Головуючий суду 1 інстанції - Олійник
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 431/610/13-ц
Провадження № 22ц/782/1036/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів - Іванової І.П.,
Назарової М.В.

при секретарі - Борзило
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу по апеляційній скарзі
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Аметрін ФК" та по
апеляційній скарзі представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Старобільського районного суду
Луганської області від 18 грудня 2013 року
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Аметрін ФК" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Аметрін ФК" про
визнання договору про уступку права
вимоги недійсним, -

В С
Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року позивач ТОВ
„Аметрін ФК" звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2,
обґрунтовуючи його тим, що 29.04.2010 року
між ними було укладено договір
купівлі-продажу №6302/м-ос, протягом дії
якого відповідно до накладних ТОВ
„Аметрін" поставив у власність ФОП
ОСОБА_2 товар - лікарські засоби з
терміном оплати у строк, вказаний у
накладних. Проте оплата поставленого
товару відповідачем здійснена
частково, в зв`язку з чим виникла
заборгованість яка складає 28050,16 грн.
Відповідачу було направлено вимоги про
виконання прийнятих на себе
зобов'язань в повному обсязі, але він
залишив їх без розгляду, що свідчить
про відсутність бажання виконувати
свої зобов'язання. 04.10.2012 року між ТОВ
„Аметрін" та ТОВ „Аметрін ФК" було
укладено договір №21 про уступку права
вимоги з відповідача суми
заборгованості у розмірі 28050,16 грн., яка
виникла на підставі договору №6302/м-ос
від 29.04.2010 року. Тому оскільки ТОВ
„Аметрін ФК" є правонаступником ТОВ
„Аметрін" за вищевказаними
відносинами, позивач просив суд
стягнути з відповідача заборгованість
у вищевказаній сумі.

У зустрічному позові ОСОБА_2
зазначив, що 4 жовтня 2012 року між ТОВ
„Аметрін" та ТОВ „Аметрін ФК" дійсно
був укладений договір №21 про уступку
права вимоги. Однак письмової згоди на
заміну кредитора по цьому договору він
не надавав. Тому просив суд визнати
вказаний договір недійсним.

Рішенням Старобільського районного
суду Луганської області від 18 грудня 2013
року у задоволенні позову ТОВ „Аметрін
ФК" було відмовлено, у задоволенні
позову ОСОБА_2 було також відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції ТОВ „Аметрін ФК"
подав на нього апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати в частині
відмови у задоволенні його позову та
ухвалити по справі нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ТОВ
„Аметрін ФК" про стягнення з
відповідача заборгованості у сумі 28050,16
грн. та 281 грн. судового збору,
посилаючись на його незаконність і
необґрунтованість та таким, що
прийнято з порушенням судом норм
матеріального і процесуального права.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 також
звернулася до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду в частині відмови у
задоволенні зустрічної позовної заяви
ОСОБА_2 до ТОВ „Аметрін ФК" та ТОВ
„Аметрін" і ухвалити нове рішення про
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2,
оскільки вважає його незаконним і
винесеним з порушенням норм
процесуального та матеріального права.

Про місце, день та час слухання
справи в суді апеляційної інстанції
інший апелянт - ТОВ „Аметрін ФК" був
повідомлений своєчасно та належним
чином, але до судового засідання його
представник не з'явився і про причини
своєї неявки суд не повідомив.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника відповідача, який
з`явився до судового засідання
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг
та обговоривши доводи апеляційних
скарг, судова колегія не знаходить
підстав для їх задоволення.

В силу ст.124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з вимогами ст.2 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», суд, здійснюючи правосуддя на
засадах верховенства права, забезпечує
кожному право на справедливий суд та
повагу до інших прав і свобод,
гарантованих Конституцією і законами
України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Положеннями ст.4 ЦПК України
передбачено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

У відповідності із ч.1 ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних та
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Крім того, вимогами ст.ст.213,214 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин та
інше.

З матеріалів справи вбачається, що
вказані вимоги закону судом першої
інстанції виконано було і всі докази
надані сторонами були досліджені і
оцінені в їх сукупності відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України.

Судом встановлено, що відповідно
до договору купівлі-продажу №6302/м-ос
від 29.04.2010 року ТОВ „Аметрін" передав, а
фізична особа-підприємець (ФОП) ОСОБА_2
прийняв окремі партії лікарських
препаратів, хімічних реактивів,
дезінфекційних засобів, вироби
медичного призначення і витратних
матеріалів. Номенклатура, кількість,
ціна визначались на підставі письмової
заявки або заявки по телефону покупця
на кожну конкретну партію і
відображались в накладній на дану
партію.

28.09.2011 року Господарським судом
Луганської області було порушено
провадження по справі за заявою ТОВ
„Аметрін" до підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 46913,16 грн. /а.с.12 т. 1/.

Згідно повідомлення ТОВ „Аметрін"
повідомив ОСОБА_2 про заміну кредитора
по зобов'язанням за вищезазначеним
договором по погашенню заборгованості
в розмірі 28050,16 грн. На підставі
договору уступки права вимоги від
04.10.2012 року набувачем стало ТОВ
„Аметрін ФК" /а.с.11,13 т.1/.

З витягу з особового рахунку з
11.04.2011 року по 12.04.2011 року ТОВ „Аметрін"
вбачається, відповідач проводив оплату
за медикаменти за договором №6302/м-ос
від 29.04.2010 року /а.с.128-132 т.1/. Відповідно
до розрахунку, наданого ТОВ „Аметрін
ФК", заборгованість відповідача за
договором складала 28050,16 грн. /а.с.156 т.1/.

Ухвалою Господарського суду
Луганської області від 13.10.2011 року
провадження у справі за заявою ТОВ
„Аметрін" до підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 46913, 16 грн. було припинено
/а.с.44 т.2/.

Вимогами ст. 22 Закону України „Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців"
передбачено, що опублікуванню підлягає
наступна інформація, як проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця.

Судом встановлено також, що
відповідно до повідомлення про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем від 15.09.2011
року до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців внесено запис про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 /а.с.
43 т.2/.

Форма та зміст повідомлень щодо
внесення відомостей до Єдиного
державного реєстру встановлено
Наказом Міністерства юстиції України
від 01.06.2013 року №1035/5 „Про затвердження
форм та змісту повідомлень щодо
внесення відомостей до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, які
підлягають обов`язковому
опублікуванню в спеціалізованому
друкованому засобі масової
інформації", зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 05.06.2013 за
№892/23424. Таким засобом масової
інформації є Бюлетень державної
реєстрації (спеціалізований
друкований засіб масової інформації) -
видання центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, в якому відповідно до
Закону України „Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" публікуються
відомості з Єдиного державного
реєстру. Підставою для опублікування
повідомлень в Бюлетені державної
реєстрації є внесення відповідного
запису до Єдиного державного реєстру.

Згідно з ч.4 ст.50-1 ЦК України вимоги
кредиторів, не визнані фізичною
особою-підприємцем, діяльність якої
припиняється, якщо кредитор у місячний
строк з дня одержання повідомлення про
повну або часткову відмову у визнанні
його вимог не звертався до суду з
позовом, та вимоги, у задоволенні яких
за рішенням суду кредиторові
відмовлено, а також вимоги, не
задоволені через відсутність майна,
вважаються погашеними.

З матеріалів справи вбачається, що
про припинення ФОП ОСОБА_2, що стало
підставою для припинення провадження у
справі, позивачу стало відомо ще 13.10.2011
року, тобто під час розгляду справи в
господарському суді, проте до суду він
звернувся лише 25.02.2013 року, тобто з
порушенням місячного строку з дня
отримання інформації (повідомлення
щодо припинення підприємницької
діяльності ФОП ОСОБА_2).

Відповідно до ст.51 ЦК України до
підприємницької діяльності фізичних
осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичної
особи, якщо інше не встановлено законом
або не витікає з суті відносин.

Норми цивільного законодавства,
які регулюють порядок припинення
підприємницької діяльності юридичних
осіб, а саме, ст.ст.104-112 ЦК України,
застосовуються й до порядку припинення
підприємницької діяльності фізичних
осіб, що діяли на момент прийняття
рішення ОСОБА_2 про припинення своєї
діяльності.

В силу ч.5 ст.112 ЦК України вимоги
кредиторів, які не визнані
ліквідаційною комісією, якщо кредитор
в місячний термін після отримання
повідомлення про повну або часткову
відмову в визнанні його вимог не
звернувся в суд з позовом, вимоги, в
задоволенні яких по рішенню суду
кредитору відмовлено, а також вимоги,
не задоволені внаслідок відсутності
майна юридичної особи, що ліквідується,
вважається погашеними.

Встановлено, що з відповідними
вимогами, які б могли бути погашені в
рамках ст.52 ЦК України, яка визначає
обсяг відповідальності фізичної
особи-підприємця, позивач та ТОВ
„Аметрін" до відповідача не звертався.
Тому вимоги позивача відповідно норм
діючого законодавства є погашеними, а
доводи апелянта уваги суду не
заслуговують.

За таких обставин суд першої
інстанції правильно дійшов висновку
про відмову позивачу у задоволенні
позову, посилаючись на пропуск строку.

Що ж стосується позовних вимог
ОСОБА_2 про визнання договору про
уступку права вимоги недійсним, то суд
теж правильно дійшов до висновку про
відмову у їх задоволенні.

Згідно договору №21 про уступку
права вимоги від 04.10.2012 року, укладеного
між ТОВ „Аметрін" (кредитор) та ТОВ
„Аметрін ФК" (набувач), кредитор
уступає, а набувач приймає право вимоги
по зобов'язанням між кредитором та ФОП
ОСОБА_2 (боржник). Вимоги складають
право кредитора на погашення
заборгованості, що виникла в
результаті здійснення кредитором
поставки товару за договором №6302/м-ос
від 29.04.2010 року на суму 28050,16 грн. Договір
набуває чинності з моменту його
підписання і діє до повного виконання
сторонами прийнятих на себе
зобов'язань.

У відповідності із ч.5 ст.203 ЦК
України правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов`язків.

Така дія повинна бути правомірною,
а її неправомірність є підставою для
визнання правочину недійсним, а особа,
яка оскаржує правочин має довести
правову та фактичну підставу
недійсності правочину.

Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов`язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов`язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент преходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом. А
відповідно до ст.516 ЦК України заміна
кредитора у зобов`язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2, стороною в оспорюваному
договорі про уступку права вимоги не є.

Тому згоди ОСОБА_2, як боржника, на
укладення вищевказаного договору не
вимагається.

Про згоду відповідача на заміну
кредитора зазначено лише у договір
купівлі-продажу №6302/м-ос від 29.04.2010
року, а в договорі про уступку
посилання на це немає. Тому твердження
апелянта в апеляційній скарзі з цього
приводу судова колегія до уваги не
приймає

Крім того, вказаний договір від 4
жовтня 2012 року будь-яких нових
обов'язків для відповідача не створює.

З огляду на вищенаведене суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку про те, що права ОСОБА_2
вказаним договором не порушуються.

З вказаними висновками суду першої
інстанції судова колегія вважає за
необхідне погодитись, оскільки
зроблені вони на підставі встановлених
ним у судовому засіданнні обставинах
справи, всебічно, повно та об'єктивно
досліджених доказах, наданих
сторонами, та на підставі правильного
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Згідно з вимогами ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам
ст.ст.213, 214 ЦПК України.

З огляду на вищенаведене доводи
апеляційних скарг, висновків суду 1-ої
інстанції не спростовують та не є
підставою для скасування рішення суду.
При цьому апеляційним судом
враховується те, що згідно із ч.3 ст.309
ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення суду тільки тоді, коли це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого по даній справі
не сталося.

Керуючись
ст.ст.303,п.1ч.1ст.307,ст.ст.308,313,п.1ч.1ст.314,ст.
ст.315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х
В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю „Аметрін
ФК" та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
відхилити, а рішення Старобільського
районного суду Луганської області від
18 грудня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності негайно,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: