Апеляційний суд Житомирської області
Справа №282/522/13-ц Головуючий у 1-й інст. Шидловський В.Б.
Категорія 46 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Кочетова Л.Г.,

суддів Жигановської О.С., Косигіної Л.М.,

з участю секретаря Крижанівської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 29 травня 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та в обгрунтування позовних вимог зазначила, що 28 квітня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. В період шлюбу у них народилася донька Вероніка, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час проживає з нею. В період спільного проживання ними придбане майно, яке є спільною власністю подружжя, а саме: газова плита Гефест - вартістю 2100,00 грн.; кухня Оля (6 предметів) - вартістю 2550,00 грн.; диван Орфей - вартістю 2800,00 грн.; столик та 4 табурета - вартістю 480,00 грн.; телевізор вартістю 2000,00 грн.; кронштейн для телевізора - вартістю 350,00 грн.; холодильник - вартістю 2100,00 грн.; люстра на 3 лампи - вартістю 200,00 грн.; жалюзі на 3-х вікнах - вартістю 700,00 грн.; тюль на 2-х вікнах - вартістю 300,00 грн.; витяжка над газовою плитою - вартістю 200,00 грн.; полове покриття розміром 3х4 м. - вартістю 850,00 грн., а всього на суму 14630,00 грн. Вона пропонувала відповідачу добровільно розділити спільне майно, проте він відмовився, а тому просила суд розділити належне їм спільне майно подружжя, виділивши їй: газову плиту Гефест - вартістю 2100,00 грн.; диван Орфей - вартістю 2800,00 грн.; телевізор вартістю 2000,00 грн.; холодильник - вартістю - 2100,00 грн., а всього на загальну суму 9000,00 грн. Також позивачка просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 29 травня 2013 року позов задоволено частково, позивачу виділено газову плиту Гефест, вартістю 2100 грн.; витяжку над газовою плитою - вартістю 200 грн.; люстру на 3 лампи, зеленого кольору - вартістю 200 грн.; полове покриття (3х4), коричневого кольору - вартістю 850 грн.; тюль на 2-х вікнах вартістю 300 грн., а всього на загальну суму: 3650.00 грн. Відповідачу виділено кронштейн для телевізора вартістю 350 грн.; кухня Оля вартістю 2550 грн.; жалюзі на 3-х вікнах вартістю 700 грн., а всього на загальну суму 3600 грн. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про повне задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28 квітня 2012 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 4).

В період шлюбу у них народилася донька Вероніка, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час проживає з позивачем (а.с. 5).

Під час спільного проживання ними придбане наступне майно: газова плита, кухня Оля, диван Орфей, стіл та 4 табурета, телевізор, кронштейн для кріплення телевізора, холодильник, люстра та жалюзі, що підтверджується товарними чеками (а.с. 6, 43), а також тюль, витяжка та полове покриття, що встановлено актом опису спільного майна (а.с. 7).

У відповідності до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Стаття 70 СК передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо наявності підстав для поділу майна.

Як вбачається з акту опису спільного майна сторін, складеного комісією сільської ради 03 квітня 2013 року, в наявності виявлено наступне майно: газова плита Гефест; кухня Оля (6 предметів); витяжка над газовою плитою; жалюзі на 3-х вікнах; тюль на 2-х вікнах; кріплення під телевізор; люстра на 3 лампи та полове покриття розміром 3х4 м. З вказаним актом опису сторони погодилися про, що свідчить наявність їхніх підписів (а.с. 7).

У відповідності до розяснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Оскільки на момент поділу майна, такого майна як телевізор, холодильник, диван та стіл з табуретами в наявності не було, будь яких доказів того, що воно на даний час існує, перебуває у третіх осіб або приховано, знищено , пошкоджено або витрачено на шкоду інтересам сім'ї відповідачем суду не надано, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив позивачу в його поділі.

При цьому колегія суддів вважає, що посилання позивача на товарні чеки, як на доказ наявності цього майна, не може бути взято до уваги, поскільки вказані чеки лише підтверджують, що таке майно придбавалося, проте не містять будь-якої інформації, щодо наявності його на час розгляду справи.

В частині виділення сторонам конкретного майна рішення ніким не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому на підставі ст. 308 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 29 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді