Провадження № 2/641/1546/2013 Справа № 641/3521/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2013 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді- Чайка І.В.

за участю секретаря - Алієвої І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Державно експортний банк України в особі філії АТ Укрсімбанк м. Харкова та ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Державно експортний банк України в особі філії АТ Укрсімбанк м. Харкова ( далі- ПАТ Укрексімбанк ) та ОСОБА_2, в якому просить суд припинити його поруку , яка виникла на підставі договору поруки від 15 травня 2008 року, укладеного між ним та ПАТ Укрексімбанк .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.05.2008 року між ПАТ Укрексімбанк та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 68708С2. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 68708С2 від 15.05.2008 року, того ж дня - 15 травня 2008 року між ПАТ Укрексімбанк та Позивачем укладено договір поруки. Позивач вважає,що договір поруки повинен бути визнаний судом припиненим з моменту його укладення, так як договір поруки укладено філією позивача,тобто особою, яка не мала статусу юридичної особи. Крім того, Позивач вважає, що при укладенні Договору поруки його було введено в оману , так як ОСОБА_2 домовилася з представниками ПАТ Укрексімбанк та з метою отримання кредиту, надала Банку документи про її доходи, що містили спільно обраховані фальшиві данні. Доказом введення його в оману Позивач вважає Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2011 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя та просив їх задовольнити, посилаючись на наведене у позовній заяві обґрунтування.

Представник відповідача ПАТ Укрексімбанк в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що дійсно між ПАТ Укрексімбанк та ОСОБА_2 украдено кредитний договір № 68708С2 від 15.05.2008 року та ій надано кредит в розмірі 99000, 00 доларів США. Того ж дня між ПАТ Укрексімбанк та Позивачем був укладений договір поруки № 68708Р1. Зобов*язання за договором виконувалися неналежним чином, внаслідок чого Банк звернувся до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.01.2011 року позов задоволено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.09.2011 року рішення залишено без змін, та в даний час відкрито виконавче провадження по справі. Позивач вже неодноразово подавав позов до суду про визнання поруки недійсною, але три рази залишав свій позов після тривалого відкладення, без розгляду. Представник вважає, що вимоги Позивача не ґрунтуються на законі, та не відповідають фактичним обставинам справи та наданим доказам. Кредитний договір з ОСОБА_2 та Договір поруки з Позивачем укладався не філією Банку, а саме ПАТ Укрексімбанк, про що і зазначено в Договорах. Представник також вважає, що законодавством не передбачено визнання договору поруки припиненим у зв*язку з вчиненням його під впливом обману.Представник вважає, що Позивач взагалі не надав суду доказів стосовно того, що ОСОБА_2 чи будь який представник Банку відповідача ввели його в оману, надали будь яки підроблені документи для укладення договорів кредиту чи поруки. Надана Позивачем постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2011 року не може бути доказом введення в оману, так як нею не встановлена вина ОСОБА_2, а справа відносно неї закрита у зв*язку зі спливом строку давності. Доказів введення в оману з боку представників ПАТ Укрексімбанк Позивач суду також не надав.

Відповаідач ОСОБА_2 до суду не з*явилася, хоча була неодноразово попереджена про місце та час розгляду справи, про що в матеріалах справи є поштові повідомлення, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами в обґрунтування заявлених вимог та заперечень на позовні вимоги, дійшов наступного.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтями 10, 11 ЦПК Українивстановлено, що цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України. Згідно цієї правової норми зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підстави припинення зобов'язання визначені законодавцем у ст. 598 ЦК України. Відповідно до ч. 1 вказаної правової норми зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання - це остання стадія його існування, з закінченням якої первинний юридичний зв'язок між сторонами, обумовлений у конкретному зобов'язанні, втрачається.

Правовідносини, що стосуються поруки, регулюються параграфом 3 гл. 49 ЦК України.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Із конструкції ст. 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

Судом встановлено, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.01.2011 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26.09.2011 року, задоволений позов ПАТУкрексімбанк та стягнуто на його користь солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 106 420,64 долара США, пеню за прострочені відсотки 10241,82 грн., та пеню за прострочену заборгованість 5842,38 грн.

15 травня 2008 року між ПАТ Укрексімбанк та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 68708С2, згідно умов якого Банк надає позичальнику кредит в сумі 99 000,00 доларів США з остаточним терміном повернення 14 травня 2020 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 15 травня 2008 року між ПАТ Укрексімбанк та ОСОБА_1 укладено договір поруки( а.с.20)

З вивчення зазначеного договору поруки вбачається, що сторонами договору є Відкрите акціонерне товариство Державно експорно-імпортний банк України. Від імені Банку на підставі доручення від 16.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстр. № 693 к діяв в.о. керуючого філією ВАТ Укрсімбанк в м. Харкові ОСОБА_4

Таким чином, суд не може прийняти до уваги посилання Позивача стосовно того, що договір Поруки укладено ним з філією банку, тобто особою, яка не є юридичною особою та не має цивільної дієздатності, так як це не відповідає змісту цього договору, та фактичним обставинам справи.

Стосовно вимоги Позивача про визнання договору поруки припиненим внаслідок введення його в оману.

Статтею 559 ЦК України встановлені підстави припинення поруки. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно із ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені в ст. 526 цього Кодексу, яка передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання боржника ОСОБА_2 перед кредитором - ПАТ Укрексімбанк по своєчасному та в повному обсязі поверненню кредиту за кредитним договором № 68708С2 від 15.05.2008року , забезпеченням якого виступає договір поруки від 15.05.2008 року, укладений між ПАТ Укрексімбанк та Позивачем не були невиконані, в наслідок чого судом була стягнута заборгованість за Кредитним Договором.

Відповідно до пункту 7.1 договору поруки, цей договір набирає чинності з часу його підписання. Згідно з пунктом 7.4 договору порука за цим договором припиняється після повного виконання основного зобов*язання.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, в пункті 7.4 договору поруки було передбачено, що порука припиняється після повного виконання основного зобов*зання.

На данний час основне зобов*язання у повному обсязі не виконано.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання договору поруки припиненим, що передбачено ст. 559 ЦК України, посилається на вимоги ст. 215 ЦК України про недійсність правочину та на ст.ст. 229-233 ЦК України , якими передбачено визнання правочину недійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обовязковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними).

Суд не може прийняти до уваги доводи Позивача стосовно того, що його було введено в оману при укладенні договору Поруки, так як Позивач не надав належних цьому належних та допустимих доказів.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2011 року ОСОБА_2 звільнена від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України у зв*язку зі спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. ( а.с. 22-23)

Таким чином, ОСОБА_2 не визнана винною в підробці довідки про її доходи , тобто її вина не встановлена.

Не надав Позивач суду і доказів введення його в оману з боку представників - ПАТ Укрексімбанк.

Таким чином, враховуючи обставини справи, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства та з урахуванням умов, зазначених в договорі поруки вбачається, що припинення поруки за договором поруки на підставах, передбачених ст.ст. 215, 229-233, 559 ЦК Кодексу України, суперечить умовам укладеного сторонами договору та загальним положенням, що регулюють забезпечення виконання та припинення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином, суд вважає, що у випадку виникнення між сторонами договору спору з приводу припинення договору, прав і обов'язків сторін за договором, сторона, яка вважає, що оспорюється або порушується її право, може звернутися за його захистом до суду. Проте, позивачем не були надані суду докази порушення або оспорювання відповідачем його прав за договором поруки.

Згідно зі ст. 6, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5,11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч.1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Таким чином, право поручителя не підлягають захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу.

За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню за наявності досліджених у судовому засіданні доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11, 58-60, 209,212 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Державно експортний банк України в особі філії АТ Укрсімбанк м. Харкова , ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки № 68708 Р1, вчиненого між ОСОБА_1 та Публічним акціонерноим товариством Державно експортний банк України в особі філії АТ Укрсімбанк м. Харкова 15 травня 2008 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Мотивоване рішення виготовлене 25 липня 2013 року.

Суддя: ОСОБА_5