Справа № 742/191/13-ц Провадження № 22-ц/795/1246/2013 Головуючий у I інстанції: Зарічна Л. А.
Категорія: цивільна Доповідач: Іваненко Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

07 червня 2013 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді Іваненко Л.В.,

Суддів:Ішутко В.М., Харечко Л.К

При секретарі Шкарупі Ю.В.,

За участю: представника ОСОБА_3- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 05 квітня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні господарською будівлею,

в с т а н о в и в :

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 05 квітня 20013 року постановлено усунути перешкоди у доступі ОСОБА_5 до господарсько-побутової будівлі ( сараю) шляхом встановлення хвіртки в огорожі шириною 0,9 м. від точки В і в бік точки Б, як показано в додатку № 1 до висновку судової будівельно-технічної експкртизи від 12 березня 2013 року.

Позовні вимоги про встановлення межі земельної ділянку та порядку користування земельними ділянками залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 57,35 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати вказане рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права, вказуючи серед інших порушень, допущених судом, порушення принципу диспозитивності в частині визначення способу захисту порушеного права позивача на розсуд суду, поза межами вимог ОСОБА_5, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5- скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині позовних вимог нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухваливши рішення про усунунення перешкод у доступі ОСОБА_5 до господарсько-побутової будівлі ( сараю) шляхом встановлення хвіртки в огорожі шириною 0,9 м. від точки В і в бік точки Б, як показано в додатку № 1 до висновку судової будівельно-технічної експкртизи від 12 березня 2013 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є співвласницею сараю розташованого на території домоволодіння по АДРЕСА_1, а тому повинна мати право вільного доступу до належної їй на праві власності сараю для забезпечення влаштування необхідних інженерно-технічних заходів та догляду за вказаним нерухомим майном.

В наведеній частині рішення суду не можна визнати законним та обгрунтованим, оскільки воно постановлено з порушенням вимог закону, прав та інтересів сторін.

З матеріалів справи встановлено, що на підставі договору дарування від 26.04.2004 року ОСОБА_5 на праві власності належить квартира №1 та1/7 частина сараю В-1 , що становлять 2/5 частини будинку АДРЕСА_1. Зазначене майно розташовано на земельній ділянці териториальної громади м. Прилук площею 1692,32 кв.м.

Господарський сарай, з приводу якого виник спір, згідно з планом, що міститься в матеріалах справи ( а.с.60 ) , розташований упродовж межі з суміжною земельною ділянкою АДРЕСА_2 , на якій знаходиться будинок , що належить на праві власності ОСОБА_3.Враховуючи наведене, а також те, що відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на створення для позивача перешкод в обслуговуванні належної їй господарської споруди, висновок суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Положеннями ст.391 ЦК України передбачено, що лише при навності перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном його власник вправі вимагати усунення таких перешкод.

Відсутність у позивача можливості проходу на суміжну земельну ділянку з метою обслуговування належної їй госодарської будівлі не є обставиною, що свідчить про порушення відповідачем її права, оскільки суміжна земельна ділянка не була передана в її користування згідно з положеннями закону, а відтак підстави для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном відсутні.

Фактично , заявивши даний позов, позивач мала намір в судовому порядку встановити право користування чужим майном для задоволення власних потреб з обслуговування нерухомого майна, проте в порядку передбаченому законом позовні вимоги не заявляла, скориставшись способом захисту права, який не відповідає за даних обставин вимогам закону .

Окрім наведеного, судом першої інстанції було порушено принцип диспозитивності цивільного судочинства, прописаний у ст. 11 ЦПК України, та застосовано спосіб захисту права, про який позивач не просила, оскільки суд постановив рішення про усунення перешкод шляхом встановлення хвіртки шириною 0,9 м. в огорожі, позивач же ставила питання про знесення огорожі та надання їй вільного доступу до стіни будівлі з боку садиби по АДРЕСА_2 .

Керуючись ст.ст.120,152 ЗК України, ст.391 ЦК України,ст.ст.88,303,309, 313,314,316,317,319 ЦПК України, апеляційний суд ,

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити. Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 05 квітня 2013 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні господарською будівлею та розподілу судових витрат скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні господарською будівлею відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 57 ( п"ятьдесят сім ) грн. 35 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: Судді: