ремонту
квартири. Вони вирішили продати цю
квартиру іншій особі, піднявши за неї
ціну, а потім повернути їй вартість
ремонту. Влітку 2007 року вона і ОСОБА_2
через об'яву в газеті, зустрілися з
ОСОБА_3, які хотіли продати квартиру їх
батьків і за отримані кошти купити собі
окрему квартиру. Вона запропонувала їм
купити належну ОСОБА_8 квартиру
АДРЕСА_2, на що вони погодилися. Але
після цього ОСОБА_8 посварилася зі
своєю дочкою і вони відмовилися
продавати цю квартиру. Вона і ОСОБА_2
запропонували ОСОБА_3 купити належну
ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 за 29000 доларів.
ОСОБА_3 вирішили купити цю квартиру і в
серпні 2007 року вона отримала від ОСОБА_3
задаток в розмірі 400 доларів США, про що
написала їм розписку. З ОСОБА_2 і ОСОБА_3
домовилися, що підготовкою документів
на продаж квартири буде займатися вона,
бо ОСОБА_2 в той період був зайнятий
будівництвом будинку в с. Єлизаветівка.
28.08.2007 року всі документи на продаж
квартири були готові, але у ОСОБА_2 в
паспорті не було штампу про розірвання
шлюбу, який був розірваний декілька
років назад. Вони сказали ОСОБА_3, що
через це не можуть оформити договір
купівлі-продажу квартири. Через
декілька днів ОСОБА_2 отримав рішення
суду про розлучення і поставив штамп в
паспорт. ОСОБА_3 обіцяли сплатити 10 чи 12
тисяч доларі, а на суму, що не хватало
хотіли отримати кредит в банку. ОСОБА_2
сказав, що з банком справи мати не хоче
і не хоче щоб квартира передавалася в
заставу. Сказав щоб гроші ОСОБА_3 шукали
іншим способом. ОСОБА_3 продали
квартиру батьків і попросилися
вселитися в квартиру ОСОБА_2 Усно
домовилися, що вони куплять квартиру,
трохи пізніше одноразово сплативши 24
тисячі доларів, а 5 тисяч протягом 5
років. 1.11.2007 року вони вселилися в
квартиру ОСОБА_2 Домовилися, що будуть
оплачувати всі комунальні послуги,
телефон, а договору оренди не укладали.
Потім ОСОБА_2 почав запитувати її, чому
ОСОБА_3 не сплачують 10 - 12 тисяч доларів,
а вона сказала, що запитає у них. На
протязі двох з половиною років
частинами ОСОБА_3 передали їм у доларах
і гривнях суму еквівалентну 44000 грн.
Вона написала їм розписку, що отримала
від них 44000 грн., вказавши еквівалент -
8000 доларів США. Гроші, які брали від
ОСОБА_3 витрачали на спільні з ОСОБА_2
потреби та на будівництво будинку. Крім
того, їй потрібна була оргтехніка і на
її прохання ОСОБА_3 оформила на своє
ім'я кредит, на який вона - ОСОБА_4
купила собі оргтехніку, пообіцявши
погасити цей кредит. Вони з ОСОБА_2
вимагали від ОСОБА_3 купляти квартиру
та передавати їм гроші, які були
потрібні для будівництва будинку. В 2010
році ОСОБА_2 сказав щоб до 8000 доларів, що
їм передали ОСОБА_3, вони ще заплатили
20000 доларів і оформляли договір
купівлі-продажу квартири. ОСОБА_3
обіцяли найти такі гроші, але більше
грошей не давали. Заборгованість за
комунальними платежами по квартирі
збільшувалася. ОСОБА_2 в квітні 2011 року
звернувся в міліцію з заявою на ОСОБА_3,
а вони відмовилися від покупки
квартири. Ключі від квартири вони
повернули в жовтні 2011 року. Вона жила з
ОСОБА_2 однією сім'єю, вони мали
спільний бюджет і гроші між собою не
ділили.

Вислухавши сторони та третю
особу, вивчивши матеріали справи та
дослідивши письмові докази у справі,
суд вважає, що первісний і зустрічний
позов підлягають частковому
задоволенню.

Із пояснень сторін і третьої
особи судом встановлено, що в серпні 2007
року ОСОБА_1 і його дружина ОСОБА_3 з
однієї сторони та ОСОБА_2 і його
співмешканка ОСОБА_4 з іншої сторони
домовилися, що ОСОБА_2 продасть належну
йому квартиру АДРЕСА_1, а подружжя
ОСОБА_3 купить цю квартиру за 29000
доларів США.

Як стверджували сторони в суді, в
результаті домовленості про
купівлю-продаж квартири ОСОБА_1 передав
ОСОБА_4 400 доларів США, як завдаток
купівлі квартири, про що нею була
написана розписка, яка суду не надана.

З дозволу ОСОБА_2, подружжя ОСОБА_1
на початку листопада 2007 року вселилися
в квартиру АДРЕСА_1, домовившись, що
вони будуть оплачувати комунальні
послуги та послуги по утриманню
будинку і прибудинкової території, а
пізніше між ними буде укладено договір
купівлі продажу квартири.

В рахунок оплати вартості
зазначеної вище квартири ОСОБА_1 в
період часу з 15.08.2007 року по 2009 рік
передав ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грошові кошти
в доларах США та гривнях України в сумі
еквівалентній 4400 гривень, що
підтверджується постановою
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 19.12.2011 року, згідно якої
ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної
відповідальності за ч.2 ст. 190 КК
України, згідно Закону України "Поро
амністію" від 08.07.2011 року.

Факт отримання зазначеної суми
коштів, також підтверджується
зустрічним позовом ОСОБА_2 , що надійшов
від нього до суду 06.07.2012 року (а.с.28-31),
який суд визнає письмовим доказом у
справі, де він вказував: "Визнаю, що
подружжя ОСОБА_1 сплатило ОСОБА_4 всього
44 тисячі в гривневому еквіваленті, а це
значить, що вони сплатили їй протягом
майже трьох років 1900 доларів США і 33550
гривень (1900 доларів х 5,5 = 10450 грн. 44000 - 10450
= 33550 грн.), а мені через ОСОБА_4 за мою
квартиру вони заплатили 1500 доларів США
і 24912 (1500 х 5,5 = 8250 грн. 33550 - 8635 = 24915) грн. і
після цього вони стверджують про те, що
хотіли придбати мою квартиру. З
урахуванням викладеного позовні
вимоги ОСОБА_1 я визнаю в сумі 36915 (1500 х 8
=12000 + 24915 = 36915) грн."

Отже суд вважає доведеним, що
ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 особисто і
через ОСОБА_4 1500 доларів США, а також 24915
гривень, які ОСОБА_1 сплатив в рахунок
вартості квартири АДРЕСА_1.

Суд вважає, що не уклавши з ОСОБА_1
договору купівлі-продажу квартири,
ОСОБА_2 без будь яких правових підстав
не повертає йому зазначену вище суму
коштів.

Статтею 1212 ЦК України
передбачено:

1. Особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

2. Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

3. Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Як пояснювали в суді сторони і
третя особа, кошти від позивача ОСОБА_1
в рахунок оплати належної ОСОБА_2
квартири, яку позивач хотів купити,
отримували ОСОБА_2 і ОСОБА_4 Їх обох
притягували до кримінальної
відповідальності за фактом вчинення
шахрайства відносно ОСОБА_1, але
вироком суду їх вина в скоєні цього
злочину не доведена, оскільки вони обоє
звільнені від кримінальної
відповідальності, ОСОБА_2 - на підставі
амністії, а ОСОБА_4 - за закінченням
строку давності притягнення до
кримінальної відповідальності.

ОСОБА_4 не притягувалася до участі
у розгляді справи в якості відповідача
за первісним позовом, тому суд не може
вирішити питання про стягнення з
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, солідарно чи в
частинах, на користь ОСОБА_1 всієї
сплаченої ним суми в рахунок купівлі
належної ОСОБА_2 квартири.

З урахуванням викладеного, з
відповідача за первісним позовом
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають
стягненню кошти, які він отримав від
ОСОБА_1 особисто, чи через ОСОБА_4, в тім
числі 1500 доларів США, що за курсом НБУ
на першу половину дня 27.05.2014 року ( 1
долар США = 11.6608 грн.) становить 17491,20
грн., і 24912 грн., а всього 42403,20 грн.

Суд вважає, що ОСОБА_2 скоїв
протиправні дії відносно ОСОБА_1, що
підтверджується постановою
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська від 19.12.2011 року.
згідно якої його звільнено від
кримінальної відповідальності за ч.2
ст. 190 КК України на підставі амністії,
що не є реабілітуючою підставою
звільнення від кримінальної
відповідальності.

Відповідно п.2 ч.2 ст. 23, ч.1 ст. 1167 КУ
України, на відповідача ОСОБА_2
необхідно покласти обов'язок
відшкодування завданої його
неправомірними діяннями шкоди
позивачу ОСОБА_1, але враховуючи вимоги
розумності та справедливості розмір
такого відшкодуваня має бути значно
нижчим того, що зазначений в первісному
позові.

Суд вважає за необхідне стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на
відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Всього з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
необхідно стягнути 44403,20 грн. (42403,20 грн. +
2000 грн. = 44403,20 грн.).

Як пояснили в суді сторони та
третя особа, при вселенні подружжя
ОСОБА_1 в належну ОСОБА_2 квартиру
АДРЕСА_1 договір оренди квартири між
ними не укладався, але ОСОБА_3, взяли на
себе зобов'язання сплачувати
комунальні послуги та послуги з
утримання будинку і прибудинкової
території, що вони визнавали в судовому
засіданні.

За час проживання в цій квартирі
ОСОБА_3 не оплачували комунальні
послуги та послуги з утримання будинку
і прибудинкової території, в
результаті чого виникла
заборгованість власника квартири
ОСОБА_2 перед підприємствами, що
надавали зазначені послуги, яку він
просить стягнути з відповідачів за
зустрічним позовом на свою користь.

Позивач за зустрічним позовом
ОСОБА_2 просить стягнути з відповідачів
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 заборгованість по
орендній платі за квартиру АДРЕСА_1 і за
комунальні послуги та послуги з
утримання будинку і прибудинкової
території за період проживання в його
квартирі з 01.11.2007 року по 18.08.2012 року.

Відповідачі за зустрічним
позовом визнають частково позов ОСОБА_2
про стягнення з них на його користь
суми заборгованості за комунальні
послуги та послуги з утримання будинку
і прибудинкової території за період їх
проживання в квартирі з листопада 2007
року по 01 червня 2011 року, яка
підтверджена документально, але не
визнають позов в частині стягнення з
них заборгованості за оренду квартири
та про відшкодування моральної шкоди.

Як встановлено судом, договір
найму (оренди) квартири АДРЕСА_1 між
ОСОБА_2 та подружжям ОСОБА_3, який
відповідно ч.1 ст. 811 ЦК України повинен
тукладатися в письмовій формі, не
укладався. Сторони взагалі
стверджують, що ОСОБА_3 вселилися в
квартиру з метою її подальшої купівлі.

Оскільки ОСОБА_3 не були наймачами
квартири ОСОБА_2, то до них не можуть
бути застосовані вимоги ч.3 ст. 815 ЦК
України про те, що наймач зобов'язаний
своєчасно вносити плату за житло і про
те, що наймач зобов'язаний самостійно
вносити плату за комунальні послуги.

З урахуванням викладеного, у суду
немає правових підстав задовольняти
зустрічний позов ОСОБА_2 про стягнення
з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на його користь 41100
грн. в рахунок погашення
заборгованості по орендній платі за
квартиру АДРЕСА_1.

До цього часу власником квартири
ОСОБА_2 не погашена заборгованість по
оплаті комунальних послуг та послуги з
утримання будинку і прибудинкової
території, що утворилася за час
проживання подружжя ОСОБА_3 в його
квартирі, і на даний час невідомо, чи
взагалі ця заборгованість буде
сплачуватися ОСОБА_2 добровільно на
користь підприємств, які надавали ці
послуги, або, чи буде ця заборгованість
стягнута з нього в примусовому порядку,
оскільки закінчився загальний строк
позовної давності для стягнення
заборгованості.

З урахуванням викладеного, до
спірних правовідносин між сторонами у
справі відносно сплати заборгованості
по комунальним послугам не можуть бути
застосовані правовідносини,
врегульовані ст. 1212 ЦК України, про не
договірні зобов'язання у зв'язку з
набуттям, збереженням майна без
достатньої правової підстави, оскільки
не сплативши кошти за комунальні
послуги, ОСОБА_3 зберегли свої кошти не
за рахунок власника квартири ОСОБА_2,
який також не сплатив ці комунальні
послуги, а за рахунок підприємств, що
надавали послуги.

Проте, суд вважає, що часткове
визнання зустрічного позову ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 про стягнення з них на користь
ОСОБА_2 суми заборгованості за
комунальні послуги та послуги з
утримання будинку і прибудинкової
території за період їх проживання в
квартирі з листопада 2007 року по 01
червня 2011 року, не суперечить закону і
не порушує права свободи і інтереси
інших осіб, а тому, відповідно ч.3 ст. 174
ЦПК України, позов в цій частині
підлягає задоволенню.

За період з листопада 2007 року по 01
червня 2011 року нарахована
заборгованість за опалення квартири -
3468,49 грн. (3486 - 17,51 = 3468,49 грн.), що
підтверджується довідкою КП ДИР
"Дніпродзержинськтепломережа" (а.с.69);

Відповідно пояснень сторін та
довідки Дніпродзержинського РЕМ ПАТ
"ЕК "Дніпрообленерго" оплата
електроенергії по квартирі за період з
листопада 2007 року по 01 червня 2011 року
проводилася, що підтверджується
довідкою (а.с.73). Згідно акта звірки
(а.с.71), борг за спожиту електроенергію
на період 15.07.2011 року становить 355,66 грн.
Вимоги про стягнення цієї суми
визнаються відповідачами за
зустрічним позовом, тому вона підлягає
стягненню.

Відповідачі за зустрічним
позовом не визнають вимог про
стягнення вартості повторного
підключення квартири до електромережі,
тому ці вимоги не підлягають
задоволенню.

Заборгованість за обслуговування
будинку і прибудинкової території
(квартплати) перед ТОВ "Крона" за період
з листопада 2007 року по 01 червня 2011 року
становить 3618,09 грн. (3740,17 - 122,08 = 3618,09), що
підтверджується звідом по особовому
рахунку (а.с.66-68), і підлягає стягненню з
відповідачів за зустрічним позовом.

Заборгованість за спожитий газ за
період з листопада 2007 року по 01 червня
2011 року становить 208,31 грн. (871,54 - 663,23 =
208,31), що підтверджується розрахунком за
газ (а.с.122-123), і підлягає стягненню з
відповідачів за зустрічним позовом.

Згідно наданої позивачем за
зустрічним позовом ОСОБА_2 довідки КВП
ДМР "Міськводоканал" (а.с.125) за період
роботи підприємства з червня 2009 року по
червень 2011 року заборгованість за
водопостачання і водовідведення
становить 712,67 грн., проти стягнення
якої відповідачі не заперечують.

З урахуванням того, що договір
найму квартири між сторонами не
укладався і ОСОБА_2 не сплачено
заборгованість за послуги надання
телефонного зв'язку в квартиру, то у
суду немає правових підстав вважати
таку заборгованість збитком, який
підлягав би стягненню з відповідачів
за зустрічним позовом на користь
ОСОБА_2

Всього з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 8363,22
грн. (3468,49 + 355,66 + 3618,09 + 208,31 + 712,67 = 8363,22).

При вирішенні справи суд не
приймає до уваги твердження
відповідача за первісним позовом
ОСОБА_2 про те, що вселившись в його
квартиру ОСОБА_3 відмовилися укладати
договір купівлі квартири і не бажали
звільняти квартиру, не впускаючи його
туди. Суд вважає, що власник квартири
ОСОБА_2, в разі порушення його прав
власника, міг в любий час звернутися до
суду за захистом свого права і виселити
ОСОБА_3 зі своєї квартири, але цього не
зробив.

Судом не встановлено будь яких
протиправних діянь з боку відповідачів
за зустрічним позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_3
відносно позивача ОСОБА_2, а не
виконання ними усних домовленостей з
ним не можуть бути підставою для
відшкодування ними моральної шкоди,
тому в задоволені зустрічного позову
про відшкодувангня моральної шкоди
необхідно відмовити.

З урахуванням викладено вище, за
первісним позовом з відповідача ОСОБА_2
на користь позивача ОСОБА_1 підлягає
стягненню 44403,20 грн., а за зустрічним
позовом з відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_3
солідарно на користь позивача ОСОБА_2
підлягає стягненню 8363,22 грн.

Суд вважає, що вимоги за первісним
позовом ОСОБА_1 та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 підлягають зарахуванню.

В результаті зарахування суми, що
підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1, та суми, що підлягає стягненню
солідарно з ОСОБА_1, і ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2, в кінцевому результаті
необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 36039,98 грн. (44403,20 грн. - 8363,22 грн. =
36039,98 грн.).

Судові витрати між сторонами
розподіляються судом відповідно ст. 88
ЦПК України.

У справі всього має бути сплачено
судовий збір: 243,60 грн. за позовом ОСОБА_1
про відшкодування моральної шкоди; 424,03
за стягнутою з ОСОБА_2 сумою на користь
ОСОБА_1 за вимогами про відшкодування
майнової шкоди; 556,30 грн. за вимогами
ОСОБА_2 про стягнення матеріального
збитку; 243,60 грн. за вимогами ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди, а
всього 1467,53 грн.

При зверненні до суду позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 сплатив
судовий збір за вимогами про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 221,90 грн. (звільнений від сплати
судового збору за подання позову про
відшкодування матеріальних збитків
завданих внаслідок вчинення злочину
відповідно п.6 ч.1 ст.5 Закону України про
судовий збір). Позивач за зустрічним
позовом ОСОБА_2 сплатив 1275 грн. судового
збору. Всього на користь держави у
справі сплачено судовий збір 1496,90 грн.

За первісним позовом ОСОБА_1, за
вимогами матеріального характеру, з
відповідача ОСОБА_2 присуджується
судовий збір в розмірі 424,03 грн. За
вимогами ОСОБА_1 про відшкодування
моральної шкоди судовий збір
присуджується пропорційно задоволених
вимог (10%) з ОСОБА_2 - 24,36 грн. а з ОСОБА_1
219,24 грн. (243,60 - 24,36 = 219.24). ОСОБА_1 сплатив
судовий збір в сумі 221,90, тому з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 має бути присуджено
2,66 грн. сплаченого судового збору (221,90 -
219,24 = 2,66).

За вимогами ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди, в
задоволені яких суд відмовив, судовий
збір 243,60 присуджується з ОСОБА_2

Вимоги матеріального характеру
за зустрічним позов ОСОБА_2 задоволено
частково на 15,03%. Пропорційно
задоволеним вимогам присуджується
судовий збір з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 83,61 грн.
(556,30 грн. х 0,1503 = 83,61 грн.), а з ОСОБА_2 472,69
грн. (556,30 - 83,61 = 472,69).

Всього за первісним і зустрічним
позовом, пропорційно задоволеним
позовним вимогам, присуджено судовий
збір, з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 - 302,85 грн. (219,24 +
83,61 = 302,85), з ОСОБА_2 - 1164,61 грн. (424,03 + 24,36 +
472,62 + 243,60 = 1164,61).

Отже, з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (з
зарахуванням 2,66 грн. судового збору, що
підлягають стягненню на їх користь з
ОСОБА_2.) на користь ОСОБА_2 має бути
стягнуто судовий збур в сумі 80,95 грн.
(83,61 - 2,66 = 80,95).

Зазначена сума судового збору -80,95
грн, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, також має
бути зарахована з сумою, що підлягає
стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 -
36039,98 грн.

Отже, в кінцевому рахунку з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню
35959,03 грн (36039,98 грн. - 80,95 грн. = 35959,03 грн.).

Керуючись статтями 8,10, 11, 60, 88, 2009,
212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково первісний
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди, а також частково
задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2
до ОСОБА_1 і ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4,
ТОВ "Крона" про стягнення матеріального
збитку і відшкодування моральної
шкоди.

Зараховуючи суми, що підлягає
стягненню за первісним позовом з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, та, що
підлягає стягненню за зустрічним
позовом з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2, стягнути з ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) 35959,03 грн. (тридцять п'ять тисяч
дев'ятсот п'ятдесят дев'ять гривень 03
коп.).

Відмовити в іншій частині
позовних вимог за первісним та за
зустрічним позововами.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області шляхом
подачі протягом 10 днів після його
проголошення (отримання) апеляційної
скарги через суд першої інстанції.

Суддя
Байбара Г.А.