Справа № 132/4646/13-ц Провадження №
22-ц/772/1089/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Янків Т. П.Категорія:
23Доповідач: Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючої :
Стеблюк Л.П.

суддів: Копаничук
С.Г., Нікушина В.П.

при секретарі:
Іщук О.В.

за участю представника СВК «Колос»
Кисляка С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, що діє в
інтересах та за дорученням ОСОБА_4 на
рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 11 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3, що діє в
інтересах та за дорученням ОСОБА_4 до
СВК «Колос», треті особи: відділ
Держземагенства у Калинівському
районі Вінницької області,
Реєстраційна служба Калинівського
районного управління юстиції про
визнання договорів оренди землі
недійсними та повернення земельних
ділянок -

в с т а н о в и л а :

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся
до суду з указаним позовом, мотивуючи
вимоги тим, що ОСОБА_4 являється
власником земельної ділянки,
кадастровий № 090000067, розташованої
на території Кіровської сільської ради
Калинівського району Вінницької
області, площею 3,9531 га, згідно
державного акту серії ВН № 118282. Між
нею та відповідачем СВК "Колос"
Калинівського району в 2011 році було
укладено договір оренди земельної
ділянки, який був зареєстрований в
відділі Держкомзему у Калинівському
районі від 29.11.2012 року за № 06287.

Вважає, що вказаний договір оренди
землі укладений з порушенням норм
цивільного та земельного
законодавства та Закону України "Про
оренду землі", оскільки в
реєстраційних справах щодо укладеного
між сторонами договору не долучено:
план або схема земельної ділянки, яка
передається в оренду; кадастровий план
земельної ділянки з відображенням
обмежень (обтяжень) у її використанні
та встановлених земельних сервітутів;
акт визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), що унеможливлює
її ідентифікувати, тобто відсутня
необхідна інформація про об'єкт оренди,
що є однією з істотних умов договору
оренди землі і що відповідно до вимог
ст.ст. 203, 215 ЦК України свідчить про
недійсність правочину, а тому
звертається до суду з даним позовом і
просить визнати договір оренди землі
недійсним та повернути належну їй
земельну ділянку.

Рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 11 лютого 2014 року
в задоволенні позову відмовлено .

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_3, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права .

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що остання не підлягає
до задоволення наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення
відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
посилання позивача та його
представника на відсутність таких
істотних умов договору оренди землі, як
план або схема земельної ділянки, яка
передається в оренду та акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості), є безпідставними, оскільки
в матеріалах реєстраційної справи до
договору оренди землі додані копія
державного акту на право власності на
земельну ділянку з планом меж
земельної ділянки, кадастровий план з
описом меж суміжних землевласників,
акт погодження меж землекористування
та акт приймання передачі об'єкта
оренди .

При цьому суд першої інстанції прийшов
до висновку про те, що наявність акту
виносу в натурі меж земельної ділянки,
яка надається в оренду є обов'язковою
тільки в разі, якщо земельна ділянка
виділяється окремо, натомість земельна
ділянка позивача обробляється і
використовується в єдиному масиві з
ділянками інших співвласників
земельних паїв і відповідно
унеможливлює визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) .

Відсутність такої істотної умови як
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки також не може бути
підставою для визнання договору оренди
недійсним, так як позивачкою та її
представником не доведено, що їх
відсутність будь - яким чином порушує
права позивача.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом установлено, і не заперечується
сторонами, що ОСОБА_4 являється
власником земельної ділянки,
кадастровий № 090000067, розташованої
на території Кіровської сільської ради
Калинівського району Вінницької
області, площею 3,9531 га, згідно
державного акту серії ВН № 118282. Між
нею та відповідачем СВК "Колос"
Калинівського району в 2011 році було
укладено договір оренди земельної
ділянки, який був зареєстрований в
відділі Держкомзему у Калинівському
районі від 29.11.2012 року за № 06287.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договором. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору та умови, що визначені
законодавством, як істотні.

Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини
щодо найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», яка діяла на час
укладення договору оренди, істотними
умовами договору оренди землі є: об'єкт
оренди (місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Частиною другою ст. 15 зазначеного
Закону встановлено, що відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею є підставою для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Невід'ємною частиною договору оренди
землі є:

- план або схема земельної ділянки, яка
передається в оренду;

- кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень

(обтяжень) у її використанні та
встановлених земельних сервітутів;

- акт визначення меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості);

- акт приймання-передачі об'єкта оренди;

- проект відведення земельної ділянки у
разі його розроблення згідно із
законом (ч. 4 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину сторонами вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

У частині першій ст. 203 ЦК України
визначено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
відсутність таких істотних умов
договору оренди землі, як план або
схема земельної ділянки, яка
передається в оренду та акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості), не є підставою для
визнання договору недійсним, оскільки
в матеріалах реєстраційної справи до
договору оренди землі додані копія
державного акту на право власності на
земельну ділянку з планом меж
земельної ділянки, кадастровий план з
описом меж суміжних землевласників,
акт погодження меж землекористування
та акт приймання передачі об'єкта
оренди.

Окрім цього, акт виносу в натурі меж
земельної ділянки, яка надається в
оренду є обов'язковою тільки в разі,
якщо земельна ділянка виділяється
окремо, натомість земельна ділянка
позивача обробляється і
використовується в єдиному масиві з
ділянками інших співвласників
земельних паїв і відповідно
унеможливлює визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини першої статті 3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або
оспорювані права, свободи чи інтереси
цих осіб, і залежно від установленого
вирішити питання про задоволення
позовних вимог або відмову в їх
задоволенні.

При цьому відповідно до вимог статті 3
ЦПК України та статті 15 ЦК України в
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право.
Представником позивача не зазначено в
чому порушуються права позивача щодо
відсутності такої істотної умови як
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки .

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 цього
Кодексу.

За змістом ст. 360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
25 грудня 2013 року № 6-94 цс 13, предметом
якої був спір про визнання договорів
оренди земельних ділянок недійсними.
При розгляді цієї справи Верховний Суд
України зробив правовий висновок,
відповідно до якого однією з
обов'язкових умов визнання договору
недійсним є порушення у зв'язку з його
укладенням прав та охоронюваних
законом інтересів позивача. Якщо за
результатами розгляду справи факту
такого порушення не встановлено, а
позивач посилається на формальне
порушення закону у суду немає правових
підстав для задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження, та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 11 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: /підписи/

з оригіналом вірно: