Справа № 199/8640/13-ц
(2/199/3098/13)
18 грудня 2013 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б.,
за участі секретаря Голубніченко В.О.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності, -
У серпні 2013 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача про визнання права власності, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.08.2002, виданого згідно з розпорядженням від 02.08.2002 №1206 ВАТ «Дніпротрансбуд» та зареєстрованого в КП МБТІ позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. Загальна площа квартири на момент приватизації становила 48,0 кв.м. та складалася з кімнати 17,9 кв.м., кухні 10,9 кв.м., коридору 19,2 кв.м. Однак ця квартира була частково зруйнована підтопленням, у звязку з чим було отримано рішення про перебудову зазначеної квартири з прибудовою та тамбуром та її капітальний ремонт, які були передані балансоутримувачу ДП ЖЕК ВАТ «Дніпротрансбуд». В жовтні 2002 року балансоутримувача ДП ЖЕК ВАТ «Дніпротрансбуд» було визнано банкрутом, а документи втрачені. Тому зазначені переобладнання в квартирі не були прийнятті до експлуатації. Належна позивачці квартира розташована на першому поверсі у звязку з чим позивачка вирішила переобладнати квартиру, а саме прибудувала до неї веранду та змінила конфігурацію квартири за рахунок зміни перестінків коридору, після чого загальна площа квартири № 1 збільшилася на 27,7 кв.м., а житлова на 7,7 кв.м. Таким чином позивачка просить суд визнати за нею право власності на квартиру №1 з прибудовою літ. В3-1, тамбуром літ. в-1 в житловому будинку № 6 по провулку Новозаводському в місті Дніпропетровську загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 25,6 кв.м, яка складається з: 1- тамбур площею 7,0 кв.м., 2 - коридор площею 8,6 кв.м., 3 кухня площею 17,6 кв.м., 4 ванна площею 4,1 кв.м., 5 туалет площею 3,0 кв.м., 6 коридор площею 6,8 кв.м., 7 житлова кімната площею 15,3 кв.м., 8 житлова кімната площею 10,3 кв.м.
В судове засідання позивач не зявилася, повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник відповідача - Дніпропетровської міської ради у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 серпня 2002 року, виданого ВАТ «Дніпротранстбуд» належить квартира АДРЕСА_2.
В технічному паспорті КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» на квартира АДРЕСА_2 виготовленого станом на 06 березня 2013 року встановлено наявність самовільно збудованих будівель, а саме прибудова літ. В3-1 (збільшена в розмірах), літ. в-1 тамбур.
Відповідно до чч. 1, 2, 3, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельні ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.
Виходячи із змісту частин 1, 2 статті 331 ЦК України, частини 1 статті 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.
Отже, до прийняття обєкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.
Згідно з вимогами ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою, свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
Встановлено, що у позивача будь-які правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні.
Крім того, звертаючись до суду ані позивачем, ані її представником, не надано доказів того чи було дане питання предметом розгляду компетентних органів, оскільки саме наявність чи відсутність рішення компетентного державного органу дає підстави вважати про наявність спору про право.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають і відносяться на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 169, 214, 215, 218, 222, 224-226 ЦПК України, суд, -
ОСОБА_2 в задоволенні позову до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності відмовити в повному обсязі.
Судові витрати компенсуванню не підлягають і відносяться на рахунок позивача.
З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитися 20 грудня 2013 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя О.Б.Подорець