Справа № 2-1607/13
У Х В А Л А

06 лютого 2013 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/5 частину будинку № 36 по вул. Тараса Шевченка (Жуляни) у м. Києві.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням фактів та посиланням на докази, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Вивченням матеріалів позовної заяви встановлено, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, тобто ті юридичні факти, якими обґрунтовує свої вимоги про визнання права власності за нею відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, не зазначені докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, позивачка, звертаючись до відповідачів з вимогою визнати за нею право власності на 1/5 частину будинку, не зазначає правові підстави предявлення такої вимоги, а посилається лише на норму ст.331 ЦК України, яка регулює позасудовий порядок набуття права власності на новостворене майно та по своїй суті встановлює момент набуття права власності у особи, який надає їй підстави для його реєстрації, однак не є тією правовою підставою для захисту порушеного права власності в судовому порядку.

Таким чином, зміст позовної заяви свідчить, що позивачкою не викладені обставини щодо обґрунтування підстав та предмету позову, тобто, які права позивачки порушені, якими саме діями кожного із відповідачів, а також за яких обставин як правових підстав та яким саме нормативним актом передбачений таких спосіб захисту прав та інтересів позивачки та яким чином.

Крім того, посилаючись на норму ч.3 ст.355 ЦК України, позивачка вказує на те, що право спільної власності виникає з підстав незаборонених законом, проте не визначає, за яких обставин як правових підстав у неї виникло право спільної власності і з ким саме, з яких підстав за нею має бути визнане право власності і саме на 1/5 частину будинку за вищевказаною адресою, з яких міркувань вона виходила, визначаючи таку частку права власності у будинку, посилаючись при цьому на прийняття нею участі у будівництві надвірних будівель і споруд та оплаті комунальних платежів і витрат на поточне утримання будинку.

Зазначення цих обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних звязків. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначена суть позовних вимог, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та доказування.

Згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову, є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Отже, позивачці необхідно визначити предмет позову, в обґрунтування вимог викласти обставини справи як правові підстави відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини із посиланням на докази в підтвердження викладених обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у статтях 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачкою ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: