Справа 2/337/1855/2013 року
Провадження № 337/4051/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2013 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

при секретарі Чередниченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ :

В липні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що їй на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. Вона є літньою людиною, багато хворіє, проживає в квартирі сама. Син ОСОБА_4 пообіцяв доглядати її до смерті, сплачувати комунальні послуги, якщо їх домовленість буде оформлена нотаріально. 09.03.2005 року вона підписала у нотаріуса текст договору, який не читала. Оскільки вона є глухою, то не чула зміст договору, який розяснювала нотаріус. Вона була впевнена, що посвідчується договір, за яким ОСОБА_4 буде доглядати та утримувати її до смерті. Вважає, що вчинила договір під впливом помилки, що має істотне значення, а тому просить суд визнати його недійсним. Визнати за нею право власності на спірну квартиру. Просила суд поновити їй строк на оскарження договору, визнавши причину поважною, оскільки про укладення договору дарування дізналась у 2013 році.

Позивач та її представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримали, на його задоволенні наполягали. ОСОБА_1 пояснила суду, що вважала, що уклала із сином договір довічного утримання. Вона є глухою, тому не чула, що їй казала нотаріус під час укладення договору, сам текст договору вона не читала.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, просила суд відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених в письмовому запереченні. ОСОБА_4 суду пояснив, що ОСОБА_1 є його матірю. У нього є брат, який проживає в м. Москва. В 2005 році ОСОБА_1 вирішила подарувати йому квартиру, яка їй належить, на що він погодився. Ніяких умов договір не передбачав. Під час укладення договору, нотаріус запитала у ОСОБА_1, чи не боїться вона, що син її вижене з квартири.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, надала суду письмове заперечення проти позову.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, та прийшов до наступних висновків.

09.03.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування, за яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2.

В договорі вказано, що ОСОБА_1 (Дарувальник) уклала договір, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки. Згідно пункту 7 сторони підтверджують, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину, дарування здійснюється без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як морального, так і фізичного.

Суду не було надано доказів, але сторони підтвердили, що ОСОБА_1 є матірю відповідача ОСОБА_4

Судом були допитані свідки, які дали наступні показання.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що в 2005 році зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що вона уклала із сином ОСОБА_4 договір довічного утримання. Вказала, що ОСОБА_1 є глухою з 1987 року.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_1 розповідала їй про те, що у 2005 році уклала із сином ОСОБА_4 договір, за яким він зобовязався утримувати її до смерті. ОСОБА_1 погано чує, вад зору у неї немає.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що декілька місяців проживала в квартирі ОСОБА_1 Вказала, що ОСОБА_1 погано чує, потрібно підвищувати голос щоб розмовляти із нею.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що ОСОБА_1 погано чує, користується слуховим апаратом, читає та пише, користуючись окулярами. В 2005 році ОСОБА_1 розповіла їй, що уклала договір довічного утримання з сином ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що знайома із ОСОБА_1 Вони часто із нею розмовляють, в ході бесіди вона дізналась, що ОСОБА_1 уклала договір довічного утримання із сином. А в 2013 році ОСОБА_1 від дружини ОСОБА_4 дізналась, що насправді був укладений договір дарування.

Згідно з ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність

За змістом ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, тощо. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень ст. 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час посвідчення правочинів визначає обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який

може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні стверджували, що позивач має вади слуху та страждає глухотою. В підтвердження було надано результати обстеження ОСОБА_1 від 24.01.2012 року, крім того посилались на показання свідків. Однак суд ставиться до цих тверджень критично внаслідок наступного.

ОСОБА_1 давала суду пояснення в ході судових засідань, відповідала на запитання головуючого та інших учасників розгляду справи. При цьому будь-яких вад зору у ОСОБА_1 судом встановлено не було. Позивачем було підписано як договір дарування, так і всі процесуальні документи, наявні в матеріалах справи. Нотаріус ОСОБА_3 в своєму письмовому поясненні вказала, що ОСОБА_1 вільно спілкувалась, розповідала про бажання укласти договір дарування. Ці факти дають підстави стверджувати, що ОСОБА_1 розуміла значення своїх дій під час укладення оспорюваного договору, доказів про наявність у неї розладів здоровя на час його укладення суду надано не було.

Договір дарування був посвідчений нотаріусом відповідно до вимог діючого законодавства. Як вказано в тексті договору, приватний нотаріус ОСОБА_3 встановила особу ОСОБА_1, перевірила її дієздатність.

Суд ставиться критично до твердження ОСОБА_1 про те, що вона вважала, що уклала із сином договір, за яким ОСОБА_4 зобовязався утримувати та доглядати її до смерті. Відповідно до положень статей 202-203 СК України син зобов'язаний утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Обовязок ОСОБА_4 утримувати свою матір існує в незалежності від наявності між ними договірних відносин.

Доводи ОСОБА_1 спростовуються її власними поясненнями, даними в ході судового засідання 14.10.2013 року (13:52:05), в яких вона пояснила суду, що нотаріус запитала у неї, чи не боїться вона, що син її вижене з квартири. Це свідчить про те, що ОСОБА_1 чула запитання нотаріуса та розуміла їх значення.

Аналогічні протиріччя встановлені в поясненнях допитаних судом свідків, які вказували, що ОСОБА_1 є глухою. Пояснити, яким чином вони розмовляли в такому разі із ОСОБА_1 вони не змогли.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналізуючи та оцінюючі зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи показання свідків, інші матеріали справи, суд дійшов до висновку про недоведеність неможливість задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведений факт того, що ОСОБА_1 помилялась щодо природу правочину, який вона вчинила. Підстав для поновлення строку оскарження договору судом встановлено не було.

Керуючись 10, 57, 60, 197, 213-215, 234, 235, 256, 259 ЦПК України, 229, 717 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд міста Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: А.М. Котляр