БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
Справа № 497/869/14-ц
Провадження № 2/497/401/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2014 року
м. Болград
Болградський районний суд Одеської
області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої
С.В.,

за участю секретаря - Бачур А.В.,

без участі сторін,

розглянувши, у відкритому судовому
засіданні в м. Болград, цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Червоноармійської сільської ради
Болградського району Одеської області
про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з
вищезазначеним позовом та просять
постановити рішення, яким визнати за
ними право власності за кожним на 1/2
частку житлового будинку з
господарськими будівлями і дворовими
спорудами при ньому за адресою:
АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивують тим, що
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1
станом на 14.04.1991 року належало до
колгоспного двору. Позивачі були
членами колгоспного двору та по
теперішній час зареєстровані та
постійно проживають в цьому
домоволодінні, а тому є його власниками
у рівних частках, по 1/2. Звернувшись до
Реєстраційної служби Болградського
районного управління юстиції в
Одеській області з питання реєстрації
права власності за ними на вказане
домоволодіння, їм було відмовлено. З
цих підстав вони звернулися до суду за
захистом порушеного права.

Позивачі в судове засідання не
прибули, повідомлені згідно вимог
чинного законодавства (а.с.18), в
позовній заяві зазначили клопотання
про розгляд справи у їх відсутність
(а.с.3, 21).

Відповідач в судове засідання не
прибув, повідомлений належним чином
згідно вимог чинного законодавства
(а.с.18). До суду подав заяву про визнання
позовних вимог та розгляд справи у
відсутність представника (а.с.20).

Оцінивши усі докази зібрані в справі у
їх сукупності, виходячи з обставин,
встановлених під час судового розгляду
справи, враховуючи норми діючого
законодавства, яким врегульовані
встановлені судом правовідносини,
заяви сторін по справі, суд прийшов до
висновку про задоволення позовних
вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що станом на 14
квітня 1991 року житловий будинок з
господарськими будівлями і дворовими
спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на праві
власності належав колгоспному двору,
главою якого була ОСОБА_1. До складу
двору також входив її син, ОСОБА_2.

Кожному члену цього колгоспного двору
на праві власності належало по 1/2
частці вищезазначеного житлового
будинку з господарсько-побутовими
будівлями, що підтверджується
довідкою № 534 від 28.02.2014 року, виданою
Червоноармійською сільською радою
Болградського району Одеської області
(а.с.14) про право власності на будинок
або частку будинку (відповідно до
запису в погосподарській книзі за №
671), технічним паспортом (а.с.9-13).

Рішення Червоноармійської сільської
ради Болградського району Одеської
області про визнання права власності
за позивачами на вказане
домоволодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 - не приймалося
протягом 1991 - 2014 року.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності"
до правовідносин, що виникли до
прийняття 15.04.1991 року Закону України
"Про власність" застосовується чинне на
той час законодавство, зокрема спори
щодо майна колгоспного двору, яке було
придбане до вказаної дати, мають
вирішуватися за нормами, що регулювали
власність цього двору, а саме: право
власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, які до 15.04.1991 року не
втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК України в
редакції 1963 року, майно колгоспного
двору належить його членам на праві
сумісної власності. Володіння,
користування і розпорядження майном
колгоспного двору здійснювалося за
згодою всіх членів двору. Розмір частки
члена колгоспного двору
встановлювався з огляду на рівність
часток всіх членів двору, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2
ст. 123 ЦК УРСР).

Відповідно до пп. "а" п. 6 вищезазначеної
постанови, право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили право на
частку в його майні.

За таких обставин позивачам належить
житловий будинок з господарськими
будівлями і дворовими спорудами при
ньому за адресою: АДРЕСА_1, як членам
колишнього колгоспного двору у рівних
частках, кожному по 1/2 частці.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачі мали намір зареєструвати
право власності на зазначене
домоволодіння, однак Реєстраційна
служба Болградського районного
управління юстиції Одеської області
рішенням від 14.02.2014 року за № 10904619
відмовила позивачам у реєстрації права
власності в зв'язку з відсутністю
документу, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення права власності
на житловий будинок за названою
адресою (а.с.16).

Згідно вимог діючого законодавства на
час розгляду справи, порядок
проведення державної реєстрації прав
на нерухомість та підстави відмови в
ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК
України).

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією речових прав на нерухоме
майно всіх форм власності, їх обмежень
та правочинів щодо нерухомості регулює
Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із
змінами і доповненнями.

Відповідно до абзацу другого частини
другої статті 15 названого Закону
перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається у Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженому Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року № 703.

Згідно п.10 Порядку заявник разом із
заявою про державну реєстрацію подає
органові державної реєстрації прав,
нотаріусові необхідні для такої
реєстрації документи, визначені цим
порядком, їх копії, документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документ про сплату державного мита.

У відповідності з п.26 Порядку для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим порядком.

Документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є укладений в
установленому законом порядку договір,
свідоцтво про право власності на
спадщину, свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, державний
акт на право власності на земельну
ділянку, рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно, а
також інші документи, визначені
пунктом 27 Порядку.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
права або майнового права та інтересу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України
одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання
права. Суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної та творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

За результатом судового розгляду судом
встановлено, що по справі мають місце
обставини, передбачені ст. 392 ЦК
України, оскільки позивачі будучи
власниками житлового будинку з
господарськими будівлями і дворовими
спорудами при ньому за адресою:
АДРЕСА_1, не можуть зареєструвати право
власності в зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу,
внаслідок чого порушуються їх права як
власників.

За таких обставинах суд приходить до
висновку про те, що вимоги позивачів є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 16, 317-319, 321, 328,
392 ЦК України, постановою Пленуму ВСУ №
20 від 22 грудня 1995 року «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності»,
ст.ст. 10, 11, 60, 131, 197 п.2, 208, 209, 212-215, 223, 256-259,
294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Червоноармійської сільської ради
Болградського району Одеської області
про визнання права власності -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
податковий номер НОМЕР_1, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, податковий номер НОМЕР_2
право власності за кожним з них по 1/2
частці житлового будинку з
господарськими будівлями і дворовими
спорудами за адресою: АДРЕСА_1, який
складається з: літ. «А-1Ж, а» - житловий
будинок, загальна площа 69.3 кв.м, житлова
площа 31.0 кв.м, допоміжна площа 34.3 кв.м;
літ. «Б» - сарай, площа 43.7 кв.м, літ. «В» -
льох, площа 22.8 кв.м; літ. «Г» - навіс,
площа 13.1 кв.м; літ. «Д» - вбиральня,
площа 1.7 кв.м; №1-4 - дворові споруди:
ворота, паркан, водопровід, басейн.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через Болградський районний суд
Одеської області. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
С.В.Кодінцева