Справа № 2-6224/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2013 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачки 18.10.2013 року звернувся з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, оскільки спільне життя не склалося із-за різних поглядів на життя і виховання дитини, та у звязку із втратою почуття взаємоповаги і любові.

Також просить визначити місце проживання їх спільної дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з позивачкою та покласти судові витрати на відповідача.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі: найменування позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів звязку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання на те, до кого предявлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що позов не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими представник позивачки обґрунтовує позовні вимоги позивачки про визначення місця проживання дитини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких звертається до суду та обґрунтовує свою вимогу відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка, звертаючись до суду з вимогою визначити місце проживання дитини разом з нею, вказує на те, що дитина на даний час проживає разом з нею, проте обставини щодо виявлення бажання відповідача у визначенні місця проживання дитини разом з ним, та/або вчинення останнім дій, які б свідчили про таке бажання та наявність спору про право між сторонами з цього приводу, в матеріалах позову відсутні, що по своїй суті свідчить про досягнення згоди між батьками у визначені місця проживання дитини.

Таким чином, позивачкою не обґрунтовано підстави заявленої нею вимоги, оскільки не викладено жодних обставин як підстав для визначеного нею способу захисту інтересів дитини, не зазначено якими діями або бездіяльністю відповідача порушуються права та інтереси дитини, які б надавали привід позивачці на вирішення даного питання в судовому порядку, т. я. норми ст. 161 СК України передбачають, що органом опіки та піклування або судом вирішується спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини, лише в разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

Крім того, в поданій позовній заяві не викладені обставини щодо обєднання в одній позовній заяві кількох вимог в одному провадженні, вирішення яких по своїй суті не залежать один від одного та лише може ускладнити розгляд справи.

Таким чином, позовна заява не містить обставин, якими позивачка обґрунтовує своє право вимоги до відповідача відповідно до норм матеріального права, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто саме, які права позивачки та/або дитини порушені, якими діями відповідача, який характер мають правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем саме з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях поновлення і яких саме порушених прав, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх саме порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних звязків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача відповідачем, є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачці необхідно викласти обставини в обґрунтування предявлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які її та/або дитини права, свободи чи інтереси були порушені відповідачем, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який вона просить застосувати, з посиланням на обставини як правові підстави, а також на докази в підтвердження кожної обставини на обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачкою ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: