Справа № 2-2596/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2013 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики неукладеним, третейського застереження недійсним, витребування майна з незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з вказаною позовною заявою, в якій просять суд визнати третейську угоду у вигляді третейського застереження, викладену в п.5.6 договору позики від 20.10.2008 року, недійсною, визнати зазначений договір позики від 20.10.2008 року неукладеним та зобовязати відповідачку передати оригінали документів на нерухоме майно, а саме: оригінал технічного паспорту на житловий будинок за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Тарасівка, вул. Шевченка, 136, виданий КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області», оригінал договору купівлі-продажу від 25.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_4 ( нотаріальний бланк ВКА №270115).

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на те, до кого предявлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких вони звертаються до суду та обґрунтовують свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, та на підставі яких, на їх думку, необхідно вирішувати дані вимоги, і які визначають той засіб захисту права, який вони просять суд застосувати, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, в позовній заяві не окреслений предмет позову, який би характеризував те, на що спрямований позов, не викладені обставини, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги про визнання неукладеним договору, оскільки позовна заява містить посилання на ст.ст. 203, 215 ЦК України, що слугують підставою для встановлення недійсності правочину, проте позовна заява таких вимог не містить. Крім того, ці норми не встановлюють правові підстави для визнання правочину неукладеним.

Крім того, висунута позивачами вимога щодо визнання договору неукладеним відповідно до розяснень, викладених в постанові Пленуму ВССУ від 06.11.2009 року, не відповідає можливим способам захисту.

До того ж, заявлення позивачами вимог про визнання договору позики 20.10.2008 року неукладеним суперечить заявленій вимозі про визнання частини договору позики від 20.10.2008 року недійсним.

Також, звертаючись до суду з вимогою щодо зобовязання відповідачки передати документи на нерухоме майно позивачі посилаються на правила ст.1212 ЦК України, однак не викладають підстави покладення на неї визначеного ними обовязку та не зазначають докази в підтвердження обґрунтування заявленої вимоги або наявність підстав для звільнення від доказування, не визначаючи, яке саме майно має було безпідставно набуте відповідачкою та підлягає поверненню їм.

Таким чином, позивачі, звертаючись до суду з висунутими вимогами до відповідачки, не викладають обставин з приводу того, які саме права їх порушені відповідачкою, якими саме її діями і всупереч яким нормативним актам та з якими правовими наслідками та як вони між собою взаємоповязані та стосуються даного спору, оскільки позовна заява цього не містить.

Крім того, зі змісту договору позики від 20.10.2008 року вбачається, що позивачі укладали його як фізичні-особи підприємці, а звертаються до суду як фізичні особи, що не відповідає субєктному складу правовідносин, що випливають з договору позики.

За таких обставин вбачається, що в позові не визначений предмет спору, який представляє собою матеріально-правову вимогу, що витікає зі спірних матеріально-правових відносин, та характеризує те, на що спрямований позов та чим передбачений такий шлях поновлення і яких саме порушених прав, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачкою не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних звязків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивачки кожним з відповідачів, є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачам необхідно викласти обставини в обґрунтування предявлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які їх права, свободи чи інтереси були порушені та ким саме, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який вони просять застосувати, а також на докази в підтвердження кожної обставини на обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики неукладеним, третейського застереження недійсним, витребування майна з незаконного володіння залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачами ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: