Справа № 229/4893/13-ц
Провадження № 4-с/229/8/2013
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

при секретарі Костіній І.В.

з участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника ВДВС ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції, ,

В С Т А Н О В И В:

заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій зазначає, що 20 вересня 2013року ОСОБА_1 звернувся до Дружківського суду зі скаргою в порядку цивільного судочинства на неправомірні дії ВДВС, який відмовляється скасовувати щодо нього тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

25 вересня 2013року йому було відмовлено у відкритті провадження, з посиланням на те, що оскарження дій ВДВС розглядається в порядку адміністративного судочинства.

01 жовтня 2013року він звернувся до суду з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства, але ж ухвалою суду від 04 жовтня 2013року, яку він отримав 07 жовтня 2013року, йому було відмовлено у відкритті провадження, мотивуючи тим, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з ухвалою, він звернувся з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного адміністративного суду про скасування ухвали, але 13 листопада 2013року ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду йому було відмовлено в задоволенні скарги, залишена без змін ухвала суду від 04.10.2013р в справі №2а/229/121/2013, мотивуючи тим, що дані справи повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.

23 серпня 2013року на пункті пропуску "Плетенівка" через державний кордон України ОСОБА_1 було відмовлено у праві перетинання державного кордону у зв"язку з наявністю в базі даних Держаної прикордонної служби України відомостей про те, що йому відповідно до ухвали Дружківського суду від 05.06.2013року за цивільною справою № 229/2368/13ц тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

27 серпня 2013року він звернувся до ВДВС для з"ясування підстав для обмеження його в праві перетинати кордон, де повідомлено про заборгованість по аліментам на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_3 2004року народження, в сумі 15 625,62грн, а також про заяву від 28.03.2013р ОСОБА_4 , про те, він нібито до вересня 2012року не сплачував взагалі аліменти, тому зажадала обмежити його в праві на виїзд за кордон.

Жодного факту його умисного ухилення від виконання своїх обов"язків перед ОСОБА_4 матеріали виконавчого провадженняне містять. Більш того до серпня 2013року ОСОБА_1 не мав жодних нарікань з приводу повноти сплати аліментів ані від виконавчої служби, ані від ОСОБА_4 особисто.

11.09.2013року йому було надано розрахунок від 10.09.2013р щодо заборгованості по сплаті аліментів, в якому дійсно існувала заборгованість по спалті , але в сумі 5181,22грн, цей розрахунок містив періодичність сплати грошових коштів, в деякі періоди навіть була переплата по виплаті.

Жодних підстав вважати що ОСОБА_1 ухиляється від своїх обов"язків у державного виконавця не було.

16.09.2013р отримана офіційна довідка з ВДВС про відсутність заборгованості по аліментам станом на 01.10.2013р.

17 вересня 2013року він звернувся до ВДВС із заявою про скасування тимчасового обмеження в праві перетинати кордону зв"язку з виконанням зобов"язань по рішенню.

19.09.2013р йому фактично було відмовлено у знятті з контролю Адміністрацією ДПС України у зв"язку з відсутністю на те законних підстав.

Він фактично позбавлений конституційного права вільно перетинати державний кордон для задоволення своїх особистих потреб, які полягають у працевлаштуванні та отриманні засобів для особистого існування та для забезпечення виконання грошових зобов"язань по виконавчому листу.

Просить визнати дії державного виконавця в частині відмови скасувати щодо ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду з України - неправомірними; у зв"язку з виконанням грошового обов"язку , скасувати щодо ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду з України.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1, та його представник ОСОБА_2 частково змінили вимоги за скаргою і просять визнати дій державного виконавця визнати неправомірними і зобов"язати виконавця виконати певні дії щодо скасування заборони про встановлення тимчасового обмеження його в праві виїзду за межі України.

Пояснили, що ніякої заборгованості за виконавчим листом на сьогодні у ОСОБА_1 не має. Більш того стягувач за виконавчим листом ОСОБА_4 звернулася із заявою до ВДВС про повернення виконавчого документа без виконання. Виконавчий лист повернутий стягувачу. Просять скаргу задовольнити.

Представник ВДВС вважає, що для зняття обмеження необхідна тільки постанова про закінчення виконавчого провадження, яка не може бути винесена, оскільки виконавче провадження по аліментам закінчюється після досягнення дитиною повноліття. На сьогодні виконавчий лист повернутий стягувачу і не перебуває на виконанні у ВДВС.

Суд дослідивши докази по справі, вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно ухвали Дружківського суду від 05.06.2013р №229/2368/13-ц ОСОБА_4 обмежено у праві виїзду з України. Ця ухвала набрала законної сили. Підставою для обмеження було наявність у ВДВС виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки його доходу, за яким рахувалася заборгованість в розмірі 15 625,62грн.

Доводами скарги для визнання дій виконавця незаконими, та зобов"язання вчинити певні дії щодо скасування тимчасового обмеження є відсутність на думку боржника ОСОБА_4 факту його умисного ухилення від виконання своїх зобов"язань перед ОСОБА_4 за виконавчим листом № 2-303 від 02.03.2006року, а також той факт, що на сьогодні заборгованість погашена і лист повернутий стягувачу.

Ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено наслідки завершення виконавчого провадження.

Зокрема, в частині 1 цієї статті вказано, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Тобто, виходячи зі змісту норм цивільного процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження», особа, права якої порушено в зв'язку з тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України, має право оскаржити в апеляційному порядку лише ухвалу суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Тобто , якщо ОСОБА_4 вважає, що він сплачував аліменти і не ухилявся від виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів, і не погоджується з ухвалою суду від 05.06.2013року № 229/2368-13-ц, про його тимчасове обмеження він має право на оскарження цієї ухвали.

Судом встановлено, що 12 грудня 2013року постановою державного виконавця Корнєєва А.О. виконавчий лист № 2-303 від 02.03.2006року повернутий стягувачу за її заявою без виконання. Заборгованість по аліментам відсутня. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення суду, яким на думку суду є також обмеження у праві виїзду за межі України. Тобто державним виконавцем вчиненно дії щодо скасування тимчасового обмеження.

Які конкретно має вчинити державний виконавець дії щодо скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон , скаржник не зазначає.

При таких обставинах, суд вважає, що підстав для задоволення скарги не має.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 385- 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили через пять днів з дня проголошення ухвали, якщо продовж цього строку не подана апеляційна скарга, або після розгляду апеляційним судом у разі подання апеляційної скарги.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: Т. Л. Панова