АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/837/14
Головуючий у 1-й інстанції Блажко
Доповідач Бондаревська С. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі Коваль А.А.

за участю адвоката ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 30 грудня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про розірвання шлюбу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду із зазначеним
позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те,
що 26 жовтня 2002 року між ним та
відповідачкою зареєстровано шлюб, в
якому у них народилось два сини:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

На час звернення до суду з позовом,
ведення ними спільного господарства та
сумісне проживання припинено,
подальше збереження сім»ї вважає не
доцільним, тому просив розірвати шлюб,
укладений між ним та відповідачкою
ОСОБА_3, судові витрати покласти на
нього.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 30 грудня 2013 року, з
урахуванням ухвали цього ж суду від 19
березня 2014 року про виправлення описки,
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу - задоволено повністю.

Шлюб, зареєстрований 26 жовтня 2002 року
Полтавським міським відділом
реєстрації актів громадянського стану
Полтавського обласного управління
юстиції, актовий запис №1517, між ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 -
розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2
залишено ОСОБА_2, прізвище ОСОБА_3
залишено ОСОБА_3.

Неповнолітніх дітей ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
залишено проживати разом з
батьком - ОСОБА_2.

Судові витрати віднесено на користь
держави.

Частково не погодившись з даним
рішенням суду першої інстанції,
відповідач ОСОБА_3 оскаржила його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з»ясування обставин, що мають
значення для справи, просила скасувати
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 30 грудня 2013
року в частині визначення місця
проживання неповнолітніх дітей
з батьком та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні цієї частини позовних
вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. п. 1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, підтверджується наявними
у справі доказами, зокрема свідоцтвом
про одруження серії НОМЕР_1, виданим 26
жовтня 2002 року Полтавським
міським відділом реєстрації актів
громадянського стану Полтавського
обласного управління юстиції, що
сторони з 26 жовтня 2002 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, про що в книзі
реєстрації актів про одруження цієї ж
дати зроблено відповідний актовий
запис №1517.

Від вказаного шлюбу сторони мають
неповнолітніх дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також судом встановлено, що сторони
сімейно-шлюбних стосунків не
підтримують. Проживають окремо.
Збереження шлюбу вважають таким, що
суперечитиме їхнім інтересам та
інтересам їхніх дітей.

Виходячи з наведених обставин, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку щодо неможливості подальшого
спільного життя подружжя і збереження
їх шлюбу, та з урахуванням
положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу
України, обґрунтовано задовольнив
позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Рішення суду в цій частині ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права та не оскаржено
жодною зі сторін.

В той же час, колегія суддів не
погоджується з рішенням місцевого суду
в частині залишення проживання
неповнолітніх дітей з батьком - ОСОБА_2,
виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, як вбачається зі змісту
позовних вимог, ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про розірвання шлюбу.
Питання про залишення проживання
неповнолітніх дітей з ним, серед
заявлених позивачем вимог не
ставилося та не було предметом
судового розгляду.

Таким чином, вирішуючи вказане питання,
місцевий суд фактично вийшов за межі
заявлених позовних вимог.

При цьому рішення суду в цій частині не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо його законності та
обґрунтованості, оскільки не є
ухваленим на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин.

Так, в суді апеляційної інстанції
сторонами у справі визнано той факт, що
на час ухвалення судового рішення у
даній справі, неповнолітні діти: ОСОБА_4
та ОСОБА_5 проживали разом зі своєю
матір»ю - відповідачкою у справі -
ОСОБА_2 у м. Києві, де мешкають та
навчаються по даний час.

Однак, суд першої інстанції зазначені
обставини не з»ясував, як не з»ясував і
того факту, чи існує спір у сторін з ким
залишаться проживати їх неповнолітні
діти у разі розірвання шлюбу, помилково
вирішивши дане питання поза межами
позовних вимог.

З урахуванням наведеного, рішення
суду в цій частині, як таке, що ухвалене
з порушенням норм процесуального
права, підлягає скасуванню відповідно
до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_2 при подачі позову
до суду першої інстанції
сплатив судовий збір у визначеному
законом розмірі.

В позовній заяві позивач просив
покласти судові витрати на нього.

В той же час, згідно резолютивної
частини рішення, суд першої інстанції
помилково без наявних для цього
підстав, вирішив віднести судові
витрати на користь держави, що
суперечить як положенням ст. 5 Закону
України «Про судовий збір», так і
нормам ст. 88 ЦПК України.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність скасування рішення суду і
в частині вирішення питання щодо
судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309,
ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 30 грудня 2013 року в частині
залишення проживання неповнолітніх
дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з
батьком - ОСОБА_2, а також в частині
віднесення судових витрат на користь
держави - скасувати.

В іншій частині рішення суду -
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: