Справа № 146/2006/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2013 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

при секретарі Бойко Т.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 20 липня 2012 року померла його тітка ОСОБА_2, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 3,22 га на території Марківської сільської ради, належній покійній на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ВН №062123, виданого Марківською сільською радою Томашпільського району Вінницької області 31 січня 2002 року.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_2 за заповітом, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 немає.

Позивач відповідно до діючого на момент смерті ОСОБА_2 законодавства спадщину прийняв, шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори.

Однак, оформити право власності на спадщину через нотаріальну контору позивач не зміг у звязку з розбіжністю між предявленим правовстановлюючим документом та документом вказаним в заповіті.

Враховуючи вищевикладене позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,22 га на території Марківської сільської ради, належної на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 11-ВН №062123, виданого Марківською сільською радою Томашпільського району Вінницької області 31 січня 2002 року ОСОБА_2О, яка померла 20 липня 2012 року.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте від Марківької сільської ради на адресу суду надійшла заява, в якій сільський голова просить розглянути справу за відсутності представників сільської ради, позов підтримує повністю та просить його задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 липня 2012 року в с. Марківка Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_2 (а. с. 5).

Ще за життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 (а.с. 4).

Згідно заповіту до спадкової маси належить будинок з господарськими будівлями, який розташований по вул. Шкільній, 14 в с. Марківка Томашпільського району Вінницької області та сертифікат на земельну частку (пай) серії ВН 0116196.

Проте, як вбачається з відповіді державного нотаріуса, спадкоємець ОСОБА_1 не може отримати спадщину в зв"язку з тим, що існує розбіжність між предявленим правовстановлюючим документом та документом вказаним в заповіті.

Судом встановлено, що при складанні заповіту 29 червня 2000 року право власності на землю засвідчувалось сертифікатом, а з часом назва правовстановлюючого документа змінилась на «Державний акт».

Відповідно до п. 17 перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Також, як вбачається з довідки виданої виконавчим комітетом Марківської сільської ради Томашпільського району, до складу спадкового майна померлої ОСОБА_2 входить вищезазначена земельна ділянка, належна померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН №062123, виданого Марківською сільською радою Томашпільського району Вінницької області 31.01.2002 року взамін сертифіката серії ВН №0116196 (а.с.9).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 спадщину прийняв, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину в звязку з розбіжностями між предявленим правовстановлюючим документом та документом вказаним в заповіті

Тобто позивач ОСОБА_1 фактично позбавлений права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті тітки ОСОБА_2

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, так як ОСОБА_1 єдиний спадкоємець за заповітом, спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв, відповідно позивач набув прав та обовязків спадкодавця, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на нього, яке за позивачем має бути визнано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1216-1218, ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1-3, 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 15, 57-62, 64, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 3,22 га на території Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, що належала спадкодавцю ОСОБА_2, яка померла 20 липня 2012 року в с. Марківка Томашпільського району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Скаковська І. В.