Справа № 2-271/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2013 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - комунальне підприємство "Дніпропетровсье міжміське бюро технічної інвентаризації", Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Державний ощадний банк України, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування якого з урахуванням уточнень посилається на те, що 22.02.1986 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5 Згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.12.1995 року ОСОБА_5 на себе приватизував квартиру, розташовану за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1, і відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України 1/2 частина квартири фактично належить їй.

28.03.2007 року ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з: 1/2 частини - вказаної квартири, автомобіля марки БМВ 518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_1, грошового вкладу у ВАТ «Державний ощадний банк України», гаражів №24 та №76 в кооперативі «Пресс-2». Відповідно до вимог закону першочергове право на спадкування має вона як дружина померлого та його донька ОСОБА_2 Вона вважає, що її частка у вказаній квартирі загалом складає 3/4 часток квартири, з яких 1/2 частка у спільної сумісної власності подружжя та 1/4 частка в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 Так само вона має право спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 на ? частини гаражів №24 та №76 в кооперативі «Пресс-2»; автомобіля БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер 573 90 АА; та грошових коштів на компенсаційному рахунку в ВАТ «Ощадний банк України».

Також позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що в ході розгляду справи їй стало відомо, що в період перебування з нею у шлюбі ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_2, яка також є спільним майном подружжя. Згодом ОСОБА_5 без її згоди подарував цю квартиру своїй сестрі, яка залишила заповіт на вказану квартиру на ім »я ОСОБА_2В, яка після її смерті цю квартиру успадкувала, а після уточнення нею позову здійснила відчуження цієї квартири, тому вона має право вимагати витребування цієї квартири або передачі їй всіх доходів від майна, яке ОСОБА_2 отримала від продажу квартири.

Посилаючись на зазначене, позивач ОСОБА_1, з урахуванням уточнення від 05.10.2010 року, 25.03.2011 року, просить визначити за ОСОБА_5, померлим 27.03.2007 року, ? частку у вищевказаному спільному сумісному майні, та визнати за нею право власності на 3/4 частину спадкового майна - квартири, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1; квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_3; гаражів №24 та №76 в кооперативі «Пресс-2»; автомобіля БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер 573 90 АА; грошових коштів, що належали ОСОБА_5 і зберігаються на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 306180, в сумі 32 483 грн. 85 коп. з урахуванням індексації; також просить витребувати у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 чи передати всі доходи від майна, які отримала ОСОБА_2 від продажу цієї квартири, у склад спадкового майна ОСОБА_5 для подальшого його розподілу між спадкоємцями.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування, вказані позови були об»єднані судом в одне провадження.

В обгрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, ОСОБА_2 посилалася на те, що 28.03.2007 року помер її батько ОСОБА_5, спадкоємцями якого є вона та його дружина ОСОБА_1, і вони звернулися до Сьомої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори з заявами про отримання спадщини. До спадкового майна після смерті батька належать: квартира, розташована за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1, автомобіль марки БМВ 518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_1; грошові кошти, що знаходяться на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) ВАТ "Державний ощадний банк України" МФО 306180 на суму 32 483 грн. 85 коп.

ОСОБА_2 зазначає у своєму позові, що квартира, розташована за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1 не була набута подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_1 і не є спільним майном подружжя, оскільки була безоплатно приватизована померлим ОСОБА_5 згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", Конституцією України і відповідно до ч.1 ст. 57 СК України вона є його особистою приватною власністю.

Посилаючись на те, що частки її та ОСОБА_1 у спадщині є рівними, ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 на - 1/2 частину квартири, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1, на ? частку автомобіля марки БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_1; на ? частку грошових коштів, що належали ОСОБА_5 і зберігаються на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 306180.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, зустрічні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти визнання за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 права власності на 1/4 частину - квартири, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1; автомобіля марки БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_1; грошових коштів, що зберігаються на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 306180. В подальше судове засіданні ОСОБА_1 не з"явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. З урахуванням того, що пояснення з усіх позовних вимог були надані позивачем та досліджені надані докази на їх підтвердження, враховуючи тривалість розгляду справи, суд ухвалив закінчити судовий розгляд справи у відсутності ОСОБА_1

В судовому засіданні ОСОБА_2 з представником позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на ? квартири, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 не визнали, вважали, що ОСОБА_1 належить у цій квартирі ? її частина, оскільки за життя ОСОБА_5 ця квартира була приватизована і вона не є сумісним майном подружжя. Не заперечували проти визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на 3/4 частини - автомобіля марки БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_1, та грошових коштів, що зберігаються на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 306180. Заперечували проти визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частин квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_5, посилаючись на те, що ця квартира була придбана ОСОБА_5 за кошти тітки ОСОБА_2 - ОСОБА_7, яка жила в Грузії, і після її приїзду в м.Дніпропетровськ ОСОБА_5 подарував їй цю квартиру. Після смерті тітки ОСОБА_2 в 2006 році успадкувала за заповітом тітки вказану квартиру і на час смерті ОСОБА_5 ця квартира не перебувала у його власності і не була його спадковим майном. Також вважали такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на ? частин гаражів №24 та №76 в кооперативі «Пресс-2», про витребування у ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_6 чи передати всіх доходів від майна, які вона отримала від продажу цієї квартири, у склад спадкового майна ОСОБА_5 для подальшого його розподілу між спадкоємцями, посилаючись на недоведеність цих вимог. У дане судове засідання ОСОБА_2 з представником не з"явилися, про розгляд справи повідомлені, ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

В судовому засіданні третя особа - ОСОБА_3, яка є донькою ОСОБА_1, вважала позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_2 такими, що підлягають частковому задоволенню. Пояснила, що в квартирі № 69 корп. 2 буд. 1 на ж/м Тополя-3 в м.Дніпропетровську її мати з ОСОБА_5 жили однією сім"єю, ОСОБА_2 за батьком не піклувалася. Під час шлюбу її мати та ОСОБА_5 разом купляли гаражі та автомобіль марки БМВ. У дане судове засідання ОСОБА_3 не з"явилася, про розгляд справи повідомлялася.

Треті особи - ОСОБА_4, представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представники Сьомої та Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, КП "ДМБТІ" надали суду листи з проханням розглянути справу у їх відсутності.

Вислухавши осіб, які з»явилися, свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статті часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.2 цієї статті якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно до ч.3 - відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, 22.02.1986 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІК КИ № 323946, виданим відділом ЗАГСу виконкому Бабушкінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська 18.01.1991 року, актовий запис № 173.

ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про народження серії М-МІ № 0231142, виданим 13.07.1964 року Міжрайонним ЗАГС м. Дніпропетровська, та Свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІУ-КИ № 273641, виданим 16.09.1989 року Відділом ЗАГС виконкому Ленінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська.

ОСОБА_5 помер 28.03.2007 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 155923, виданим 10.04.2007 року відділом реєстрації смерті ОСОБА_6 міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 2917.

За життя ОСОБА_5 на праві приватної власності належала квартира, розташована за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1, яка була ним приватизована, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 06.12.1995 року, виданим виконкомом міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 06.12.1995 року № 2/1734-95.

Відповідно до вказаного Свідоцтва та технічного паспорту вказана квартира має загальну площу 66,5 кв.м., житлову площу 38,9 кв.м., та складається з трьох кімнат: 1 кімната - площею 17,4 кв.м., 2 кімната - площею 10,1 кв.м., 3 кімната - площею 11,4 кв.м.; кухні - площею 8,9 кв.м., ванної кімнати - площею 2,8 кв.м., вбиральні - площею 1,1 кв.м., коридору - площею 10,4 кв.м., вбудованої шафи - площею 1,3 кв.м., лоджії - 3,1 кв.м.

Також ОСОБА_5 належав автомобіль марки БМВ- 518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_1, який він придбав під час шлюбу з ОСОБА_1, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії ЯАА №325829, виданим МРЕВ ДАІ ДМУ УМВС в Дніпропетровській області 27.02.1998 року.

Крім того, ОСОБА_5 у ВАТ "Державний ощадний банк України", правонаступником якого є ПАТ "Державний ощадний банк України", мав компенсаційний рахунок № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718), відкритий ним під час шлюбу з ОСОБА_1, і станом на 28.05.2008 року залишок вкладу становив 32 483 грн. 85 коп., заповідальне розпорядження в установі ВАТ "Державний ощадний банк України" не складено, що підтверджується листом Філії-Правобережне відділення № НОМЕР_2 "Державний ощадний банк України" від 29.05.2008 року за № 2845.

За життя ОСОБА_5 06.10.2004 року склав заповіт, яким на випадок своєї смерті належний йому на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Любимівка, вул. Богданова, 24а та відповідну земельну ділянку у рівних долях заповів донькам ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Вказаний заповіт був 06.10.2004 року посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 міського нотаріального округу ОСОБА_8

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з: квартири, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_1, автомобіля марки БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_1; грошових коштів, що належали ОСОБА_5 і зберігаються на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 306180.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають після смерті ОСОБА_5 мають його дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2

Право на спадкування за вказаним заповітом мають ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що не оспорювалося сторонами у даній справі.

Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у передбачений законом строк звернулися до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини у вигляді квартири № 69 корп.2 буд.1 на ж/м Тополя-3 в м.Дніпропетровську та автомобіля марки БМВ-518і, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується спадковою справою № 353/2007, заведеною Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5

Крім того, з заявами про отримання спадщини у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Любимівка, вул. Богданова, 24а та земельної ділянки до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо спадкування майна після смерті ОСОБА_5, який розглядається у даній справі.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що на підставі ст. 60, ч.5 ст. 61 Сімейного Кодексу України квартира № 69 корп. 2 буд.1 на ж/м Тополя-3 м. Дніпропетровськ є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1, оскільки була набута у власність ОСОБА_5 під час їх шлюбу, а тому її частка у вказаній квартирі загалом складає 3/4 часток квартири, з яких 1/2 частка у спільній сумісній власності подружжя та 1/4 частка в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5

Разом з цим, як зазначено вищеАДРЕСА_7 корп. 2 буд. 1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську була приватизована ОСОБА_5 згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" 06.12.1995 року та під час дії Кодексу про шлюб та сім"ю України, тому на виниклі правовідносини між подружжям у даному випадку розповсюджуються положення Кодексу про шлюб та сім"ю України, а не Сімейний Кодекс України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, та а також положення Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" в редакції, що діяла на час приватизації квартири.

Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", в редакції, яка діяла на час приватизації ОСОБА_5 вказаної квартири, визначалися правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання, вказано? що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Відповідно до ст.1 Закону приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно до ч.1 ст. 2 цього Закону - до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ст. 3 Закону - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Згідно до ч.1 ст.5 даного Закону, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Відповідно до ч.4 ст.5, 6 - право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно до ч.1 ст.7 цього Закону -. за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму.

Відповідно до ч.1 ст. 8 даного Закону - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Згідно до ч.2, 3 ст.8 - передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно ч.5 ст. 8 - передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім»ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

З огляду на зазначеноАДРЕСА_7 корп. 2 буд.1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську не була набута подружжям у сумісну власність, а була безоплатно передана ОСОБА_5 з державного житлового фонду та була приватизована ним у відповідності з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", що вбачається з Свідоцтва про право власності на житло від 06.12.1995 року, виданого відповідно до розпорядження № 2/1734-95 від 06.12.1995 року, тому ця квартира не є спільним майном подружжя, а відповідно до ст.24 Кодексу про шлюб та сім»ю України є особистою приватною власністю ОСОБА_5

В судовому засіданні ОСОБА_1 в обгрунтування цих позовних вимог посилалася на те, що приватизація вказаної квартири відбулася незаконно, без врахування її та її доньки ОСОБА_4 з онукою інтересів, оскільки на час приватизації вони разом з ОСОБА_5 проживали у вказаній квартирі, надавали йому необхідну допомогу в зв"язку з незадовільним станом його здоров"я, а ОСОБА_2 тривалий час не спілкувалася з батьком та нічим йому не допомагала. Також пояснила, що вказана квартира №69 була ними отримана шляхом обміну після реєстрації шлюбу її та ОСОБА_5 квартири, які були у їх користуванні до реєстрації шлюбу.

На підтвердження вказаних доводів ОСОБА_1 щодо сумісного проживання з ОСОБА_5 в судовому засіданні надали свідчення свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 1986-1987 років, оскільки проживає по сусідству і вони дружили сім"ями, при цьому з ОСОБА_2 вона не знайома.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що в буд.1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську живе з 2002 року і знайома з ОСОБА_1 та знала її чоловіка ОСОБА_5, які проживали в квартирі № 69 цього будинку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11, який є чоловіком доньки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 пояснив, що після одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_5 жили однією сім"єю, ОСОБА_5 вважав їх дітей своїми онуками, влітку він проживав з ОСОБА_1 на дачі в селі Любимівка, а взимку в квартирі на ж/м Тополя-3, він та його дружина ОСОБА_3 допомагали ОСОБА_5 та ОСОБА_1 матеріально, піклувалися ними. Він з ОСОБА_5 з 1987 року працювали на сумісному підприємстві, яке він потім подарував ОСОБА_3, ОСОБА_2 з ним не спілкувалася.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 підтвердила, що квартира № 69 в буд. 1 корп. 2 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську була отримана ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в зв"язку з обміном в 1986-1988 році їх квартир, в яких вони проживали до реєстрації шлюбу і в цій квартирі вони проживали разом.

Разом з цим, вказані надані в обгрунтування вказаних позовних вимог доводи ОСОБА_13 не є підставою для задоволення її вимог про визнання за нею права власності на 3/4 частин зазначеної квартири, оскільки вони спростовуються документами, які стали підставою для приватизації квартири, а саме: заявою ОСОБА_5 від 13.11.1995 року про приватизацію вказаної квартири на його ім »я; довідкою про склад сім»ї, з якої вбачається, що в квартирі № 69 корп. 2 буд.1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську зареєстрований лише ОСОБА_5; розрахунком площі квартири, що безоплатно приватизується від 06.12.1995 року, в якій зазначений 1 мешканець; Розпорядженням органу приватизації № 2/1734-95 від 06.12.1995 року на ім »я ОСОБА_5

Відповідно до довідки від 03.09.2007 року, виданої КЖЕП №36 м. Дніпропетровська, ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_4 та онукою ОСОБА_14 на час приватизації у квартирі № 69 корп. 2 буд.1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську зареєстровані не були, що не спростовано в судовому засіданні. Крім того, встановлено, що на час приватизації квартири ОСОБА_1 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, із вищенаведених позивачкою підстав право власності ОСОБА_5 на квартиру № 69 корп. 2 буд.1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську будь-ким, а зокрема ОСОБА_1, не оспорювалося в судовому порядку і свідоцтво про право власності на житло, видане на підтвердження приватизації ним спірної квартири, в судовому порядку недійсним не визнавалося, про приватизацію квартири на ім"я ОСОБА_5 ОСОБА_1 було достеменно відомо на час її здійснення.

Також, слід зазначити, що положення ч. 5 статті 61 Сімейного Кодексу України, якими передбачено, що об"єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та на які посилалася позивачка ОСОБА_1, набрали чинності 02.02.2011 року, тобто вже після приватизації ОСОБА_5 квартири, а відповідно до ч.1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом"якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Таким чином, зважаючи на те, що після смерті ОСОБА_5 право на спадкування його майна за законом мають його дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2, частки у спадщині кожної з них відповідно до приписів ч.1 ст.1267 ЦК України є рівними.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 право власності, на ? частину за кожною, на квартиру № 69 корп. 2 буд.1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську, задовольнивши таким чином частково ці позовні вимоги ОСОБА_1 та задовольнивши у повному обсязі ці позовні вимоги ОСОБА_2

Зважаючи на те, що судом встановлено, що квартира № 69 корп. 2 буд.1 на ж/м Тополя-3 в м. Дніпропетровську не є спільним сумісним майном подружжя, позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення того, що ОСОБА_5 належало 1/2 частки у спільному сумісному майні - вказаній квартирі задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні також встановлено, що в період перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був придбаний автомобіль марки БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_1, який є спільним майном подружжям, де ОСОБА_1 як жінці ОСОБА_15 належить 1/2 частки цього автомобіля.

З урахуванням вказаного, зважаючи на те, що спадщиною після смерті ОСОБА_5 є належна йому у праві спільної сумісної власності подружжя ? частина вказаного автомобіля, суд вважає за необхідне, в межах позовних вимог позивачок, визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 право власності на ? частки автомобіля марки БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_1, за ОСОБА_2 визнати право власності на ? частку цього автомобіля, чим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про встановлення того, що ОСОБА_5 належало 1/2 частки у спільному сумісному майні - вказаному автомобілі, та про визнання її права власності на зазначену частину автомобіля.

Крім того, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, в період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 ОСОБА_5 був розміщений грошовий вклад у ВАТ "Державний ощадний банк України" на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) і станом на 28.05.2008 року залишок вкладу становив 32 483 грн. 85 коп.

Оскільки ОСОБА_5 заповідальне розпорядження в установі ВАТ "Державний ощадний банк України" на вказаний вклад не складено, вказаний вклад є спільним майном подружжям, де ОСОБА_1 належить 1/2 частки цього вкладу.

З урахуванням вказаного, зважаючи на те, що спадщиною після смерті ОСОБА_5 є належна йому у праві спільної сумісної власності подружжя ? частка вказаного вкладу, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 право власності на ? частки вкладу, а за ОСОБА_2 вважає за необхідне визнати право власності на ? частку цього вкладу. Цим судом задовольняються позовні вимоги ОСОБА_2, а також ОСОБА_1 про встановлення того, що ОСОБА_5 належало 1/2 частки у спільному сумісному майні - вказаних грошових коштів, та про визнання її права власності на зазначену успадковану частину грошових коштів. Не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на зазначені грошові кошти з урахуванням індексації, як не підтверджені доказами.

Разом з цим, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_8 задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як вбачається з листа КП «ДМБТІ» від 25.01.2008 року за № 868, за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 за реєстром № 247.

Встановлено, що на час смерті ОСОБА_5 не був власником квартири АДРЕСА_9, оскільки на підставі договору дарування від 13.05.2002 року вона була ним подарована ОСОБА_7

Відповідно до нотаріально посвідченого Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.05.2007 року ОСОБА_2 відповідно до нотаріально посвідченого заповіту від 30.05.2002 року успадкувала після смерті ОСОБА_7 вищевказану квартиру АДРЕСА_9.

Таким чином, на час смерті 28.03.2007 року ОСОБА_5 не був власником квартири АДРЕСА_9, тому ця квартира не є спадковим майном після його смерті, що не спростовано позивачем.

Натомість законність набуття ОСОБА_2 у власність вказаної квартири у вищезазначений спосіб ніким не оспорено, вищевказаний договір дарування цієї квартири від 13.05.2002 року ОСОБА_5 та заповіт, за яким ОСОБА_2 успадкувала дану квартиру, є дійсними на час розгляду даної справи по суті.

З вищенаведених підстав не підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1 про витребування у ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_10 чи передання нею всіх доходів від майна, які отримала ОСОБА_2 від продажу цієї квартири, у склад спадкового майна ОСОБА_5 для подальшого його розподілу між спадкоємцями, та про встановлення того, що ОСОБА_5 належало 1/2 частки у спільному сумісному майні - вказаній квартирі. Крім того, правом витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, відповідно до положень ст. 387 ЦК України наділений власник такого майна, яким не є у даному випадку ОСОБА_1 Також нею не надано доказів того, що ОСОБА_2 продала вказану квартиру та отримала від цього будь-які доходи.

Суд також вважає такими, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на гаражі №24 та №76 в кооперативі автогаражів «Пресс-2», зважаючи на наступне.

В позові та в уточненнях до нього позивачем не наведено обґрунтування цих позовних вимог. В поясненнях до позову від 25.03.2011 року та в судовому засіданні ОСОБА_1 посилалася на те, що в період шлюбу, а саме 15.06.1989 року, ОСОБА_5 були придбані паї в кооперативі автогаражів «Пресс-2», він був членом цього кооперативу та вніс повністю пайовий внесок з сумісних подружніх коштів, за рахунок яких, зокрема, були побудовані гаражі в кооперативі, та він займав гаражі № 24 та № 76, які не були за ним оформлені.

Разом з цим, ОСОБА_1 не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів наявності гаражів № 24 та № 76 в кооперативі автогаражів «Пресс-2», їх площі, технічних характеристик, відповідності їх будівельним нормам та правил, а також того, що ці гаражі були надані в користування ОСОБА_5 як члену кооперативу і того, що він за життя, зокрема в період шлюбу з нею, повністю вніс пайові внески за вказані гаражі і тому правомірно набув право власності на них відповідно до вимог чинного на той час Закону України "Про власність". Зміст наявної на а.с. 35 т.1 матеріалів справи Виписки без дати свідчить про постановлення кооперативом рішення про переоформлення на ОСОБА_5 гаража № 6445, що не є підтвердженням цих позовних вимог ОСОБА_1, оскільки предметом її позовних вимог7 є гаражі № 24 та № 76. Не наданням доказів на підтвердження цих своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 таким чином на власний розсуд розпорядилася своїми правами щодо надання доказів та предмету спору, що передбачено ст. 10 та ч.2 ст. 11 ЦПК України, тому зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З наведених підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення того, що ОСОБА_5 належало 1/2 частки у спільному сумісному майні - у вказаних гаражах.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути на її користь з ОСОБА_2 понесені витрати по справі сплачений судовий збір у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 250,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_2, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути на її користь з ОСОБА_1 понесені витрати по справі сплачений судовий збір у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_16 задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_5, померлому 28.03.2007 року, належало 1/2 частка у спільному сумісному майні подружжя, а саме: автомобілі марки БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_1; грошових коштах, що зберігаються на компенсаційному рахунку на ім"я ОСОБА_5 № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", МФО 306180.

Визнати за ОСОБА_16 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 28.03.2007 року, на:

-1/2 частину квартири, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_11, яка має загальну площу 66,5 кв.м., житлову площу 38,9 кв.м., та складається з трьох кімнат: 1 кімната - площею 17,4 кв.м., 2 кімната - площею 10,1 кв.м., 3 кімната - площею 11,4 кв.м.; кухні - площею 8,9 кв.м., ванної кімнати - площею 2,8 кв.м., вбиральні - площею 1,1 кв.м., коридору - площею 10,4 кв.м., вбудованої шафи - площею 1,3 кв.м., лоджії - 3,1 кв.м.;

-? часток автомобіля марки БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_1;

-? часток грошових коштів, що належали ОСОБА_5 та зберігаються на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", МФО 306180.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 28.03.2007 року, на:

-- 1/2 частину квартири, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-3АДРЕСА_11, яка має загальну площу 66,5 кв.м., житлову площу 38,9 кв.м., та складається з трьох кімнат: 1 кімната - площею 17,4 кв.м., 2 кімната - площею 10,1 кв.м., 3 кімната - площею 11,4 кв.м.; кухні - площею 8,9 кв.м., ванної кімнати - площею 2,8 кв.м., вбиральні - площею 1,1 кв.м., коридору - площею 10,4 кв.м., вбудованої шафи - площею 1,3 кв.м., лоджії - 3,1 кв.м.;

-? частку автомобіля марки БМВ-518і, рік випуску 1987, реєстраційний номер НОМЕР_1;

- ? частку грошових коштів, що належали ОСОБА_5 та зберігаються на компенсаційному рахунку № К-25534 в ТВБВ № 6719/0245 (ВОБ № 6718) Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", МФО 306180.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні решти позовних вимог позовних вимог про встановлення належності ОСОБА_5 1/2 частки у спільному сумісному майні у вказаній квартирі; визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 28.03.2007 року, на - гаражі № 24 та № 76 в кооперативі автогаражів «Пресс-2» та квартиру АДРЕСА_9, грошові кошти з урахуванням індексації, витребування вказаної квартири та передання доходів від майна, які ОСОБА_2 отримала від продажу цієї квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_16 понесені витрати по справі сплачений судовий збір у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 250,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по справі сплачений судовий збір у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Кудрявцева