Справа №475/20/14-ц 17.04.2014 17.04.2014 17.04.2014
Провадження №22-ц/784/1161/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/784/1161/14 Суддя
першої інстанції Вадовська А.В.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

17 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк
Л.М.,

при секретарі судового
засідання Орельській Н.М.,

за участю:

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною
скаргою

ОСОБА_4

на рішення

Доманівського районного суду
Миколаївської області від 26 лютого 2014
року

за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором оренди
землі, річних, пені

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення 16406 грн.
25 коп. орендної плати, 8909 грн. 59 коп.
інфляційних втрат, 2982 грн. 79 коп. річних,
11975 грн. 65 коп. пені, а всього 40273 грн. 28
коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
позивачка зазначала, що 7 серпня 2007 року
між нею та відповідачем було укладено
договір належної їй земельної ділянки
площею 4,71 га строком на 25 років.

За умов договору відповідач повинен
був сплатити до 1 листопада 2007 року всю
суму орендної плати за 25 років, а саме
16406 грн. 25 коп. Однак він протягом 2007 - 2013
років своїх зобов'язань не виконав. У
зв'язку з чим повинен сплатити всі
вказані нею суми. Також позивачка
просила поновити їй строк позовної
давності посилаючись на те, що весь час
відповідач обіцяв виплатити їй орендну
плату, чого так і не зробив.

Рішенням Доманівського районного суду
Миколаївської області від 26 лютого
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, про задоволення позову. На думку
апелянта, висновки суду суперечать
доказам у справи та вимогам
матеріального права.

Відповідач, заперечуючи проти
задоволення апеляційної скарги,
просить залишити рішення суду без змін.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами колегія суддів
приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачкою та відповідачем, як
фізичною особою, 7 серпня 2007 року
укладено договір оренди земельної
ділянки площею 4,71 га, яка належить
позивачці та знаходиться на території
Маринівської сільської ради
Доманівського району Миколаївської
області. За умовами договору він
укладався на 25 років, тобто до 7 серпня
2032 року, зі сплатою згідно п.9 договору
орендної плати в розмірі 1,5% від
вартості земельної ділянки, що складає
656 грн. 25 коп. Також п. 11 договору було
передбачено, що орендна плата
вноситься за вимогою орендодавця один
раз за 25 років до 1 листопада 2007 року в
сумі 16406 грн. 25 коп.

У зв'язку з тим, що орендна плата
протягом 2007-2012 років виплачена не була,
рішенням Доманівського районного суду
Миколаївської області від 12 вересня 2013
року ухваленим за позовом ОСОБА_4,
договір оренди розірвано, а
відповідача зобов'язано передати
позивачці її земельну ділянку.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того,
що перебіг позовної давності
починається з часу настання
зобов'язання відповідача виплатити
орендну плату одноразово, тобто з 2
листопада 2007 року. У зв'язку з чим,
трирічний строк позовної давності
скінчується 1 листопада 2010 року.
Оскільки позивачка без поважних причин
пропустила строк позовної давності,
про застосування якого в судовому
засіданні просив відповідач та його
представник, суд відмовив в
задоволенні позову з цих підстав.

Проте з висновками суду погодитися не
можна.

З аналізу згаданих положень (п.п. 9 і 11)
договору оренди виходить, що сторонами
визначалася різна системи виплати
орендної плати, а саме щорічна та
одноразова, за всі роки оренди. Так,
договором (п.9) визначено фактично
річний розмір орендної плати - 656 грн. 25
коп., яка за 25 років складала 16406 грн. 25
коп. (п. 11). При цьому, вся орендна плата
за 25 років могла вноситися за вимогою
орендодавця до 1 листопада 2007 року.

Якщо порядок оплати оренди земельної
ділянки одночасно за всі роки
договором визначено (п.11), то п. 9
договору не містить строків виплати
орендної пати нарахованої за рік. В
договорі не вказано чи за вимогою
орендодавця вона сплачується, чи по
закінченню року.

За такого слід виходити, що строк
виконання зобов'язання сплатити за
вказаним договором орендну плату
нараховану за рік (при відсутності
виплати її наперед) виникає у
відповідача, колишнього орендодавця, в
семиденний строк після пред'явлення
вимоги, як це передбачено ч. 2
ст. 530 ЦК України.

Докази у справі свідчать про те, що таку
вимогу позивачка заявила в липні 2013
року, перед зверненням до суду з
позовом про розірвання договору
оренди. У зв'язку з чим, трирічний строк
позовної давності за вимогами про
стягнення орендної плати за шість
років на 10 січня 2014 року, тобто час
подачі позову, не сплинув.

Ухвалюючи рішення суд на ці обставини
уваги не звернув. Між тим вони мають
суттєве значення для справи, оскільки
дають підстави для стягнення орендної
плати за шість років, а саме за період з
7 серпня 2007

року по 7 серпня 2013 року. Роки в даному
випадку визначаються 12 місяцями з часу
укладення договору, тобто з 7 серпня 2007
року по 7 серпня 2008 року та надалі за
таким же принципом, до часу розірвання
договору.

Також суд не звернув уваги на те, що
навіть при виплаті орендної плати
щорічно, строк звернення з позовними
вимогами про стягнення її за період з 7
серпня 2011 року по 7 серпня 2013 року не
сплинув.

За викладеного колегія суддів вважає,
що рішення суду необхідно у
відповідності до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України скасувати та ухвалити нове
рішення, про частково задоволення
позову.

З відповідача на користь позивача слід
стягнути орендну плату за шість років,
що складає 3937 грн. 50 коп. (656 грн. 25 коп. х
6).

Позовні вимоги про стягнення
інфляційних втрат, річних за ст. 625 ЦК
України та пені, 0,2 % за кожний день
прострочення за п. 14 договору оренди,
також підлягають частковому
задоволенню виходячи з того, що
зобов'язання виплатити орендну плату
виникло у відповідача з 1 липня 2013 року.

Позивач просить стягнути річні станом
на 20 жовтня 2013 року, тому розрахунковий
період для річних і пені береться з 1
липня 2013 року по 20 жовтня 2013 року та
складає 112 днів. Отже 3% річних від суми
орендної плати складають 36 грн. 25 коп.,
а пеня 882 грн. За цей же період
коефіцієнт інфляції складає 100,6%, а сума
знецінення грошей внаслідок інфляції
-4 грн.

Відповідно до задоволених позовних
вимог підлягає розподілу і судові
витрати. У відповідності з ст.88 ЦПК
України на користь позивачки слід
стягнути 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Доманівського районного суду
Миколаївської області від 26 лютого
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення, про часткове задоволення
позову.

Стягнути на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_3 3937
грн. 50 коп. заборгованості по орендній
платі, 882 грн. пені, 36 грн. 25 коп. річних
та 4 грн. втрат від інфляції, а також 243
грн. 60 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: