Справа № 203/3534/13-ц
Провадження № 2/0203/1511/2013
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 грудня 2013 р. Кіровський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого - судді Підберезного Г.А.

при секретарі - Макаренко Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «По проспекту Кірова1/9», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, зобовязати внести зміни у трудову книжку, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «По проспекту Кірова1/9», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, зобовязати внести зміни у трудову книжку, відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачка в ході судового засідання посилалася на те, що на підставі заяви, наказом №7-К від 27 серпня 2012 року остання була прийнята на посаду керуючого з випробувальним терміном три місяці та посадовим окладом згідно штатного розпису в Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «По проспекту Кірова 1/9».

Вважає, що форма наказу про найом на роботу не відповідає вимогам Типової форми П-1 Наказу Держкомстату України від 5 грудня 2008 року, №489.

Так, на підприємстві відсутні правила внутрішнього трудового розпорядку, Посадова інструкція керуючого ОСББ, Положення про захист персональних даних, Положення про оплату праці та преміювання співробітників підприємства, що є порушенням вимог ст.ст.29,142 КЗпП України, що свідчить про те, що позивачка не ознайомлювалася з вказаними правилами, які регламентують час початку, закінчення робочого дня, обідньої перерви.

Звільнення позивачки за відсутність на роботі в робочий час є незаконним, якщо цей робочий час не можливо встановити юридично. Ні в якому документі ОСББ не зафіксовано який кабінет вважається робочим місцем позивачки, якщо робітник працює в офісі, в підвалі, на горищі, біля контейнерів «Грінко», підїздах. В ОСББ немає ніяких документів в яких було б передбачено обов'язкове постійне перебування позивачки на робочому місті.

Згідно ст. 31 КЗпП України робітник зобов'язаний виконувати роботу відповідно умов трудового договору (посадової інструкції) . Роботодавець не має права вимагати від працівника виконувати роботу, не обумовлену трудовим договором (посадовою інструкцією). В зв'язку з цим, відмова робітника виконувати роботу необумовлену трудовим договором (посадовою інструкцією) неможна кваліфікувати як прогул і звільнення по п.4 ст.40 КЗпП України буде неправомірним.

На загальних зборах мешканців будинку голова правління ОСББ «По проспекту Кірова 1/9» ОСОБА_2 висловлювався в присутності жителів будинку про гарне виконання позивачкою своїх обоє 'язків як керуючого в період випробувального терміну так і в подальші місяці роботи 2013 року.

В листопаді 2012 року позивачка ознайомилась з актом ревізії фінансово-господарської діяльності ОСББ за 2011 рік. В результаті якої була виявлена недостача товарно-матеріальних цінностей в ОСББ на суму 300 000,00 грн.

Ці обставини стали причиною невиплати позивачці зарплати в продовж кількох місяців, так як ОСОБА_2М звинуватив позивачку в невиконанні посадових обов'язків. Тільки після реєстрації заяви позивачки в «Книзі вхідних документів» вхідн.№7 від 21.03.2013 року позивачці була виплачена зарплата.

25.03.2013 року позивачка зареєструвала в «Книзі вхідних документів» за вхідн.№10 заяву до голови правління, про необхідність головному бухгалтеру щомісячно складати матеріальний звіт про матеріальні залишки. Голова правління письмової відповіді не надав. На словах сказав, щоб позивачка не лізла не в свої справи.

29.03.2013 року позивачка за вказівкою головного бухгалтера ОСОБА_3 їздила за рахунком на оплату наданих ТОВ «Грінко» ОСББ послуг з вивезення побутових відходів № 917 від 29.03.2013 року .

02.04.2013 року відбулися збори правління ОСМД , на яких головним бухгалтером ОСОБА_3 позивачці був пред'явлений інвентаризаційний опис цінностей і виявлена недостача цінностей на суму 5520,14 грн.

Голова правління запропонував позивачці внести в касу ОСББ недостачу і звільнитися за власним бажанням, бо вони сповістять жителів будинку, що позивачка крадійка. На питання до ОСОБА_3 позивачки, що вона не має відношення до крадіжки, бухгалтер відповіла, що позивачка заплатить, бо вона (бухгалтер) так вирішила.

Позивачкою до правління ОСББ через члена правління ОСОБА_4 був переданий зразок «Контракту з керуючим ОСББ» з пропозицією підписати контракт між позивачкою і ОСББ. Голова правління ОСББ ОСОБА_2М відмовився розглянути умови контракту.

Отже позивачка була присутня на роботі всі дні з 27.03.2013 по 05.04.2013, а від так не вчиняла прогулу.

05.04.2013 року позивачка звернулась до ОСОБА_5 РВДМУУМВС України в дніпропетровській області з заявою про крадіжку. Була відкрита кримінальна справа за №00001655. Справу закрито за відсутності складу кримінального правопорушення від 05.05.2013 року

На голову правління ОСББ ОСОБА_2 відкрито декілька справ кримінального (справа №000299) і адміністративного характеру за незаконну паркову і збір грошей з автовласників.

Згідно повістки РВВС Кіровського району від 04.04.2013 року 05.04.2013 року позивачка була допитана як свідок по кримінальній справі №000299.

Повернувшись з РВ позивачка зустрілась з ОСОБА_6 і повідомила про свідчення. Він почав на неї кричати і вимагав повідомити йому зміст свідчень. Позивачка відмовилась і він їй сказав: «Не звільнися за власним бажанням, то він звільню за статтею». Така розмова емоційно вплинула на позивачку.

06.04.2013 р. - суботу і 7.04.2013 р. - неділю викликала лікаря з місцевої лікарні. З 08.04.2013р. по 16.04.2013 року перебувала на лікарняному у терапевта, а з 17.04.2013 по 26.04.2013 року на денному стаціонарі місцевої лікарні.

Твердження голови правління ОСОБА_2, що позивачка не з'являлась на роботу з 27.03.2013 року, причини її відсутності невідомі, встановити зв'язок з позивачкою неможливо не відповідають дійсності.

08.04.2013 року ОСОБА_2 особисто приїхав до позивачки додому за адресою АДРЕСА_1. Позивачка повідомила, що на лікарняному. ОСОБА_2 погрожував позивачці і вимагав від позивачки розповісти йому зміст свідчень в ОСОБА_5 Зі слова «звільняйся за власним бажання, а то я тебе розмажу» вийшов з під'їзду. Ні якого акту відвідування позивачки не складалося. В продовж днів з 08.04.2013року по 25.04.2013 року ОСОБА_2 ще два рази приїздив на домашню адресу позивачки і вимагав від неї повернення документів, що свідчили про кримінальну відповідальність ОСОБА_2 Ніяких розмов про звільнення за прогул не було.

Позивачка і її дочка були змушені подати заяви до прокуратури Кіровського району і міліції, про погрози з боку ОСОБА_2 . По цим матеріалам в РВВС Кіровського району відкрита кримінальна справа за № 0000114. На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, остаточно рішення не прийнято.

17.04.2013 року, підчас знаходження позивачки в приміщенні поліклініки по вул. Леніна 21 біля кабінету її лікаря з'явилась бухгалтер ОСОБА_3 і повідомила лікаря: «Лікарняний позивачки куплений і вона надасть скаргу до Облздраву на дії лікаря. І взагалі позивачка крадійка і аферистка і на неї заведуть справу про крадіжку.» Позивачка підійшла до ОСОБА_3 та запитала її, що вона тут робить. ОСОБА_3І відповіла «яке твоє діло». Ні одного слова не було сказано про звільнення позивачки і про надання письмового пояснення.

Згідно з п. 4ст. 40 КЗпП України та з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 прогулом визнається відсутність працівника на роботі без поважних причин як протягом цілого робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня

Словник фінансових і банківських термінів надає тлумачення словосполучення «робоче місце» - частина простору, призначена для виконання робітником (чи групою людей) виробничих функцій.

Діючий ГОСТ12.1.005-88 дає пояснення термінів:

Робоче місце - місце постійного чи тимчасового перебування робітника в процесі трудової діяльності;

Робоча зона простір, відокремлений по висоті 2 метри над рівнем підлоги чи площадки, на якій знаходиться місце постійного чи тимчасового перебування робітника.

Виробниче приміщення - замкнутий простір в будинках чи спорудах, в яких постійно чи тимчасово виконують трудову діяльність робітники.

Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці в той час, коли він був присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не може бути звільнено за прогул. До такого працівника може бути застосовано інші види дисциплінарного чи громадського впливу.

На захист своїх трудових прав позивачка звернулась в Державну інспекцію з питань праці № Н-1410/01 від 17.04.2013 року. Інспекцією надана відповідь № 1280 від 26.04.2013 року, в якій на підставі наданих ОСМД документів не має фактів звільнення позивачки за прогул. Мається запис, що надано табель обліку робочого часу і зарплата за березень 2013 року невиплачена в зв'язку з відсутністю позивачки на робочому місці. При цьому, під час перевірки Інспекції праці відповідач не надав пояснень щодо відсутності позивачки на робочому місці 27.03.2013 року в звязку зі звільненням за прогул ст. 149 КЗпП України.

Наданий відповідачем акт про відсутність позивачки на робочому місці 27.03.2013 року, доповідна записка головного бухгалтера ОСОБА_3 та копія табелю обліку робочого часу не можуть бут й взяті до уваги з наступних підстав.

Головний бухгалтер ОСОБА_3 має можливість в будь-який момент, на власний розсуд скласти будь-який «Табель обліку робочого часу», зазначивши в ньому необхідну дату і подати її як доказ суду, так як має печатку ОСББ в особистому користуванні.

Дані до табеля ОСОБА_3І вносила на власний розсуд, так як в ОСББ не ведеться журналом обліку використання робочого часу працівниками ОСББ.

Форма табеля обліку використання робочого часу № П-5 затверджена наказом Державного комітету статистики України від 5 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», якими визначено умовні позначення коду (буквеного та цифрового) години роботи.

В ОСББ відсутній наказ «Про ведення табельного обліку в ОСББ» в якому повинні бути вказані всі питання пов'язані з веденням табельного обліку: форма табелю, метод реєстрації обліку явок, порядок складання та затвердження, відповідальний за ведення табельного обліку.

На листку «Табель учёта использования рабочего времени» відсутня дата заповнення, маються проставлені часи. Відсутні умовні позначення елементів робочого часу з певними літерами і кодом. Навпроти прізвища ОСОБА_1 відсутня позначка НЗ неявка з невідомих причин, код 28, позначка ПР прогул, код 23. Пусті клітини в «Табелю обліку робочого часу» є в усіх працівників. Тобто сам факт прогулу не зафіксований.

Форма наказу про звільнення не відповідає Типовій формі № П-4 затвердженій наказом №489 від 5 грудня 2008 року Держкомстатом України, що вступив в силу з 1 січня 2009 року.

Увесь зміст наказу про звільнення позивачки з роботи зводиться до одного речення: «Уволить с работы управляющего ОСОБА_7 без уважительной причини с 28 марта 2013 года по ст.40 п.4 КЗоТ Украины».

В наказі про звільнення з роботи №3-К від 28.03.2013 року не зазначено саме у який день, впродовж: якого часу позивачкою здійснено прогул, що вона була відсутня на роботі без поважних причин (або відмовилася їх назвати) та чи була позивачка відсутня на роботі чи на робочому місці. З доповідною бухгалтера ОСОБА_3, актом про відсутність на робочому місці 27.03.2013 року позивачку не ознайомили.

Це є підставою вважати, що наказ про звільнення з роботи позивачки видано 30.04.2013 року після відсторонення позивачки від роботи, а не 28.03.2013 року.

29.04.2013 року позивачка після закриття лікарняного вийшла на роботу о 8.30 ранку і до 12.00 займалась комунальними питаннями будинку. Ні ОСОБА_6, ні ОСОБА_3 на роботі не було, щоб їм позивачка могла передати лікарняний лист. Десь біля 13.00 вони з'явились і запросили позивачку до офісу 200. Бухгалтер ОСОБА_8 видала позивачці заробітну плату за березень за 28.03.2013 року. Позивачка у відомості розписалася і поставила число отримання 29.04.2013 року, що дуже роздратувало ОСОБА_3 і ОСОБА_6 намагався примусити позивачку розписатися в новій відомості і не ставити число отримання зарплати. Позивачка не погодилась. Тоді ОСОБА_6 забрав ключ від кімнати позивачки (приміщення охорони на першому поверсі будинку) і сказав, що вона звільнена, може на роботу не виходити. Наказ про звільнення позивачці не видали. ОСОБА_6 відповів, що в нього на оформлення документів є три дні.

О 14.00 годині позивачка звернулась до Прокуратури Кіровського району і написала заяву про незаконне звільнення.

За матеріалами заяви позивачки №164 від 29.04.2013 року (відсторонення позивачки від роботи) по факту хуліганських дій голови правління ОСОБА_2М Прокуратурою Кіровського району було відкрито кримінальну справу за № 0000114. На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, остаточно рішення не прийнято.

Наказ про звільнення 29 квітня 2013 року був відсутній.

В порушення вимог ст. 149 КЗпП України відповідач не відбирав у позивачки письмові пояснення, не направив повідомлення про звільнення за прогул.

Разом з тим, про нараховані суми, належної працівникові при звільнення, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум: про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри та підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати

Робочі дні з 27.03.2013 року по 30 квітня 2013року не оплачені. Частково виплачена заробітна плата за березень 2013 року.

Відповідач надіслав позивачці 30.04.2013року копію наказу про звільнення з роботи та повідомлення про необхідність надати пояснення з приводу неявки на роботу з 27.03.2013року, тобто після спливу місячного терміну з дня звільнення та вже після перевірки інспекції праці, яка закінчилася 26.04.2013року.

30 квітня 2013 року у приміщенні за адресою м. Дніпропетровськ. пр. Кірова буд.19 офіс 200. позивачці був вручений наказ №3-К від 28.03.2013року підписаний Головою правління ОСББ ОСОБА_2М про звільнення позивачки з роботи на підставі п.4ст.40 КЗПП України - за прогули без поважних причин і видана трудова книжка.

Наказом № 3-К позивачка була звільнена 28.03.2013 року, а не 27.03.2013 року в гіпотетичний день прогулу.

Гіпотетична, якщо позивачка не з'явилась на роботу 27.03.2013 року без поважної причині і відмовилась писати письмове пояснення, то звільнити її можна не пізніше 28.04.2013року, але датою звільнення буде 27.03.2013року. Згідно «Інструкції з ведення трудових книжок» №58 от 29.07.1993. датою звільнення є останній робочий день. Якщо працівник не вийшов на роботу 27.03.2013 року, а збір документів, з яких стало відомо про відсутність поважних причин прогулу, з вини певних структур підприємства затягнувся до 29.04.2013 року, то в цьому випадку звільнити робітника п.4 ст.40 КЗПП України неможливо, так як місячний термін накладення дисциплінарного стягнення закінчився.

На наказі №3-К від 28.03.2013року міститься власноручний напис позивачки, що свідчить про її незгоду із наказом у момент ознайомлення із ним 30 квітня 2013 року.

Голова правління ОСОБА_2М заявив, що може позивачка й була на роботі, а може вона просто пила чай з жителями. При позивачці акт відмови від дачі пояснень не складався. По телефону була викликана прибиральниця ОСОБА_9 (як робітники підприємства що знаходяться в службовій залежності від ОСОБА_2М) і головою правління ОСОБА_2М їй було наказано поставити підпис про відмову позивачки дати пояснення.

Робочі місця двірника, прибиральниці, сантехніка, електрика не знаходиться безпосередньо в одному приміщенні з позивачкою. Протягом робочого дня в зв'язку з виконуваною роботою вони переважно перебували за межами вказаного приміщення.

Вказані обставини ставлять під сумнів походження такого акту та його достовірність у якості доказу.

Наведене свідчить про неузгодженість та нелогічність заперечень відповідача з матеріалами справи та іншими доказами у сукупності.

З лютого 2013 року позивачка в усній формі зверталась до бухгалтера ОСОБА_3 з проханням надати її довідку про зарплату для ОСОБА_5 управління соцзахисту населення, для отримання виплат як малозабезпечена сім 'я, однак довідки не отримала.

15.04.2013 року позивачка направила рекомендованого листа на адресу голови правління ОСОБА_2 з проханням надати їй: розрахунок заробітної плати з серпня 2012 року; довідку про зарплату для ОСОБА_5 управління соцзахисту населення; заяву про невиплату зарплати в повному об'ємі з січня 2013 року; заяву про надання посадових обов'язків і підписання контракту на посаду керуючого ОСББ; контракт керуючого ОСББ; заяву про роз'яснення у відмові надання відпустки; заяву про надання договору про матеріальну відповідальність; заяву про надання копій засідання правління за квітень 2013 року.

Отримати рекомендований лист № 574 голова правління ОСОБА_2 відмовився. Дніпропетровська дирекція «Поштамт - Центр поштового зв'язку №1» на звернення позивачки надала відповідь від 02.09.2013 року № 3-01Н-4794, що відповідач знав про наявність на поштовому відділенні рекомендованого йому листа № 574. На роздруківці сторінки «Книги реєстрації поштових відправлень будинку пр. Кірова 1/9» видно, що крім листа позивачки від 18.04.2013 року на імя ОСОБА_2 зареєстрований лист від 24.04.2013 року і мається його особистий підпис.

Свідоме не отримання листа позивачки ОСОБА_2 і свідома невидача довідки про зарплату лишила позивачку можливості отримати допомогу як малозабезпечена сім'я з ОСОБА_5 центру соцзахисту населення при зверненні 29.05.2013 року.

Листом від 16.08.2013року № Н-4 ОСОБА_5 центр соцзахисту населення відмовив позивачці у наданні допомоги, в зв'язку з відсутністю довідки про доходи. Повідомлення про відмову в призначенні допомоги від 04.07.2013року № 2544.

З вини голови правління ОСОБА_2 матеріальний стан позивачки значно погіршився і позивачка не отримала матеріальну допомогу в сумі 1926,96 грн / прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2013 -1147 гривень, відповідно допомога становить 1147*21%=240,87грн на місяць; розрахунок невиплаченої допомоги за вісім місяців - квітень 2013 року - листопад 2013 року 240.87грн. * 8= 1926,96грн. /

В звязку з втратою роботи позивачка звернулась до ОСОБА_5 центру зайнятості для взяття на облік як безробітна і виплату допомоги по безробіттю

У виплаті допомоги позивачці відмовлено з посиланням на наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000року № 307, де вказано, що допомога по безробіттю призначається на підставі довідки про доходи за останнім місцем роботи. Відповідь ОСОБА_5 центру зайнятості від 090.09.2013 року № 1608. Довідка центру зайнятості Кіровського району від 03.09.2013 року № 272.

Згідно Закону України «Про державне соціальне страхування на випадок безробіття» для позивачки застосовується ст.22 п.4. Позивачка народилась в 1959 році і має право виходу на пенсію в 55 років. Для осіб предпенсійного віку (за 2 роки до набуття права на пенсію) виплата допомоги по безробіттю не може перевищувати 720 календарних днів тобто два роки, або 24 місяці.

Допомога по безробіттю виплачується в залежності від трудового стажу та часу отримання допомоги

Перші 90 календ.днів (3 місяці) -100% зарплати.

Середня зарплати 3000 грн. *3 міс. 9000 грн.

Слідуючі 90 календ.днів (3 місяці) -80% зарплати

2400грн. *3міс.= 7200 грн.

В подальшому 70 % зарплати (18 місяців).

2100 грн. *18міс.=37800 грн.

Разом -54000,00 грн.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться уразі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Через байдужість яку позивачка зустріла з боку голови правління ОСОБА_2 і бухгалтера ОСОБА_3І, коли намагалася відстоювати свої права та законні інтереси, довіра позивачки до людей та віра у справедливість і закон були підірвані. Після вчинених щодо позивачки неправомірних дій в неї виникла нічим не зумовлена зайва підозра до оточуючих, змінилася віра в доброчесні відносини людей, похитнулася віра в людську чесність і порядність. До теперішнього часу позивачка не знайшла душевного спокою і рівноваги.

Нервове потрясіння було таке велике, що позивачці доводилося звернутися до лікарні, приймати заспокійливі медичні засоби. Позивачка перебувала на лікарняному з 08.04.2013 по 26.04.2013 року (№652604 серія АГЕ, №652279 серія АГЕ).

Внаслідок перенесених нервових потрясінь у позивачки виявлено діагноз гіпертонічна хвороба II ступеня, гостра цервікобраталгія з больовим синдромом і позивачка пов'язує свою хворобу з протиправними діями голови правління ОСББ ОСОБА_2

Позивачка пережила сильний стрес, наслідки якого відчуваються і донині.

Усвідомлення безпорадності перед свавіллям, неможливість полегшити свої моральні страждання приводять позивача у відчай, викликають сильний душевний біль. Така ситуація для жінки зачіпає також і особисту гідність. На ґрунті психологічного стресу у позивачки розвинулось безсоння, хоча до цього вона цим не страждала. Позивачкою оволодів апатичний стан, так як вона не перестає морально страждати внаслідок відчуття свого безсилля перед свавіллям і беззаконням.

Завдану моральну шкоду позивачка оцінює у 50000,00 грн.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд:

· скасувати наказ Голови правліня ОСББ ОСОБА_10 №3-к від 28.03.2013 року про звільнення ОСОБА_1 з 28.03.2013 року по п.4 ст.40 і поновити позивачку на посаді керуючого ОСББ з 28.03.2013 року;

· визнати не дійсним і скасувати у трудовій книжці ОСОБА_1 з №42 від 28.03.2013 року запис про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України;

· зобовязати відповідача надати позивачці «дублікат» трудової книжки без запису за №42 від 28.03.2013 року про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України;

· зобовязати відповідача включити робочі дні з 27.03.2013 року по день поновлення на роботі до табеля обліку робочого часу шляхом зазначення годин роботи;

· стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27.03.2013 року по час винесення судового рішення в сумі 25800грн.

· відшкодувати позивачці суму 1926,96 грн., не отриманої матеріальної допомоги від ОСОБА_5 центру соцзахисту населення;

· відшкодувати позивачці суму 54000грн, не отриманої допомоги по безробіттю від ОСОБА_5 центру зайнятості;

· у відшкодування моральної шкоди - 50 000,00 грн;

Представник відповідача в судове засідання зявися, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_1 була звільнена за систематичне порушення трудової дисципліни у відповідно до трудового законодавства України.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом № 7-К від 27 серпня 2012 року позивачка була прийнята на посаду керуючого ОСББ «По проспекту Кірова 1/9» з випробувальним терміном три місяці та посадовим окладом згідно штатного розкладу ОСББ.

Наказом № 19-а від 28 грудня 2012 року було призначено ОСОБА_1 з 03 грудня 2013 року особою, матеріально-відповідальною «за схоронність матеріальних цінностей, які належать ОСББ, а саме: за їх зберігання, відпуск, перевезення та застосування в процесі здійснення ОСББ своєї діяльності», а також постановлено укласти з позивачкою письмовий договір про індивідуальну матеріальну відповідальність. Із вказаним наказом позивачка була належним чином ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис під текстом наказу.

Позивачкою систематично допускалися порушення фінансово-господарської дисципліни ОСББ, що виражалося в ігноруванні розпоряджень головного бухгалтера ОСББ ОСОБА_3 про необхідність надання актів на встановлення матеріальних цінностей (запасних частин для планового ремонту каналізаційних труб).

На підставі пояснювальної записки № 1 від 18.03.2013 року ОСОБА_3 головою ОСББ був підписаний наказ від 20.03.2013 року № 7 про проведення документальної перевірки матеріальних цінностей, за схоронність яких відповідає ОСОБА_1.

За висновками вказаної перевірки, зафіксованими у доповідній записці № 2 від 22.03.2013 року та підтвердженими інвентаризаційним описом матеріально-технічних цінностей станом на 21.03.2013 року було виявлено недостачу матеріальних цінностей на загальну суму 3960, 80 грн.

За таких обставин, ОСОБА_3І просила притягти позивачку до дисциплінарної відповідальності за порушення фінансової дисципліни, а також зобов'язати останню надати до бухгалтерії акти на встановлення матеріальних цінностей до 25.03.2013 року, оскільки ненадання зазначених документів спричинить спотворення фінансові звітності за 1 квартал 2013 року.

Окрім того, у доповідній записці № 2 від 22.03.2013 року ОСОБА_3І повідомила голову ОСББ, що внаслідок грубого порушення ОСОБА_1 своїх трудових обов'язків як керуючого ОСББ, багато важливих питань, від яких залежить ефективне виконання ОСББ своїх функцій, а також забезпечення комфортного співжиття членів ОСББ, залишаються невирішеними.

Окрім зазначених фактів невиконання позивачкою своїх трудових обов'язків управляючої ОСББ, остання систематично допускала грубі порушення трудової дисципліни, що виражалися у її неодноразовій відсутності протягом робочого дня без поважної причини на робочому місці більше трьох годин підряд, зокрема, 11.03.2013 р., 12.03.2013 р., 13.03.2013 р., 18.03.2013 р., 21.03.2013 р., про що зазначається у доповідній записці № 2 від 22.03.2013 року.

Приводом для звільнення стала чергова відсутність її на робочому місці без поважних причин більше трьох годин підряд протягом робочого дня 27.03.2013 року, що підтверджується доповідною запискою головного бухгалтера ОСББ на ім'я голови ОСББ від 27.03.2013 р., актом від 27.03.2013 року, складеним на підтвердження факту відсутності ОСОБА_1 на робочому місці та підписаним головним бухгалтером ОСОБА_3І, двірником ОСОБА_11 та прибиральницею ОСОБА_9

Так, у відповідності до ч. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу працівника (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

29.03.2013 року позивачка на роботі не з'явилася, про що зафіксовано в акті від 29.03.2013 року. Актом від 01.04.2013 року зафіксовано, що головний бухгалтер ОСОБА_3, двірник ОСОБА_12 та прибиральниця ОСОБА_9 за розпорядженням голови ОСББ були направлені до ОСОБА_1 додому з метою вручення їй повідомлення та наказу про звільнення, але двері квартири ніхто не відчинив.

29.04.2013 року позивачка з'явилася на роботі і ОСОБА_3 повідомила про її звільнення, а також просила надати письмове пояснення про поважність причин її відсутності на роботі з 28.03.2013 по 29.04.2013 року, та підписати наказ про звільнення. Будь-які пояснення ОСОБА_1 надавати відмовилася, як відмовилася і від підписання наказу про її звільнення, що підтверджується доповідною запискою № 5 від 29.04.2013 року, а також актом від 29.04.2013 року.

29.04.2013 року на адресу ОСОБА_1 поштою було направлено наказ про звільнення, а 13.05.2013 року - було направлено прохання з'явитися до ОСББ для отримання кінцевого розрахунку.

Щодо посилань позивачки про нібито неможливість звільнити працівника за відсутність без поважних причин на робочому місці в робочий час, якщо такі «робочий час» та «робоче місце» не регламентовані жодним внутрішнім документом підприємства.

У відповідності до наказу № 1 від 02.01.2013 року «Про режим роботи підприємства та про облік робочого часу» у порядку ст. 59 КЗпП України наказано встановити наступний режим роботи ОСББ: робочі дні: понеділок - п'ятниця; початок роботи - 09 год. 00 хв.; обідня перерва: з 13.00 до 14.00 год.; закінчення роботи: 18 год. 00 хв. З 02.01.2013 року щотижневу тривалість робочого часу встановлено у розмірі 40 годин.

Окрім того, у відповідності до наказу № 21 від 27.12.2012 року «Про визначення робочих місць» з 01.01.2013 року наказано виділити, зокрема, управляючій ОСББ - ОСОБА_1 кімнату на першому поверсі першого під'їзду, обладнану письмовим столом, двома стільцями, телефоном, настільною лампою та комп'ютером.

Крім того, як вбачається з відповіді державного інспектора праці ОСОБА_13 від 26.04.2013 року № 1280 на імя ОСОБА_1 , остання була повідомлена про те, що зазначені нею у зверненні обставини не знайшли свого підтвердження, що, у свою чергу, свідчить про те, що голова правління ОСББ - ОСОБА_2 по відношенню до позивачки діяв законно, обґрунтовано, із повним дотриманням законодавства України про працю та з урахуванням внутрішніх норм ОСББ.

Зазначені факти, також підтверджуються показаннями, наданими в ході судового засідання свідка, ОСОБА_14

Правилами ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Також відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

До показань, наданих в ході судового засідання, свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, суд відноситься критично в силу вищевикладеного.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, скасування запису про звільнення.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58,60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «По проспекту Кірова1/9», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, зобовязати внести зміни у трудову книжку, відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г.А. Підберезний