Справа № 188/2628/13-ц
Провадження № 2-п/188/3/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року Петропавлівський
районний суд Дніпропетровської
області у складі головуючого судді
Бурди П.О.,

при секретарі Лукіній Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Петропавлівка заяву
про перегляд заочного рішення по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
селянсьського (фермерського)
господарства "Евріка" про визнання
договору оренди земельної ділянки (паю)
недійсним,

встановив:

Позивачка 06.09.2013 року звернулася до
суду з позовом до відповідача, в
обгрунтування якого зазначає, що при
реформуванні колишнього колективного
сільськогосподарського підприємства
(далі - КСП) "Ленінець"
Петропавлівського району
Дніпропетровської області на підставі
статей 7, 10, 11 Закону України "Про
колективне сільськогосподарське
підприємство", згідно рішення
загальних зборів КСП "Ленінець" їй,
ОСОБА_1 та її чоловікові ОСОБА_2 були
видані сертифікати про право на
частку землі (земельний пай) в землях
колишнього КСП"Ленінець".

Вона, її чоловік ОСОБА_2 та ще близько
трьохсот осіб з числа колишніх членів
КСП "Ленінець" свої земельні паї в 2000
році передали в користування
новоствореному після реорганізації
КСП "Ленінець" СФГ "Евріка"
Петропавлівського району
Дніпропетровської області,
відповідачу по цій справі, що можуть
підтвердити свідки, а також
підтверджується договорами оренди
земельних ділянок (паїв), укладених між
нею, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідачем.

Перший договір був укладений ще в 2000
році. Потім в 2006 році відповідач
повідомив їм про продовження строку
договору на новий термін. При цьому
ніякого договору він позивачці на
підпис не давав. Про те, що її чоловік
уже підписав нові договори за себе та
за неї, вона на той час не знала. Чоловік
їй про це не сказав. Вона ж зі слів
відповідача зрозуміла, що договір
продовжений автоматично
(пролонгований) на той же строк до 2011
року.

12.03.2002 року Петропавлівською
районною державною адміністрацією їй
видано Державний акт на право
приватної власності на землю серії VI-ДП
№ 026859, який відповідно до чинної на той
час редакції ч.1 ст.126 Земельного
кодексу України був підтвердженням її
права власності на земельну ділянку
(пай), стосовно якої укладений спірний
договір оренди.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_1 виданим 11.12.2006 року
виконкомом Дмитрівської сільської
ради. Позивачка і її донька ОСОБА_3 як
спадкоємці першої черги за законом,
прийняли його спадщину, в тому числі
земельну ділянку (пай), що
підтверджується свідоцтвами про право
на спадщину за законом, виданим 14.03.2008
року державним нотаріусом
Петропавлівської державної
нотаріальної контори, зареєстрованими
у реєстрі під номерами відповідно 419 та
422, номер спадкової справи 84. Ми уклали
на успадковану земельну ділянку (пай)
договір оренди з іншим орендарем,
оскільки нам не подобалося, як
відповідач виконує умови договору
оренди.

В 2011 році, вважаючи, що строк оренди
належної позивачці земельної ділянки
(паю), укладений з відповідачем,
закінчився, вона повідомила його про
своє бажання укласти договір оренди з
іншим орендарем, однак він надав їй
копію договору оренди без дати його
підписання, факт державної реєстрації
якого посвідчено 05.01.2006 в Дмитрівській
сільській раді, зареєстрований у
Петропавлівській районній філії
Дніпропетровського регіонального
центру державного земельного кадастру,
про що у Державному реєстрі земель
вчинено запис від 03.04.2006 року за №
80. Вона не бачила оригіналу цього
договору, але підпис на копії не схожий
на її підпис, а схожий на підпис її
покійного чоловіка. Однак вона йому
повноважень підписувати такий договір
не надавала, довіреності на вчинення
будь-яких правочинів або інших дій від
її імені не видавала і чоловік їй про
підписання такого договору за свого
життя нічого не казав. У договорі
встановлений строк його дії 10 років, на
що вона згоди не давала, вважаючи, що
попередній договір пролонговано на той
же термін, що і при його укладенні в 2000
році - п'ять років.

Вона не мала наміру укладати договір
оренди земельної ділянки (паю) з
відповідачем на десять років і не
підписувала цей договір. Підпис на
договорі виконано від її імені не
позивачкою, іншою особою без
відповідного доручення.

На підставі ч.3 ст. 203 Цивільного
кодексу (далі - ЦК) України позивачка
стверджувала, що волевиявлення
учасника правочину має бути
вільним і відповідати його
внутрішній волі, тому відсутність її
волевиявлення на укладення договір
оренди земельної ділянки (паю) з
відповідачем на десять років, як вважає
позивачка, посилаючись на ч.1 ст. 215 ЦК
України, є підставою недійсності
цього договору.

Крім того, на думку позивачки,
відповідач порушив спеціальне
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини - ст. 15 Закону України
"Про оренду землі".

Вона вказує, що відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею, а також двох актів, які є його
невід'ємною частиною, згідно з ч.2 ст. 15
Закону України "Про оренду землі" є
підставою для визнання договору
оренди недійсним відповідно до закону
та скасування його державної
реєстрації.

Посилаючись на норми статей 16, ч.3
ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, ст.15 Закону
України "Про оренду землі", ст.ст.3, 15, 27,
31, 79 - 82, 107, 109 ЦПК України, позивачка
просить:

- визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки (паю), укладений в 2006
році між мною та відповідачем, без дати
його підписання, факт державної
реєстрації якого посвідчено 05.01.2006 в
Дмитрівській сільській раді,
зареєстрований у Петропавлівській
районній філії Дніпропетровського
регіонального центру державного
земельного кадастру, про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 03.04.2006 року за № 80;

- скасувати державну реєстрацію
зазначеного договору оренди земельної
ділянки (паю).

05.11.2013 року суд виніс заочне
рішення, яким:

- позов ОСОБА_1 до селянсьського
(фермерського) господарства "Евріка"
про визнання договору оренди земельної
ділянки (паю) недійсним задоволено;

- визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки (паю) без дати,
укладений між ОСОБА_1 та селянсьським
(фермерським) господарством "Евріка",
факт державної реєстрації якого
посвідчено 05.01.2006 року в Дмитрівській
сільській раді Петропавлівського
району Дніпропетровської області,
зареєстрований у Петропавлівській
районній філії Дніпропетровського
регіонального центру державного
земельного кадастру, про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 03.04.2006 року за № 80;

- скасовано державну реєстрацію
договору оренди земельної ділянки (паю)
без дати, укладеного між ОСОБА_1 та
селянсьським (фермерським)
господарством "Евріка", факт державної
реєстрації якого посвідчено 05.01.2006 року
в Дмитрівській сільській раді
Петропавлівського району
Дніпропетровської області,
зареєстрований у Петропавлівській
районній філії Дніпропетровського
регіонального центру державного
земельного кадастру, про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 03.04.2006 року за № 80;

- стягнуто з селянсьського
(фермерського) господарства "Евріка"в
доход держави судовий збір в розмірі
436 гривень 03 копійок.

Відповідач отримав заочне
рішення 23.12.2013 року.

30.12.2013 року ним подана заява про
перегляд заочного рішення, яка ухвалою
судді від 08.01.2014 року залишена без руху
і відповідачу наданий строк для
усунення недоліків заяви, зазначених в
ухвалі.

24.01.2014 року відповідач подав
уточнену заяву про перегляд заочного
рішення, у якій зазначав, що він не мав
змоги направити свого представника в
судове засідання, бо той з 04.11.2013 року
знаходився у відпустці і перебував за
межами Дніпропетровської області, і ця
обставина, на думку відповідача, є
поважною причиною неявки до суду і
підставою для перегляду заочного
рішення.

Крім того, відповідач вважає, що
юридичні факти - підстави позову, з
огляду на принципові засади цивільного
процесу (належність та допустимість
доказів) в судовому засіданні не
доведено і, як наслідок, позов не може
бути задоволено.

Представник позивача подала
письмову заяву про розгляд заяви про
перегляд заочного рішення без її
участі та участі позивача, проти
задоволення заяви заперечує.

Представник відповідача подав
письмову заяву про розгляд заяви про
перегляд заочного рішення без його
участі та участі відповідача, заяву
підтримав.

Суд, вивчивши заяву про перегляд
заочного рішення та матеріали справи,
вважає, що заява про перегляд заочного
рішення не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Стаття 10 Цивільного процесуального
(далі - ЦПК) України передбачає
наступне:

1. Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

2. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

3. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

4. Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч.1).

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

На час розгляду заяви про перегляд
заочного рішення судом відповідач та
його представник не надали жодних
пояснень суду і не послалися на жодні
докази, які б спростовували обставини,
встановлені судом на підставі наданих
позивачем доказів, і викладені в
заочному рішенні суду.

Відповідач і його представник не
повідомили суд про наявність висновку
експерта та не заявили клопотання про
призначення судової почеркознавчої
еспертизи, не послалися на інші докази
на підтвердження факту підписання
позивачкою спірного договору оренди.

З оглянутих в судовому засіданні
оригіналів (перших екземплярів,
наданих відповідачем позивачці в 2011
році) та доданих до позову копій
договорів оренди земельних ділянок,
укладених відповідачем з позивачкою
(а.с.9-11) та з її чоловіком ОСОБА_2 (а.с.12-13),
факт державної реєстрації яких
посвідчено в один день 05.01.2006 року в
Дмитрівській сільській раді
Петропавлівського району
Дніпропетровської області,
зареєстрований у Петропавлівській
районній філії Дніпропетровського
регіонального центру державного
земельного кадастру, про що у
Державному реєстрі земель вчинено
записи від 03.04.2006 року відповідно за за
№ 80 та за № 81, вбачається,
що підписи на обох договорах виконані
однією особою і цей підпис істотно
відрізняється від підпису позивачки
під позовною заявою (а.с.3), підпису у її
паспорті (а.с. 8), підпису під
клопотанням про долученням доказів
(а.с. 7), підпису у виданих нею
довіреностях (а.с. 4, 28).

На підставі вищезазначених доказів
та письмових пояснень позивачки,
викладених у позові, суд у заочному
рішенні дійшов обгрунтованого
висновку, що оскільки було відсутнє
волевиявлення позивачки на укладення
договору оренди з відповідачем на
десять років і підпис на договорі
виконано не позивачкою, а іншою особою,
відповідно до вимог ч.1 ст. 215 та ч.3 ст.203
ЦК України договір оренди належної
позивачці земельної ділянки має бути
визнаний судом недійсним.

Не спростовано посиланням на докази,
що мав би надати відповідач, і
відсутність порушення вимог ст. 15
Закону України "Про оренду землі" щодо
істотних умов договору оренди землі, а
саме, у договорі не визначена сторона,
яка несе ризик випадкового
пошкодження або знищення об'єкта
оренди чи його частини, відсутні акт
визначення меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості) та акт
приймання-передачі об'єкта оренди (а.с.
9-11).

Відсутність у договорі оренди
землі однієї з істотних умов,
передбачених ст. 15 Закону України "Про
оренду землі", а також двох актів, які є
його невід'ємною частиною, згідно з ч.2
цієї статті є підставою для
визнання договору оренди недійсним
відповідно до закону та скасування
його державної реєстрації.

Отже, відповідач не спростував
своїми доказами встановлені в
заочному судовому рішенні дві підстави
для визнання спірного договору оренди
недійсним - відсутність волевиявлення
позивачки на його укладення та
невідповідність цього договору
вимогам ст. 15 Закону України "Про оренду
землі".

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України
заочне рішення підлягає скасуванню,
якщо судом буде встановлено, що
відповідач не з'явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин і докази, на
які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Суд дійшов висновку, що відповідач
не з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з причин,
які не можна визнати поважними,
оскільки суду не надано жодних доказів
(наказу про прийом на роботу, трудової
книжки, графіку відпусток) наявності
трудових правовідносин між
відповідачем та його представником,
укладення між ними цивільно-правового
договору, які б зобов'язували саме
цього представника представляти
інтереси відповідача і неможливість
останнього звернутися за правовою
допомогою до іншої особи.

Відповідач і його представник не
посилаються на жодні докази, що мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, відсутні підстави для
скасування заочного рішення.

На підставі викладеного, ст.16, ч.3
ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, ст.15 Закону
України "Про оренду землі", керуючись
ст.ст. 3,10,15,57,60, 231-232, 293 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву про перегляд заочного рішення
Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
селянсьського (фермерського)
господарства "Евріка" про визнання
договору оренди земельної ділянки (паю)
недійсним залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому цим
Кодексом. У цьому разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Ухвала про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення оскарженню не підлягає.

Суддя П. О. Бурда