Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк
О.В.,

при секретарі Петрові
С.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Державного навчального закладу
«Запорізьке машинобудівне вище
професійне училище» до ОСОБА_1 про
виселення,

В С Т А Н О В И В:

ДНЗ "Запорізьке машинобудівне вище
професійне училище" звернулося до суду
з вищезазначеним позовом, в якому
зазначив, що відповідач зареєстрований
та проживає у гуртожитку у кімнаті
АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою з
місця проживання.

Гуртожиток знаходиться на балансі
позивача, що підтверджується актом
приймання-передачі основних фондів.

Рішення про надання житлової площі в
гуртожитку адміністрація підприємства
не надавала, договір найму з
відповідачем не укладала, ордеру на
вселення відповідач не має.

Має заборгованість за сплату
комунальних послуг.

В судовому засіданні представник
позивача за довіреністю позовні вимоги
підтримала, просила позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, зазначив, що
заборгованості за сплату комунальних
послуг не має, припису від позивача з
вимогою про виселення він не отримував.

Вислухавши прояснення представника
позивача та відповідача, дослідивши
письмові докази в матеріалах справи,
суд вважає позов таким, що підлягає
задоволенню, оскільки він відповідає
вимогам закону та обґрунтований
письмовими доказами.

Судом встановлено, що гуртожиток за
адресою: АДРЕСА_1 належить до державної
власності та є майном позивача, згідно
акту приймання-передачі.

Відповідач зареєстрований та проживає
у гуртожитку (а.с.8-9).

ОСОБА_1 не є учнем чи співробітником
навчального закладу, якому належить
гуртожиток.

Згідно ст.ст. 127-129 ЖК України,
п.п.1,2,9,10,40,41,44 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого постановою
Ради Міністрів УССР від 03.06.1986 року,
діючого на цей час, право на вселення в
гуртожитки мають робітники, службовці,
студенти, учні в період роботи або
навчання. Приміщення гуртожитків є
тимчасовим житлом. Надання жилої площі
в гуртожитку провадиться на підставі
виданого адміністрацією підприємства,
організації, установи ордера.

Твердження позивача про те, що ордер на
вселення до гуртожитку відповідачу не
надавався, в процесі розгляду справи не
спростоване (ст.ст.10, 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 116 ЖК України та п. 44
Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів Української РСР № 208 від
03.06.1986 року, надання особі житлової
площі без спеціального ордеру, який є
єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу, і за відсутності
правочинного рішення щодо її надання є
порушенням встановленого законом
порядку і повинно визнаватися
незаконним, а така особа підлягає
виселенню без надання іншого жилого
приміщення.

Тривалість користування зайнятим
приміщенням не створює правових
наслідків у вигляді визнання за особою
права користування цим жилим
приміщенням, оскільки право
користування останнім виникає у
зв'язку з виділенням його за спільним
рішенням адміністрації і
профспілкового комітету підприємства,
установи, організації і видачею на
нього ордеру у встановленому законом
порядку.

Гуртожиток належить позивачеві,
відповідач не працює і не навчаються у
навчальному закладі. Ордер на вселення
у встановленому порядку не надавався,
ця обставина не заперечувалась
відповідачем, на підставі чого суд
приходить до висновку, що відповідач
вселився в гуртожиток самоправно.

Ст. 109 ЖК України передбачено, що
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
встановлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України,
особи, які самоправно зайняли жиле
приміщення, підлягають виселенню без
надання їм іншого жилого приміщення.

Враховуючи викладене, в зв'язку з
встановленими судом обставинами, суд
приходить до висновку, що відповідач
без правових підстав проживає в
кімнаті АДРЕСА_1, оскільки спеціальний
ордер, який є єдиною підставою для
вселення в жиле приміщення, йому не
видавався, а тому позовні вимоги
позивача є законними і такими, що
підлягають задоволенню.

Пояснення відповідача в судовому
засіданні, якими він обгрунтував свої
заперечення проти позовнх вимог, не
спростовують висновків суду з
вищенаведених підстав.

У порядку ст.88 ЦПК України, стягненню з
відповідача підлягає судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Державного навчального закладу
«Запорізьке машинобудівне вище
професійне училище» до ОСОБА_1 про
виселення - задовольнити.

Виселити з кімнати АДРЕСА_1 ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без надання іншого жилого
приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Державного навчального закладу
«Запорізьке машинобудівне вище
професійне училище» судовий збір в
сумі 114,70 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, що не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя