Дата документу 23.12.2013
ЄУ № 420/1327/13-ц
Провадження №2/420/410/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2013 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Тарасова Д.С.

при секретарі Виходцевій А.Л.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Білолуцьк Агро» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1Г - ОСОБА_2 звернувся до Новопсковського районного суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір оренди землі від 17.02.2012 року, укладений між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Білолуцьк-Агро», що зареєстрований відділом Держкомзему у Новопсковському районі 20.06.2012 року за №01876. В обґрунтування зазначив, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ін. №6568662 від 22.07.2013 року ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,9283 га, що знаходиться за адресою: Білолуцька селищна рада, Новопсковський район, Луганська область. Зазначена земельна ділянка знаходиться у користуванні ТОВ «Білолуцьк-Агро» на підставі договору оренди землі від 17.02.2012 року, укладеного між ТОВ «Білолуцьк-Агро» та ОСОБА_3 , померлим свекром позивача ОСОБА_1 Даний договір оренди земельної ділянки, укладений з порушенням норм чинного законодавства та не відповідає вимогам ст.15 Закону України «Про оренду землі», а саме: в предметі договору не вказано кадастровий номер ділянки що передається в оренду; в п.18 договору не вказано чи здійснюється передача земельної ділянки в оренду без розроблення чи з розробленням проекту її ведення, не вказані підстави розроблення проекту відведення земельної ділянки; в акті приймання передачі до договору не вказано дату його складання, та до якого договору він був складений; в акті визначення меж земельної ділянки в натурі також не вказано дату його складання; договір було підписано 17.02.2012 року, а державну реєстрацію було проведено 20 червня 2012 року. Також вважає, що даний правочин втрачає свою силу у звязку із переходом права власності до позивача, оскільки відсутній законодавчо закріплений механізм зміни орендодавця в орендних відносинах. Позивач зверталася до відповідача з вимогою щодо розірвання договору, але відповідачем їй було відмовлено.

Представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судовому засіданні на позовних вимогах наполягали, просили їх задовольнити в повному обсязі, та представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що в договорі оренди землі від 17.02.2012 року, укладеному між ОСОБА_3 та ТОВ «Білолуцьк-Агро», не вірно викладена істотна умова договору, щодо умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, а саме земельної ділянки державної власності, в той час як земельна ділянка належала ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що кадастровий номер не був зазначений в договорі оренди землі від 17.02.2012 року, оскільки державний акт на право приватної власності на землю був виданий ОСОБА_3 без зазначення кадастрового номеру, та після видачі якого були зміни до Закону України «Про оренду землі», і кадастровий номер став обовязковим. Також кадастровий номер при реєстрації договору оренди був вказаний в електронному вигляді, оскільки згідно порядку присвоєння кадастрових номерів, кадастровий номер зазначається при реєстрації договору оренди землі. Більш детально про порядок реєстрації і присвоєння кадастрових номерів може пояснити свідок ОСОБА_5, який є начальником Відділу Держземагенства у Новопсковському районі Луганської області. Крім того, за життя ОСОБА_3 був згоден з договором оренди землі від 17.02.2012 року., та сама позивач на виконання договору отримувала від ТОВ «Білолуцьк-Агро» орендну плату.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ЛГ №062269 від 18.02.2003 року ОСОБА_3 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 6,9300 гектарів, яка розташована на території Білолуцької селищної ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №33.

17.02.2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Білолуцьк-Агро» було укладено договір оренди землі, яка знаходиться на території Білолуцької селищної ради, загальною площею 6,93 га, у тому числі рілля 6,93, який зареєстрований у Відділі Держкомзему у Новопсковському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.06.2012 року за № 01876. строк дії договору 10 років.

Згідно оригіналів акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 20.06.2012 року, наданих ТОВ «Білолуцьк-Агро» та Відділом Держземагенства у Новопсковському районі Луганської області, комісія в складі ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 визначила, що земельна ділянка площею 6,93 га знаходиться на території Білолуцької селищної ради. Межі земельної ділянки чітко визначені на місцевості. Заперечень при визначені меж не було.

Згідно оригіналів акту прийому-передачі обєкта оренди від 20.06.2012 року, наданих ТОВ «Білолуцьк-Агро» та Відділом Держземагенства у Новопсковському районі Луганської області: адреса земельної ділянки територія Білолуцької селищної ради; власник земельної ділянки - ОСОБА_3, відповідно до державного акту серії I-ЛГ №062269 від 18.02.2003 року, передає, а землекористувач ТОВ «Білолуцьк-Агро» в особі директора ОСОБА_7 прийняв земельну ділянку в оренду загальною площею 6,93 га в тому числі 6,93 ріллі відповідно до договору оренди земельної ділянки. Ділянка №317.

Судом встановлено, що 27 вересня 2012 року помер ОСОБА_3, та згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, від 22 липня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 222, посвідченого нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори, на підставі заповіту, посвідченого Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області, 28 травня 2010 року і зареєстрованого по реєстру за № 237, спадкоємцем вказаного в заповіті майна ОСОБА_3, померлого 27 вересня 2012 року є ОСОБА_1 (позивач по справі). Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з земельної ділянки №317, кадастровий номер :03:001:0030, розміром 6,9300 га, яка знаходиться на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, що належить померлому 27 вересня 2012 року ОСОБА_3, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії I-ЛГ №062269, виданого виконкомом Білолуцької селищної ради 18 лютого 2003 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний №6568662 від 22.07.2013 року, ОСОБА_8, на праві приватної власності, належить земельна ділянка, розташована на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, кадастровий номер :03:001:0030, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 6,9283 га.

Судом також встановлено, що згідно листа ТОВ «Білолуцьк-Агро» вих. №82 від 23.08.2013 року, позивач зверталася з заявою до відповідача щодо розірвання договору оренди землі від 17.02.2012 року, але відповідачем було відмовлено, оскільки, відповідно до п.40 даного договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, не є підставою для зміни умов або розірвання договору, та за п.38 договору, його дія припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо.

Відповідно до положень ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частиною 1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі.

Статтею 18 зазначеного Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Як вбачається зі змісту договору оренди землі від 17.02.2012 року, кадастровий номер земельної ділянки не зазначений взагалі.

Отже, відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» є підставою для визнання недійсним такого договору оренди відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі».

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він працює начальником Відділу Держземагенства у Новопсковському районі Луганської області. В звязку з прийняттям Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року, внеслися зміни до діючих Законів України. Так, з 01 січня 2013 року набули чинності зміни, зокрема в Закон України «Про землеустрій», відповідно до яких зазначення кадастрового номеру земельної ділянки є обовязковим. Тобто, на день укладення договору оренди землі від 17.02.2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Білолуцьк-Агро», не обовязково в договорі було вказувати кадастровий номер.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача та показання свідка ОСОБА_5 на те, що зазначення кадастрового номеру на момент укладення договору оренди землі від 17.02.2013 року було не обовязковим, у звязку з наступним.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про державний земельний кадастр» були внесені зміни до Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких, зазначення кадастрового номеру в договорі оренди землі є обовязковим. Зазначені зміни набрали чинності 07.08.2011 року, і саме з цього часу в договорі оренди необхідно зазначати кадастровий номер.

Також, відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» однією із істотних умов є - умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

В оскаржуваному договорі оренди землі від 17.02.2012 року визначено умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки державної власності.

Що стосується посилання представника позивача ОСОБА_2 на те, що даний правочин договір оренди землі від 17.02.2013 року втрачає свою силу у звязку із переходом права власності до позивача, оскільки відсутній законодавчо закріплений механізм зміни орендодавця в орендних відносинах, суд не приймає до уваги, у звязку з наступним.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Згідно ч.1 ст.148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обовязки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

У чинність ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням зазначеного, а також приймаючи до уваги вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди землі від 17.02.2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Білолуцьк-Агро», суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю, оскільки в спірному договорі оренди землі відсутній кадастровий номер, що визначено законом як істотною умовою.

Відповідно до ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи обєктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Також ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, на основі повно і всебічно зясованих обставин, доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

У чинність ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Білолуцьк Агро» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 17 лютого 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Білолуцьк-Агро», що зареєстрований відділом Держкомзему у Новопсковському районі 20.06.2012 р за №01876.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Білолуцьк-Агро» на користь ОСОБА_1 114 грн. 70 коп. на відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С У Д Д Я: