17.12.2013.
№ 6/642/261/13

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Іванісової Л. О.,

за участю секретаря Бондаренко В. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові подання державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського місбкого управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в:

Державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського місбкого управління юстиції (далі - Ленінського ВДВС ХМУЮ) ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, посилаючись на те, що на виконанні Ленінського ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавчий лист по справі № 2024/6593/12, виданий 18.12.2012 року Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не меньше 30 % прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, починаючи з 23.08.2012 року, до досягнення дитиною повноліття. Боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано, він має невиконані зобов'язання на території України та ухиляється від їх виконання.

Суд, вивчивши матеріали подання, вважає, що воно не підлягає задоволенню через наступне:

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст. 6 Закону Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням до виконання зобовязань (п. 5 цієї статті).

Згідно з ч. 8 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 при наявності обмежуючих обставин, за яких громадянину може бути тимчасово відмовлено у виїзді з України, а саме якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, паспорт громадянина України для виїзду за кордон може бути тимчасово затримано або вилучено службовою особою контрольно-пропускного пункту Державної прикордонної служби. За таких обставин суд вважає за необхідне визнати наявність обмежуючих обставин, за яких громадянину може бути тимчасово відмовлено у виїзді з України.

Згідно ст. 1 Закону Про виконавче провадження виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, отже термін відмови відповідачу у виїзді за межі України спливає після повного завершення судового провадження у справі, включаючи повне виконання рішення суду.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як повязаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Матеріали, що надійшли до суду, не містять жодних даних, які б свідчили про виконання дій, спрямованих на виявлення у боржника майна чи грошових коштів, на які б було можливо звернути стягнення, про вжиття виконавцем заходів примусового стягнення, щоб вказувало на здійснення виконавцем всіх можливих та необхідний дій з метою виконання рішення. Крім того, доказів на підтвердження доводів про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням зобовязань та має намір покинути територію України не надано.

За таких обставин на даний час, передбачених вищезазначеним Законом, підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за кордон не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 377-1 ЦПК України, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, п. 8 ст. 19 Закону Про державну прикордонну службу України, ст. 1 Закону Про виконавче провадження, ст. 6 Закону Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, ч.8 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні подання державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя - Л.О. Іванісова