Справа № 2-п-276/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2013 року Соломянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Войцеховській М.В.,

розглянувши заяву про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 13.11.2012 року позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість станом на 15.05.2012 року за Кредитним договором №228-Ф/08 від 18.04.2008 року, що включає: заборгованість по кредиту строкову в розмірі 95500,00 доларів США, заборгованість по кредиту прострочену в розмірі 4000,00 доларів США, заборгованість по процентам поточну в розмірі 543,85 доларів США, заборгованість про процентах прострочену в розмірі 3550,02 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 12374,99 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 10136,99 грн., штраф за невиконання умов Договору іпотеки від 18.04.2008 року в сумі 44700,00 грн. та судовий збір у розмірі 3219,00 грн.

08.10.2013 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 13.11.2012 року, посилаючись на поважність причин неявки, оскільки він не був повідомлений про дату судового засідання, на якому було ухвалено рішення, і, до того ж, не отримував ухвалене рішення, а про його винесення дізнався лише після того, як 24.09.2013 року отримав поштове повідомлення про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, з рішенням суду відповідач категорично не погоджується, оскільки вважає, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, в звязку з чим судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

А саме відповідач посилається на те, що єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунку між резидентами на території України є гривня, а надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливо при дотриманні субєктами господарських відносин імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Разом з тим, він вважає, що оскільки у сторін на час укладення валютного кредитного договору не було індивідуальної ліцензії на одержання та надання валютного кредиту, то такий договір мав би бути визнаний судом недійсним, а тому позов не підлягав до задоволення.

На підставі зазначеного відповідач ОСОБА_1 просить скасувати та переглянути заочне рішення суду від 13.11. 2012 року.

Представник позивача в судове засідання надав письмові заперечення проти заяви про перегляд заочного рішення, якими просив заяву залишити без задоволення, оскільки викладені відповідачем ОСОБА_1 в заяві обставини є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з того, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд справи, однак поважності причин неявки не повідомив, а також документально не підтвердив поважність причини в заяві про перегляд заочного рішення.

Крім того, позовні вимоги банку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в доларах США, а не в національній валюті України, обґрунтовані тим, що кредит позивальнику був наданий саме в доларах США, а тому є правомірними, що також підтверджується постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінального справ №5 від 30.03.2012 року, п.12 якої розяснено, що у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст.533 ЦК України.

Також представник позивача зазначив, що 21.07.993 року Національним банком України АБ «Укргазбанк» була видана ліцензія №123 на право здійснення банківських операцій, а саме операцій з валютними цінностями, на підтвердження чого надав відповідну копію.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про розгляд заяви повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд вважає за можливе розглянути заяву про перегляд заочного рішення у відсутності сторін, оскільки їх неявка згідно ч.1 ст.231 ЦПК України не є перешкодою для розгляду заяви.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Пункт 30 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року встановлює, що заочний розгляд судом цивільної справи відповідно до ст. 224 ЦПК України допускається у тому разі, коли відповідач або всі відповідачі у справі, якщо їх було кілька, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду, не зявилися в судове засідання при відсутності в ньому їх представників і від них не надійшло повідомлення про причини неявки чи зазначені ними причини визнані неповажними і проти такого розгляду справи не заперечує позивач та ним не було змінено предмета або підстави позову чи розміру позовних вимог.

Крім того, Верховним Судом України листом №6-11 ще 27.09.2010 року було дано розяснення, що питання ухвалення заочного рішення урегульоване ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за змістом якої незалежно від того, це перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тобто, однією з необхідних умов для заочного провадження є неявка відповідача в судове засідання. Неявкою відповідача є його фактична відсутність в залі судового засідання при розгляді справи по суті. При цьому необхідно враховувати, що неявкою відповідача є його особиста відсутність, а також відсутність його представника.

Окрім того, скасування заочного рішення можливе лише за умов одночасної наявності згаданих у ст. 232 ЦПК України обставин. У даному випадку такі обставини відсутні, що підтверджується наступним.

У своїй заяві відповідач ОСОБА_1 посилається на поважність причин неявки, оскільки він не він не був повідомлений про дату судового засідання на якому було ухвалено рішення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи 23.10.2012 року, що підтверджується заявою його представника про перенесення судового засідання з відповідної дати. А також він був завчасно повідомлений про час та місце судового розгляду справи на 13.11.2013 року за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчить поштове повідомлення про вручення, яке міститься в матеріалах справи. А отже, відповідач відповідно був обізнаний про предявлені до нього вимоги та не позбавлений можливості надати заперечення по справі та/або заяву про відкладення розгляду справи.

За таких обставин, викладене свідчить про нехтування відповідачем своїми зобовязаннями добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Крім того, в якості своїх заперечень проти позову відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що у сторін на час укладення валютного кредитного договору не було індивідуальної ліцензії на одержання та надання валютного кредиту, тому такий договір мав би бути визнаний судом недійсним, а тому позов не підлягав до задоволення. Між тим, такі доводи відповідача жодним чином не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд досліджував правомірність предявлених вимог в частині стягнення заборгованості в іноземній валюті та надав відповідне обґрунтування щодо їх законності.

Крім того, як вбачається з посилань відповідача в заяві про перегляд заочного рішення, останній не заперечує, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливо при дотриманні субєктами господарських відносин імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії.

Таким чином, наявна ліценція у АБ «Укргазбанк» №123 на право здійснення банківських операцій, в тому числі операцій з валютними цінностями, видана 21.07.1993 року Національним банком України, спростовує його твердження про відсутність у позивача на час укладення валютного кредитного договору повноважень на видачу кредиту в іноземній валюті.

За таких обставин, в заяві про перегляд заочного рішення заявник не виклав жодних заперечень проти вимог позивача та не зазначив жодних фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, та які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, та слугували б на користь відповідача і давали б суду підстави для постановлення іншого рішення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про перегляд заочного рішення Соломянського районного суду м. Києва від 13.11.2012 року задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.228-232 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: