Справа № 642/4491/13
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
8 серпня 2013 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Клименко О.І.,
при секретарі - Іншаковій О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Харківської міської ради про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить встановити юридичний факт належності йому правовстановлюючого документу - заповіту ОСОБА_2 від 11.03.1994 року, посвідченого державним нотаріусом ХДНК № 2 ОСОБА_3 за реєстровим № 1-2141, в якому прізвище спадкоємця на українській мові помилково зазначено як Росличенко замість правильного Росліченко. Та визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2, померлої 16.10.2012 року.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 21.08.2008 року він зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно мешкає в квартирі АДРЕСА_2. Квартира АДРЕСА_3 є ізольованою, однокімнатною, житлова площа квартири складає 16,1 кв. м., загальна площа 28,8 кв. м. Квартира зареєстрована за правом власності на імя ОСОБА_2, яка доводилася йому двоюрідною бабкою, тобто рідною сестрою його батька, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.02.1994 року Другою Харківською дистанцією цивільних споруд ПЗ, реєстровий № 158. 16.10.2012 року ОСОБА_2 померла, з її смертю відкрилася спадщина - вищезазначена квартира. Спадкодавець залишила заповіт від 11.03.1994 року, посвідчений державним нотаріусом ХДНК № 2 ОСОБА_3 за реєстровим № 1-2141, відповідно до якого належну їй за правом власності квартиру заповідала позивачеві, своєму онукові. Інших спадкоємців у померлої не залишилося. Осіб, які б мали право на обовязкову частку в спадщині, також немає. Позивач спадщину прийняв, на день її відкриття був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем у квартирі АДРЕСА_4 та в шестимісячний строк від дня відкриття спадщини з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. При оформленні у ХДНК № 2 своїх спадкових прав на майно спадкодавця ОСОБА_2 було встановлено, що в правовстановлюючому документі - заповіті від 11.01.1994 року, прізвище спадкоємця українською мовою помилково було зазначено як Росличенко замість правильного Росліченко. З причини невідповідності прізвища спадкоємця у паспорті громадянина України та в заповіті виникла необхідність звернутися до суду для встановлення юридичного факту належності заповіту.
07.06.2013 року позивач уточнив первісні позовні вимоги, просив встановити юридичний факт належності йому заповіту ОСОБА_2 від 11.03.1994 року, посвідченого державним нотаріусом ХДНК № 2 ОСОБА_3 за реєстровим № 1-2141, з зазначених вище підстав, а також з причини того, що імя заповідача в заповіті українською мовою було невірно зазначено як Ра1са замість правильного Раїса, визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2, померлої 16.10.2012 року.
У судовому засіданні представник позивача зявилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та підтвердила обставини, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача Територіальної громади Харківської міської ради, до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Відомості про причини неявки представника відповідача до суду не надходили, тому за клопотанням представника позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи й надані додаткові докази заявлених вимог, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову і можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
06.08.1980 року в м. Харкові народився ОСОБА_1, батьком якого у свідоцтві про народження серії ІІ ВЛ № 453938 зазначений ОСОБА_4.
З паспорту громадянина України на імя позивача, виданого 04.09.1996 року 1-м МВМ Жовтневого РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області вбачається, що українською мовою його прізвище зазначено як Росліченко .
Зі свідоцтв про народження ОСОБА_4 народженого у 1955 році, ОСОБА_5 народженого у 1926 році та ОСОБА_2 народженої у 1923 році, складених російською мовою, вбачається, що ОСОБА_2 рідна сестра ОСОБА_5, дідуся позивача, тобто його двоюрідна бабка.
Однокімнатна ізольована квартира № 39, розташована по пров. Верховському, 7 в м. Харкові, житловою площею 16,1 кв. м, загальною площею 28,8 кв. м., за реєстровим № В-7251 зареєстрована в КП ХМБТІ на імя ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.02.1994 року, виданого Другою Харківською дистанцією цивільних споруд ПЗ, реєстровий № 158. Правова реєстрація квартири та її площа підтверджуються правовстановлюючим документом та технічним паспортом (.
16.10.2012 року ОСОБА_2 померла, що вбачається зі свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису № 3704 від 17.10.2012 року .
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини являється останнє місце проживання спадкодавця.
При житті ОСОБА_2 залишила заповіт від 11.03.1994 року, посвідчений державним нотаріусом ХДНК № 2 ОСОБА_3 за реєстровим № 1-2141, відповідно до якого вона заповідала належну їй за правом власності квартиру АДРЕСА_5 ОСОБА_6, своєму онукові.
Частина 1 ст. 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по-батькові, місце та час народження якої, зазначені в документі, не співпадають з прізвищем, імям, по-батькові, місцем та часом народження цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або у паспорті. Згідно п. 12 постанови № 5 від 31.03.1995 року ПВСУ Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення зі змінами, внесеними ППВСУ № 15 від 25.05.1998 року, при розгляді справи про встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документу, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого ви користування, неналежного зберігання тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який ідеться в документі, відповідно до чинного законодавства.
З паспорту громадянина України на імя позивача вбачається, що українською мовою його прізвище зазначається як Росліченко, а не Росличенко, як вказано спадкодавцем в її заповіті від 11.03.1994 року. Крім того, у цьому ж заповіті імя спадкодавця українською мовою помилково зазначено як Ра1са замість правильного Раїса, як у свідоцтві про смерть ОСОБА_2, виданому Відділом державної РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису № 3704 від 17.10.2012 року.
До того ж суду надані свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 у 1980 році, його батька ОСОБА_4 у 1955 році, дідуся ОСОБА_5 у 1926 році та спадкодавця ОСОБА_2 у 1923 році, з яких дійсно вбачається, що ОСОБА_2 рідна сестра дідуся позивача, ОСОБА_5, тобто його двоюрідна бабка.
За такими обставинами, приймаючи до уваги сукупність наданих доказів, суд приходить до необхідності встановлення юридичного факт належності позивачеві ОСОБА_1 правовстановлюючого документу заповіту ОСОБА_2 від 11.03.1994 року, посвідченого державним нотаріусом ХДНК № 2 ОСОБА_3 за реєстровим № 1-2141, відповідно до якого вона заповідала належну їй за правом власності квартиру АДРЕСА_3 позивачеві, тобто своєму онукові, і вважає цей факт підтвердженим.
У п. 2 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суд з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно мешкав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу, він не завив про відмову від неї.
Судом встановлено, що на день смерті спадкодавець ОСОБА_2 постійно мешкала та була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, її спадкоємець ОСОБА_1 на час відкриття спадщини також був зареєстрований за цією адресою. Вищезазначене підтверджується даними паспорту на імя позивача та довідкою з місця проживання про склад сімї та паспортну реєстрацію КП Житлокомсервіс, дільниця № 27 від 13.11.2012 року за № 1913 .
Відповідно до цього суд приходить до висновку, що позивач згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_2 прийняв.
Згідно відповіді ХДНК № 2 за № 01-16/1907 від 25.07.2013р. з якої вбачається, що після смерті 16.10.2012 року ОСОБА_2 заяви спадкоємців про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини не надходили, спадкова справа заведена не була, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.
З інформаційної довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №34655312 від 25.07.2013 вбачається , що 11.03.1994 року державним нотаріусом ХДНК № 2 ОСОБА_3 за реєстровим № 1-2141 дійсно був посвідчений заповіт ОСОБА_2, який скасовано або змінено не було .
Таким чином, аналізуючи усі докази в їх сукупності, дослідивши матеріали справи і додатково надані докази заявлених вимог, суд приходе до висновку про законність та обґрунтованість позову та можливість його задоволення у повному обсязі.
На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 11, 60, 114, 209, 212-215, 224-226, 234, 256, 259 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, 1220-1223, 1233-1236, 1268, 1270 ЦК України, п. п. 1, 3, 12 ППВСУ № 5 від 31.03.1995 року зі змінами, внесеними згідно з ППВСУ № 15 від 25.05.1998 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, п. 1-3, 16 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Харківської міської ради про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру - задовольнити.
Встановити юридичний факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_3, правовстановлюючого документу заповіту ОСОБА_2 від 11.03.1994 року, посвідченого державним нотаріусом ХДНК № 2 ОСОБА_3 за реєстровим № 1-2141, в якому його прізвище на українській мові помилково зазначено як Росличенко замість правильного Росліченко, а імя заповідача на українській мові невірно зазначено як Ра1са замість правильноuо Раїса.
Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом ОСОБА_2 від 11.03.1994 року, посвідченим державним нотаріусом ХДНК № 2 ОСОБА_3 за реєстровим № 1-2141, на квартиру АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_2, померлої 16.10.2012 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в апеляційний суд Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк від дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні, - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів від дня отримання копії рішення суду.

Суддя: О.І. Клименко