Справа № 201/733/13-ц
15 лютого 2013 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Браги А.В.,
при секретарі Ковальської Т.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Також в заяві представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе, на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст.197 ЦПК України.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти, що підтверджується копією заяви-анкети про надання кредиту № 265, наявною в матеріалах справи (а.с.18).
Із матеріалів справи встановлено, що відповідач істотно порушив умови кредитного договору, своєчасно не сплативши чергові платежі.
27 січня 2009 року, в зв`язку із порушенням відповідачем умов кредитного договору та несплатою обов`язкових платежів, позивачем на адресу відповідача було відправлено засобами поштового зв`язку УДППЗ «Укрпошта» повідомлення - вимогу про порушення основного зобов`язання по кредитному договору від 23 січня 2009 року за вих.№12.1.0/52, в якій позивач вимагав дострокового виконання порушеного відповідачем зобов`язання у не менш, ніж тридцятиденний строк (а.с.20). Втім, відповідачем, всупереч діючому законодавству, кредитному договору, зобов`язання не були виконані.
У зв`язку з цим, позивач був змушений звернутися до нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевича Є.В. із заявою про вчинення виконавчого напису на предмет застави.
02 листопада 2009 року, приватним нотаріусом ДМНО Рудкевичем Є.В. було вчинено виконавчий напис (а.с.22), на підставі якого позивач подав заяву до Довгінцевського ВДВС Криворізького МУЮ.
19 листопада 2009 року Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було видано постанову про відкриття виконавчого провадження про звернення стягнення на автомобіль «Фольксваген Кадді», 2008 року випуску, що належав на праві власності ОСОБА_1 (а.с.23).
Судом встановлено, що 22 жовтня 2012 року було проведено аукціон з продажу рухомого майна боржника, за наслідками якого 30 листопада 2012 року від Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ до банку надійшли кошти в сумі 63 696,35 гривень, за рахунок чого було погашено частину тіла кредиту та відсотків (а.с.24-25).
Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаних вище кредитного договору, договору застави, врегульовані нормами ЦК України.
Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Так, відповідно до норм ст.ст. 3, 6, 11, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Різновидом договору є кредитний договір, договір поруки, які обов`язково укладаються в письмові формі (ст.ст. 553, 1054, 1055 ЦК України).
Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.
Нормою ст. 536 ЦК України зазначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлене договором між фізичними особами.
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновид якої є пеня, штраф (ст. 549 ЦК України). При цьому право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст. 550 ЦК України).
За змістом ст. 549 ЦК України, під пенею розуміється грошова сума, яку боржник має передати кредитору у випадку порушення боржником зобов`язання, що встановлюється у відсотковому відношенні до простроченої суми за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно п. 5.6. кредитного договору, відповідач, як позичальник, зобов`язаний достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, у разі невиконань або неналежного виконання Позичальником та/або третіми особами умов кредитного договору та/або договорів, що забезпечують погашення кредиту.
Пунктом 9.1. кредитного договору передбачена пеня у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.
Згідно ст. 16 ЦК України, однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
З відповідача на користь позивача підлягає стягненню: 30 767,01 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 245 920,70 гривень, з яких заборгованість по кредиту - 16 601,35 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 132 694,59 гривень; несплачені відсотки за користування кредитом 7 540,91 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 60 274,49 гривень; пеня за прострочення оплати кредиту 3 691,15 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 29 503,36 гривень; пеня за прострочення сплати відсотків за кредитом 2 933,60 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 23 448,26 гривень.
Приймаючи таке рішення, щодо часткового задоволення позовних вимог, суд виходив з того, що позивачем при складанні позовної заяви була допущена арифметична помилка у загальній сумі заборгованості 245 920,71 гривень, замість вірної, згідно з арифметичним підрахунком - 245 920,70 гривень.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 459,20 гривень, сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с.2).
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11, 16, 22, 509, 526, 530, 536, 549, 550, 610, 612, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 110, 209, 212-215 ЦПК України, суд -
Позов публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 232 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Суддя : А.В. Брага