№ 2/202/2217/2013
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 вересня 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Зосименко С.Г.

при секретарі Котула А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у березні 2012 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на те, що 19.07.2005 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 599522, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 4100 Євро, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,20% на рік з кінцевим терміном повернення 19.07.2006 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки від 20.10.2010 року. Відповідач ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 13.03.2012 року у розмірі 9037,80 Євро, яка складається з наступного: 3480,61 Євро заборгованості за кредитом, 5278,32 Євро заборгованість по процентам за користування кредитом, 278,87 Євро заборгованість по комісії за користування кредитом. Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 599522 від 19.07.2005 року у розмірі 8083,60 Євро, та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму у розмірі 10000 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував. Суду пояснив, що термін повернення боргу був визначений 19.07.2006 року. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 цього ж кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позов був поданий банком у березні 2012 року, тобто банк звернувся до суду із пропуском строку позовної давності. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ПАТ А-Банк у судове засідання не зявився. Причину неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_1 А.П.19.07.2005 року укладено договір № 599522 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки ЕС/МС PLATINUM, валюта карткового рахунку Євро, термін дії картки один рік (а. с. 8). Згідно додаткової угоди № 1 від 19.07.2005 року (а. с. 9) строк дії картки встановлено червень 2006 року, сума первісного внеску на картковий рахунок 200 Євро, кредитний ліміт 4100 Євро, базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору 13,2% річних, строк дії кредитного ліміту строк дії картки.

20.10.2010 року між позивачем та відповідачем ПАТ Акцент-Банк був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 599522 від 19.07.2005 року (а. с. 6-7).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано доказів укладання з відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору № 599522 від 19.07.2005 року. Між позивачем та відповідачем тільки було укладено договір про відкриття карткового рахунку. Крім того, позивачем не надано доказів отримання будь-яких коштів за цим договором, враховуючи те, що строк дії картки закінчився у червні 2006 року і позивач не надав даних щодо продовження цього строку. До позовної заяви було додано розрахунок заборгованості (а. с. 4) за кредитним договором № 599522 від 19.07.2005 року, відповідно до якого станом на 22.05.2008 року виникла заборгованість у розмірі 3480, 61 Євро, однак доказів користування картковим рахунком до 22.05.2008 року позивачем не надано. Інших даних щодо наявності заборгованості ОСОБА_1 за договором про відкриття карткового рахунку позивачем не надано. Тому суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з відповідачів не стягуються.

Керуючись ст. 526 ЦК України, ст.ст.11, 15, 27, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко