У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Харківської міської ради, треті
особи: Десята Харківська державна
нотаріальна контора, приватний
нотаріус ОСОБА_6, ОСОБА_7, про
встановлення факту родинних відносин,
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, витребування майна із
чужого незаконного володіння, визнання
права власності у порядку спадкування
та виселення за касаційною скаргою
ОСОБА_8 на ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 21
січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що є двоюрідною тіткою ОСОБА_9, яка
мешкала у належній їй на праві
власності квартирі АДРЕСА_1, та яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті
останньої вона звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини і з'ясувала, що 11
червня 2011 року між ОСОБА_7, який діяв від
імені ОСОБА_9 на підставі довіреності,
та ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу вказаної квартири. 12
жовтня 2011 року ОСОБА_4 за договором
купівлі-продажу продав спірну квартиру
ОСОБА_5 Ураховуючи, що ОСОБА_9 не могла
укладати будь-які цивільно-правові
угоди у червні 2011 року, оскільки
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, позивачка просила
визнати перший договір купівлі-продажу
спірної квартири недійсним,
витребувати квартиру із чужого
незаконного володіння останнього
покупця та визнати за нею право
власності на неї у порядку спадкування.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 29 квітня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.
Встановлено факт родинних відносин між
ОСОБА_3 та ОСОБА_9, а саме, що ОСОБА_3 є
двоюрідною тіткою ОСОБА_9, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнано за
ОСОБА_3 право на спадкування за законом
після ОСОБА_9 Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11
червня 2011 року, укладений між ОСОБА_7, що
діяв від імені ОСОБА_9 на підставі
довіреності, та ОСОБА_4 Витребувано із
володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3
право власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Виселено
ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 21 січня 2014 року апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_8 на зазначене судове рішення у
вказаній справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_8,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу апеляційного суду та
направити справу для продовження
розгляду до суду апеляційної
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Закриваючи апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_8, суд апеляційної
інстанції керувався ст. 292 ЦПК України
та виходив із того, що оскільки
останній не довів, що оскаржуваним
судовим рішенням суд вирішив питання
про його права і обов'язки, то він не є
особою, яка має право на апеляційне
оскарження судового рішення.

Такий висновок суду не
ґрунтується на нормах процесуального
права та матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Харківської міської
ради, треті особи: Десята Харківська
державна нотаріальна контора,
приватний нотаріус ОСОБА_6,
ОСОБА_7, про визнання договору
недійсним, витребування майна з чужого
незаконного володіння, визнання права
власності у порядку спадкування,
встановлення факту родинних відносин
та виселення.

Рішенням суду її позов частково
задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_8, вважаючи, що цим рішенням
порушуються його права та інтереси,
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
зазначав, що оскаржуваним рішенням
його дружина, відповідачка по справі
ОСОБА_5, є добросовісним набувачем, з її
володіння витребувано квартиру на
користь позивачки та виселено.
Оскільки спірна квартира придбана
ОСОБА_5 за його згодою і є спільною
сумісною власністю подружжя, то
оспорюване судове рішення порушує його
право на володіння та користування
спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст. 129 Конституції
України однією з основних засад
судочинства є забезпечення
апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не беруть участь у
справі, якщо суд вирішив питання про
їхні права та обов'язки, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судових рішень у випадках та порядку,
встановлених цим Кодексом.

З договору купівлі-продажу 12
жовтня 2011 року, укладеного між ОСОБА_4
(продавець) та ОСОБА_5 (покупець),
вбачається, що укладення цього
правочину відбулось за згодою чоловіка
покупця - ОСОБА_8,
справжність підпису якого було
засвідчено приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 12 жовтня 2011 року та
зареєстровано в реєстрі за № 3129.

Згідно випискою «Про державну
реєстрацію прав» комунального
підприємства «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» державна
реєстрація права власності ОСОБА_5 була
проведена 13 жовтня 2011 року.

З вказаного вбачається, що спірна
квартира набута ОСОБА_5 під час
перебування у шлюбі з ОСОБА_8, право
власності на квартиру набуто у
встановленому законом порядку, а,
відтак, в силу ч. 2 ст. 60 СК України
спірна квартира є спільною сумісною
власністю подружжя.

Крім того, суд виселив його
дружину із спірної квартири, набутої
ними в період шлюбу, чим також порушив
його права.

Суд не дав належної оцінки цим
обставинам, їх не перевірив, дійшов
передчасного висновку про те, що
ухвалене рішення суду першої інстанції
не порушує прав та інтересів ОСОБА_8 та
необґрунтовано закрив апеляційне
провадження за його апеляційною
скаргою, чим позбавив його
конституційного права на апеляційне
оскарження рішення суду.

Ураховуючи викладене
та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України,
оскаржувана ухвала апеляційного суду
не може вважатись законною та підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 21 січня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.Ф. Хопта

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко