УХВАЛА

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» на заочне
рішення Люботинського міського суду
Харківської області від 17 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 15 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк», (далі - ПАТ
«Дельта Банк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
за кредитним договором, укладеним 22
січня 2008 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк», активи
якого перейшли до ПАТ «Дельта Банк», та
ОСОБА_3, остання отримала кредит у
розмірі 7 300 грн зі сплатою 18,5 % річних до
21 січня 2010 року. Свої зобов'язання за
кредитним договором у повному обсязі
ОСОБА_3 не виконано, утворилася
заборгованість станом на 15 липня 2013
року у розмірі 8 458 грн
85 коп., яку позивач просив стягнути з
позичальника.

Заочним рішення Люботинського
міського суду Харківської області від
17 жовтня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 15 січня 2014
року, у задоволенні позову ПАТ «Дельта
Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що банк пропустив строк позовної
давності, який застосовується
незалежно від заяви відповідача.

Проте погодитись із таким висновком
судів не можна, оскільки суди дійшли
його з порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що 22 січня 2008 року
між товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк», активи якого
перейшли до ПАТ «Дельта Банк», та
ОСОБА_3, остання отримала кредит у
розмірі 7 300 грн зі сплатою 18,5 %
річних до 21 січня 2010 року. Свої
зобов'язання за кредитним договором у
повному обсязі ОСОБА_3 не виконано,
утворилася заборгованість станом на 15
липня 2013 року у розмірі 8 458 грн 85 коп.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 ЦК України).

У матеріалах справи відсутня заява
відповідача про застосування строків
позовної давності.

Разом з тим, у відповідності до
правової позиції, викладеній в
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року № 6-126 цс 13, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України,
п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Проте суди у порушення ст. ст. 212-214, 315
ЦПК України на зазначені положення
закону уваги не звернули, не встановили
дійсних прав і обов'язків сторін, які
випливають з кредитного договору, та
дійшли передчасного висновку про
відмову в задоволенні позову у зв'язку
з пропуском строку позовної давності.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Заочне рішення Люботинського міського
суду Харківської області від 17
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області
від 15 січня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.Ф. Хопта

Судді:
Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

М.Є. Червинська

В.А. Черненко