Справа № 1328/2-3334/11 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/869/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.

судді: Цяцяк Р.П., Шандра М.М.

секретар Альховська С.В.

особи, які беруть участь у справі: пр-к. ОСОБА_2, пр-к. ОСОБА_3, ОСОБА_4, пр-к. ОСОБА_5, пр-к. ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_7, третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11, ЛОКП БТІ та ЕО про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваним рішенням у позові ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_7, третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11, ЛОКП БТІ та ЕО про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру відмовлено.

Рішення оскаржив представник ОСОБА_8 ОСОБА_2, вважає його таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційні скарзі вказує, що 26.06.1976р. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було укладено шлюб. 06.08.2001р. під час шлюбу, за спільні кошти ОСОБА_12 та ОСОБА_14 на підставі договору купівлі-продажу було придбано квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Жовківська, 5/10. Вважає, що позиція суду, щодо того, що ОСОБА_12 за життя не заявляла своє право на частку у праві власності на спірну квартиру є безпідставним, оскільки майно було спільною сумісною власністю подружжя. 11.09.2008р. померла ОСОБА_12, за життя 12.09.2005р. вона склала заповіт відповідно до якого все своє майно, в тому числі половину квартири, заповіла на нього - ОСОБА_8 . 10.03.2009р. він звернувся із заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту, проте не зміг оформити свої спадкові права на дану квартиру, оскільки квартира в цілому була зареєстрована на вітчима ОСОБА_13, а частка його матері не була виділена. Зазначає, що 25.11.2010р. помер його вітчим - ОСОБА_13. За життя ним теж було складено заповіт. Відповідно до цього заповіту все своє майно він заповів своєму сину - ОСОБА_15 та ОСОБА_4. 26.11.2011р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 видано два свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_13, відповідно до цих свідоцтв ОСОБА_15 та ОСОБА_12 успадковано по ? частині квартири, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Жовківська, 5/10, проте, зазначені особи могли успадкувати лише по 1/4 частині зазначеної квартири, оскільки ? частина вже була раніше ним успадкована на підставі заповіту матері - ОСОБА_12. Покликається, що судом не досліджувалося при винесенні рішення чи перевірявся при видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_9 та ОСОБА_4 факт наявності заповіту ОСОБА_12, коло осіб, які мають обов'язкову частку у спадщині. Якщо б даний факт перевірявся, то нотаріус не зміг би видати свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_9 та ОСОБА_4 бо існував заповів ОСОБА_12, довелось би виділяти частки у спільній власності та відповідно до них видавати свідоцтва про право на спадщину всім спадкоємцям. 06.12.2011р., без згоди апелянта, на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_9, ОСОБА_4 було продано ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1. Згідно даних ОКП ЛОР БТІ та ЕО станом на 30.12.2011р. право власності на квартиру АДРЕСА_2 08.12.2011р. зареєстровано за ОСОБА_7. ОСОБА_8 успадкував ? частину квартири у м. Львові по вул. Жовківська, 5/10, яка без його згоди була продана. Позиція суду викладена у рішенні про те, нотаріусом при продажі квартири за Єдиним реєстром заборон відчуження та за Державним реєстром обтяження будь-яких заборон не встановлено не може братися до уваги, оскільки нотаріус у судове засідання не з'являвся. Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20.07.2012р. і ухвалити нове рішення, яким: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 ОСОБА_16 ОСОБА_17 про спадкування після ОСОБА_13 частки у квартирі, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Жовківська, 5/10; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 ОСОБА_18 ОСОБА_19 про спадкування після ОСОБА_13 частки у квартирі, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Жовківська, 5/10; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири у м. Львові по вул. Жовківська, 5/10 від 06.12.2011р. укладений між ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11; визнати за мною, ОСОБА_8 право власності на 1/2 частини квартири у м. Львові по вул. Жовківська, 5/10

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів про право власності ОСОБА_12 як дружини власника ОСОБА_20 на квартиру АДРЕСА_3. Однак до такого висновку суд прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права та не встановивши обставини, що мають значення у справі.

ОСОБА_12 перебувала у шлюбі з ОСОБА_20 на час придбання спірної квартири. Крім того, до придбання цієї квартири, подружжя продали попередню квартиру на пл. Григоренка, 4/7, яка належала обом.

Згідно ч.1ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Уважається, згідно ч.2ст.60 СК, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності.

Судом не було встановлено обставин, передбачених ст.57 СК, для визначення спірної квартири особистою власністю ОСОБА_20, незалежно від реєстрації права власності лише за ним як одним із подружжя.

Позову про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_20 спірної квартири не заявлялось, рішення з цього приводу судом не ухвалювалось. Відтак підстав застосовувати наслідки визнання особистою власністю чоловіка квартири АДРЕСА_4 та застосування ч.6ст.57 СК у суду не було.

Судом встановлені обставини, за якими спадкодавцем ОСОБА_20 на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2001року (а.с.24) набуто у власність квартиру АДРЕСА_4. Дружина ОСОБА_20 ОСОБА_12 майнові права на квартиру не заявляла, її частка у спільному майні не визначалась. Однак про своє право ОСОБА_12 знала, від такого не відмовлялась, про що свідчить її заповіт на ім.я позивача, сина від попереднього шлюбу.

Згідно заповіту від 12.09.2005року (а.с.8) ОСОБА_12 усе свої майно в тому числі і частину спірної квартири заповіла позивачу ОСОБА_8 Заяву про прийняття спадщини після її смерті подав ОСОБА_8 10.03.2010року, тобто у строк для прийняття спадщини. Тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Згідно ст.1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу.

За таких обставин, приватним нотаріусом при видачі свідоцтв про право на спадщину не було належно перевірено наявність інших спадкоємців та їх прав на майно, що в результаті потягло помилкову видачу свідоцтв про право на спадщину відповідачам.

Визначаючи частки у спадковому майна за позивачем, колегія суддів проводить розрахунок з врахуванням права власності ОСОБА_12 на ? частини квартири, зважаючи на норму ч.1ст.70 СК щодо рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, оскільки іншого встановлено у передбаченому законом порядку не було. Відтак після її смерті спадковим майном була половина спірної квартири. Спадкоємцями по закону першої черги були син - позивач та чоловік - ОСОБА_20 Спадкування відбувалось за заповітом. Однак, слід враховувати обовязкову частку чоловіка-пенсіонера, згідно ст.1241 ЦК України. У порядку спадкування за заповітом, з врахуванням обовязкової частки чоловіка, позивачу належить 3/8 спірної квартири (1/8(обовязкова частка) +1/2 (половина квартири що була у власності чоловіка) =5/8, 1-5/8=3/8- частка позивача).

Відтак, позовна вимога про визнання права власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_12 на 1/2 квартири підлягає до часткового задоволення, у розмірі 3/8 частки.

Оскільки позивач набув право власності на частку квартири у розмірі 3/8 ще до смерті ОСОБА_20, ця частка не могла бути включеною до спадкового майна після його смерті. Відтак відповідачі в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_20 набули у часткову власність квартиру без врахування частки позивача, тобто на 5/8. І лише також часткою як власники вправі були розпоряджатись.

Вимога про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину ОСОБА_9 та ОСОБА_21 ґрунтується на законі та підлягає задоволенню частково, у частині власності позивача на 3/8 квартири.

Позивач також оспорює правочин договір купівлі-продажу квартири, за яким спадкоємці після ОСОБА_20 продали усю квартиру, ОСОБА_7 доводи позовної заяви колегія суддів вважає обґрунтованими. Згідно ст.321 ЦК право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчиненні правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5-6 ст.203 ЦПК.

Продаючи квартиру разом з часткою позивача, відповідачі діяли протиправно, не маючи законних прав на відчуження, чим порушили його право власності, яке підлягає захисту в судовому порядку. Спосіб захисту позивачем визначено підставно. Встановлені апеляційним судом обставини свідчать про обгрунтваність доводів апеляційної скарги.

Відтак апеляційний суд, встановивши порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, застосовує ч.1ст.309 ЦПК, скасовує рішення суду та ухвалює нове про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1ст.307, ч.1ст.309, ч.2ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 липня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_8 право власності на 3/8 частини квартири у м.Львові по вул. Жовківська, 5/10;

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 ОСОБА_16 ОСОБА_22 про спадкування після ОСОБА_20 на 3/16 частки у квартирі, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Жовківська, 5/10;

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 ОСОБА_18 ОСОБА_23 про спадкування після ОСОБА_20 у розмірі 3/16 частки у квартирі, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Жовківська, 5/10;

Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири у м.Львові по вул. Жовківська, 5/10 від 06.12.2011 року укладений між ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11, а саме у частині 3/8 частки квартири.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л.Шумська

Судді Р.П. Цяцяк

ОСОБА_24