ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1624/13-ц
Провадження № 2/362/1176/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2013 року Васильківський міськрайонний суд Київської област у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

при секретарі - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

в с т а н о в и в:

У березні 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просить визнати угоду, укладену між нею та ОСОБА_3, щодо купівлі-продажу належних ОСОБА_3 17/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул. П.Комуни, 34, у м. Василькові Київської області, дійсною.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у серпні 2002 року вона вирішила продати належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а за виручені від продажу квартири кошти купити квартиру у м. Василькові Київської області. Дізналася, що у м. Василькові продається 17/50 частин житлового будинку № 34, розташованого по вул. П. Комуни, які належать відповідачу. На пропозицію позивача продати їй частину будинку відповідача ОСОБА_3 відповіла згодою. Після обговорення умов договору купівлі-продажу будинку дійшли до спільної домовленості про те, що відповідач продає їй належні їй 17/50 частин вказаного будинку за 3 500 доларів США з урахуванням боргів та вартості підключення до будинку газу, води, електроенергії та каналазації, оскільки за систематичні невнесення відповідачем платні за комунальні послуги від квартири було відключено газ, воду, електроенергію та каналізацію.

Після проплати позивачем заборгованості за комунальні послуги, суму вартості будинку було зменшено до 3000 доларів США і врешті кінцеву ціну будинку ними за взаємною згодою було визначено в 3 400 доларів США.

Позивач зазначає, що на виконання згаданої угоди нею та її цивільним чоловіком ОСОБА_4 10 серпня 2002 року, 2 жовтня 2002 року та 2 грудня 2002 року було сплачено відповідачу ОСОБА_5 зазначену в угоді суму, а відповідач, прийнявши сплачені ними кошти в присутності своєї тітки ОСОБА_6, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, тут же передала їх своїй тітці, яка на прохання відповідача, оскільки остання посилалася на те, що й неї поганий почерк, 10 серпня 2002 року та 2 жовтня 2002 року написала позивачу розписку про одержання згаданих сум. При цьому, як зазначає позивач, пояснила їм, що сплачені ними кошти вона приймає від відповідача за прохання самого відповідача для того, щоб за ці кошти купити відповідачу житло у м. Фастові, оскільки відповідач фактично являється хронічним алкоголіком і тому ці кошти може витратити на придбання алкогольних напоїв.

Відповідач, на виконання згаданої угоди, після внесення нею, позивачем, 2 жовтня 2002 року більшої частини обговореної суми, а саме 2 200 доларів США, передала їй ключі від належної їй частини будинку і вона офіційно, з письмової згоди відповідача ОСОБА_3, переїхала жити в будинок № 34 по вул. П. Комуни у м. Василькові.

Договору купівлі-продажу17/50 частин вказаного будинку на той час оформлено не було, оскільки відповідач, одержаши гроші, заявила позивачу, що не може оформити договору купівлі-продажу, оскільки у неї ще не оформлені належним чином всі документи, необхідні для його нотаріального оформлення, у звязку з чим попросила почекати позивача з його укладенням.

В подальшому, дізнавшись, що відповідач ввела її в оману, одержавши гроші, заявила, що не може оформити договір купівлі-продажу, позивач попросила її надати їй офіційне нотаріально завірене доручення, яким би уповноважила її на свій розсуд керувати і розпоряджатись належною відповідачці частиною будинку з правом його продажу від її імені.

21 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу ОСОБА_7 було оформлено та надано таке доручення від імені ОСОБА_3

Надалі, як зазначає позивач, відповідач запевнивши її, що вона як тільки оформить право власності на будинок, відразу ж укладе з нею договір купівлі-продажу належної їй частини будинку, забравши з собою всі документи на будинок, в т.ч. домову книгу, пояснивши, що вони їй необхідні для оформлення документів про право власності. Потім почала ухилятися від нотаріального оформлення укладеної між ними угоди та від зустрічі з позивачем.

Про місцезнаходження відповідача та про те, що вона оформила право власності на будинок з надвірними приміщеннями по вул. П. Комуни, 34, у м. Василькові, позивачці стало відомо лише у 2012 році в процесі розгляду у Васильківському міськрайонному суді Київської області справи за позовом Васильківського міжрайонного прокурора до неї про її виселення з будинку.

Таким чином, враховуючи усі вищевикладені обставини справи, беручи до уваги те, що заселившись в будинок позивач зробила у ньому капітальний ремонт, почала в ньому жити, переоформила на своє імя усі договори на оплату комунальних послуг, вона вважає себе добросовісним набувачем і тому звернулася до суду з даним позовом.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Просили позов задовольнити з викладених у ньому підстав.

Представника відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити.

Допитана у якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що знає позивачку з 2001 року, вони разом працювали, позивачка попросила її допомогти зробити ремонт в придбаному в 2002 році будинку, на що вона погодилася. Вона бачила, що ОСОБА_3 разом зі своєю тіткою ОСОБА_9 зустрічалася із позивачкою і її цивільним чоловіком, який займався покупкою цього будинку. Хто писав розписки свідку не відомо, яка сума коштів передавалася вона також не знає, але бачила, що ОСОБА_3 передавала якісь документи на будинок.

Допитана у якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що знайома з позивачкою приблизно 15 років, вони дружать сімями, саме вона і розповіла позивачки про те, що відповідачка хоче продати свою частку будинку. Відповідачку знає тільки через чоловіка брата, який разом із відповідачкою часто зловживав алкогольними напоями. Через чоловіка брата вона дізналася, що відповідачка хоче продати свій будинок, вона попросила його домовитися про їх зустріч. Коли вони зустрілися, то відповідачка сказала, що домовлятися про продаж будинку буде тільки в присутності своїй тітки. За яку суму коштів домовилися продати будинок свідку не відомо. Дітей, які б проживали разом із відповідачкою, свідок не бачила.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 2 жовтня 2002 року ОСОБА_6 надано розписку про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_11 передали їй в рахунок оплати за будинок 34, кв. 1 по вул. П.Комуни у м. Василькові 1 500 доларів США. Всього вартість продажі повинна скласти 3000 доларів США без урахування боргів та вартості оформлення документів купівлі-продажу, які оплачує ОСОБА_4 (а.с.6).

10 серпня 2007 року ОСОБА_6 надано розписку про те, що вона отримала завдаток в розмірі 700 доларів США за будинок в АДРЕСА_2, загальна сума вартості будинку 3500 доларів США з урахуванням боргів (а.с.5).

З розписки від 2 жовтня 2002 року вбачаться, що ОСОБА_3 надала дозвіл щодо користування її будинком у звязку з тим, що надано завдаток в рахунок часткової оплати в розмірі 2 200 доларів США, отриманих її тіткою ОСОБА_6 Іншу частину суми у розмірі 800 доларів США ОСОБА_4 повинен сплатити при оформленні договору купівлі-продажу будинку 34, кв. 1 по вул. П.Комуни у м. Василькові (а.с.8).

Як вбачаться з нотаріально посвідченого доручення від 21 жовтня 2002 року, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 керувати та розпоряджатися належною її частиною житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2. Доручення видано строком на 3 роки до 21 жовтня 2005 року (а.с. 9).

З договору позики від 10 серпня 2002 року вбачається, що ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_12 10 600 грн., що еквівалентно 2 000 доларам США по ринковому курсу продажу долара на момент укладання договору, строком до 10 жовтня 2002 року (а.с.10).

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 1 жовтня 2002 року, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_12 купила квартиру № 48, яка знаходиться в селищі Макарів Київської області по вул. Проектній в будинку № 3. Продаж цей вчинено за 14601 грн., які продавець одержав повністю від покупця до підписання цього договору (а.с.11).

Із довідки виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 30 січня 2002 року № 2085 вбачається, що ОСОБА_3 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 і займає житлову площу 23,6 кв.м. (а.с.12).

29 квітня 2005 року ОСОБА_3 набула право власності на нерухоме майно, а саме 17/50 частин будинку 34, кв. 1 по вул. П.Комуни у м. Василькові, що підтверджується копіє свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 130342 (а.с.13).

Як вбачається із інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15 березня 2012 року № 343, ОСОБА_3 є власником 17/50 частин будинку 34, кв. 1 по вул. П.Комуни у м. Василькові, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 29 квітня 2005 року (а.с.14).

З дублікату договору дарування від 28 січня 1999 року вбачається, що ОСОБА_13 подарував, а гр. ОСОБА_3 прийняла у дар належні ОСОБА_13 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться в м. Василькові, Київської області по вул. П.Комуни, 34 (а.с.92-93, 95-96).

Із відповіді на запит від 20 лютого 2012 року, наданої СГІРФО Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та її син ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4 значаться зареєстрованими за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.61).

Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 30 листопада 2009 року № 482 вирішено зберегти житло на праві користування за адресою: м. Васильків, вул. П.Комуни, 34, за малолітнім ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.55).

Як вбачається із заяви від 2 жовтня 2002 року, ОСОБА_3 зверталася до начальника Васильківського БТІ для оформлення свідоцтва про права власності на належну їй частину квартири АДРЕСА_3 (а.с.99).

Оскільки спірні правовідносини мали місце в 2002 році, суд вважає за необхідне застосувати норми Закону, який діяв на момент виникнення правовідносин.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ), договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією стороною є громадянин.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ), нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених в законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою ст. 48 Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року "Про судову практику про визнання угод недійсними", якщо нотаріально не посвідчена угода, яка відповідно до чинного законодавства, підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

Судом не може бути визнаний дійсним такий договір, який на момент його укладення міг бути укладений сторонами з дотриманням вимог закону. На час складення сторонами розписки від 2 жовтня 2002 року договір купівлі-продажу нерухомого майна не міг бути укладений між сторонами, оскільки у ОСОБА_3, якій було подаровано спірне майно, був відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ на будинок.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не доведено факт укладання угоди купівлі - продажу нерухомого майна та узгодження між сторонами всіх істотних її умов, зокрема, щодо обєкту продажу - будинку, а також не доведено, чи було узгоджено ціну будинку, чи бажала ОСОБА_3 продавати будинок саме позивачці, чи отримала саме відповідачка кошти, чому договір не було нотаріально посвідчено тривалий час (з 2002 року по день звернення до суду); суду також не було надано доказів того, що відповідачка умисно ухилялася від нотаріального посвідчення договору, у звязку з чим позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 47, 48, 153, 224, 227 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ), ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 12 серпня 2013 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко