Головуючий суду 1 інстанції - Шевцов
Доповідач - Украінцева Л.Д.
Провадження № 22ц/782/460/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014р. Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Украінцевої Л.Д.

суддів:
Галан Н.М., Фарятьєва С.О.

при
секретарі - Вербицькому І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Свердловантрацит" на рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 17.01.2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Свердловантрацит" про стягнення
моральної шкоди спричиненої трудовим
каліцтвом,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 17.01.2014р. позов
задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю «Свердловантрацит»,
ідентифікаційний код юридичної особи
37596090, на користь ОСОБА_2 моральну шкоду,
спричинену трудовим каліцтвом в сумі
6000 грн. (шість тисяч гривень 00 коп.).

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю «Свердловантрацит»
на користь держави судовий збір в сумі
229,40 грн.

Не погодившись із рішенням, Товариство
з обмеженою відповідальністю
"Свердловантрацит" подали апеляційну
скаргу, в якій зазначив, що суд порушив
норми матеріального та процесуального
права, оскільки неповно з'ясував
обставини, які мають значення для
справи, не дав належної оцінки доказам,
тому вважає, що воно підлягає
скасуванню в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевірив законність
та обґрунтованість рішення, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що втрата
професійної працездатності позивача
виникла внаслідок виконання трудових
обов'язків, відшкодування завданої
моральної шкоди передбачено ст. 237-1
КЗпП України. При визначенні розміру
відшкодування суд враховував вимоги
розумності та справедливості.

Зазначений висновок грунтується на
матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду має бути законним та
обґрунтованим, що означає, що судом
повно та всебічно встановлено
правовідносини між сторонами на
підставі наданих сторонами доказів,
досліджених у встановленому порядку
судом у судовому засіданні, до
встановлених правовідносин
застосовано ті норми матеріального
права, які їх регулюють

Судом першої інстанції вказані вимоги
закону додержано, у відповідності до
вимог ст.ст. 212, 231 ЦПК України були повно
і всебічно досліджені обставини справи
та дана належна оцінка доказам, на які
сторони посилалися в суді першої
інстанції, суд правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини фізичної або юридичної особи, у
випадках встановлених законом.

Згідно ст. 153 КЗпП України, забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган. Умови праці на
робочому місці, безпека технологічних
процесів, машин, механізмів,
устаткування та інших засобів
виробництва, стан засобів колективного
та індивідуального захисту, що
використовуються працівником, а також
санітарно-побутові умови повинні
відповідати вимогам нормативних актів
про охорону праці. Власник або
уповноважений ним орган повинен
впроваджувати сучасні засоби техніки
безпеки, які запобігають виробничому
травматизмові, і забезпечувати
санітарно-гігієнічні умови, що
запобігають виникненню професійних
захворювань працівників.

Як вбачається з копії трудової книжки
(а.с. 6-9), ОСОБА_2 з 18.02.2008 р. по 29.12.2011 р.
працював прохідником у ВП
«Шахтобудівельницьке управління» ДП
«Свердловантрацит», після чого був
звільнений у зв'язку з переводом на ВП
«Шахтобудівельницьке управління» ТОВ
«ДТЕК «Свердловантрацит», звідки був
звільнений 13.08.2013 р. на підставі п. 2 ст. 40
КЗпП України - за станом здоров'я.

Відповідно копії акту про нещасний
випадок на виробництві № 2 від 14.03.2012 р.
за формою Н-1 (а.с. 13-15), складеного на
відокремленому Шахтобудівельницькому
управлінні ДП «Свердловантрацит», на
вказаному підприємстві 17.02.2012 р. о 08
годин ЗО хвилин, під "час поправлення
залізобетонної затяжки на ПК 16+5, в
районі замкових з'єднань аркового
кріплення, сталося обрушення дрібних
шматків породи, які засипали обличчя та
вдарили по касці прохідника ОСОБА_2., та
збили його з драбини (1,5 м) і він впав на
грунт виробки. Під час обрушення породи
потерпілому травмувало праве око.
Зазначені обставини підтверджуються
також копією акту про розслідування
нещасного випадку від 14.03.2012 р. за
формою Н-5 (а.с. 16-19).

Згідно п. 4 акту про розслідування
нещасного випадку від 14.03.2012 p.,
причинами нещасного випадку є
порушення технологічного процесу, а
саме не виконання вимог паспорту
проведення та кріплення західного
конвеєрного похилу пл. ІЗ в частині
відсутності залізобетонної затяжки з
боку західної частини виробки;
порушення вимог ст. 14 Закону України
«Про охорону праці», п.п. 9.27.1, 9.27.9
«Системи управління виробництвом і
охороною праці у вугільній
промисловості України», п. 2.11.
«Посадової інструкції начальника
гірничої дільниці № З ВП
«Шахтобудівельницьке управління» ТОВ
«ДТЕК «Свердловантрацит».

Згідно копії довідки огляду МСЕК від
17.06.2013 (а.с. 11-12), позивачу ОСОБА_2
встановлено 45 відсотків втрати
професійної працездатності за
трудовим каліцтвом та визначено III
групу інвалідності безстроково.
Наявність трудового каліцтва у
позивача підтверджується також
копіями витягів з історії хвороби,
медичними висновками (а.с. 20-28).

Відповідно до приписів ст. 237-1 КЗпП
України, відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Суд першої інстанції вірно прийшов до
висновку, що трудове каліцтво позивача
виникло у 2012 році внаслідок нещасного
випадку на виробництві під час
виконання трудових обов'язків. Трудове
каліцтво, яке призвело до 45 відсотків
втрати професійної працездатності
безстроково, інвалідності позивача,
звільнення з місця роботи за станом
здоров'я, спричиняє позивачу моральних
страждань, які пов'язані з необхідністю
лікування, відчуттям фізичних
страждань, а також призводить до втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.13 постанови від 31 березня 1995
року № 4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст. 237-1
КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 року)
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і здоровя
умовах тощо), яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих звязків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обовязок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Зупиненням, а в подальшому й
скасуванням права громадян, що
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду, яке
вони мали відповідно до приписів
первинної редакції Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», саме право цих
громадян на відшкодування моральної
шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП
України їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем надано докази про
наявність факту заподіяння моральної
шкоди, оскільки відповідно до ст.237-1
КЗпП України обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди діючим
законодавством покладено на
відповідача, з вини якого позивачеві
було заподіяно моральну шкоду,
пов'язану з виконанням ним трудових
обов'язків, який не створив безпечних і
нешкідливих умов праці та не приймав
заходів для обмеження або зменшення
впливу шкідливих факторів на своїх
працівників.

Відповідно до діючого законодавства
втрата працездатності, яка встановлена
висновком МСЕК, вже сама по собі
свідчить про спричинення моральної
шкоди, оскільки стан здоров'я
потерпілого погіршено.

Слід зазначити, що будь-яке порушення
здоров'я, пов'язане з втратою
професійної працездатності, завжди є
пов'язаним з певним хвилюванням,
відчуттям фізичного болю, незручності
та обмеженості, тобто з моральними
стражданнями.

Вирішуючи спір про відшкодування
моральної шкоди суд першої інстанції
врахував характер та обсяг моральних
страждань, яких зазнав позивач
унаслідок погіршення стану здоров'я у
зв'язку з трудовим каліцтвом, виходив
із засад розумності та справедливості,
висновок суду ґрунтується на доказах
по справі та положеннях ст. 237-1 КЗпП
України.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди,
місцевий суд обґрунтовано врахував, що
відповідно до акту № 2 про нещасний
випадок від 14.03.2012 року встановлено
також провину позивача у настанні
нещасного випадку, яка виразилася у не
приведенні місця роботи до безпечного
стану, що враховується судом при
визначенні грошового відшкодування
моральної шкоди.

За таких обставин, не заслуговує на
увагу твердження апелянта про те, що
позивачем не надано доказів, які б
свідчили про те, що йому заподіяно
моральну шкоду.

На підставі зазначеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержання вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи в апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не дають
підстав вважати, що судом при розгляді
справи порушені, або неправильно
застосовані норми матеріального чи
процесуального права. Рішення суду
відповідає вимогам закону, порушень
процесуального законодавства при
розгляді справи та прийнятті рішення
не встановлено, тому підстав для
скасування рішення колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,п.1ч.1ст.307,308,313,314,315
ЦПК України судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Свердловантрацит" відхилити.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 17.01.2014р.
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення. Може бути оскаржена
протягом 20-ти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: