Справа № 2-6403/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2013 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Будинкоуправління №12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про виселення житлового приміщення (гуртожитку) без надання іншого житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В :

Представники позивачів 29.10.2013 року звернулися з позовною заявою, в якій просять виселити відповідачку ОСОБА_1 з кімнати №1 квартири гуртожитку по вул. Курська, 7 в м. Києві без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі: найменування позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів звязку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання на те, до кого предявлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що позов не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими представники позивачів обґрунтовує позовну вимогу позовну вимогу, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких звертаються до суду та обґрунтовують вимогу відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі, звертаючись до суду з вимогою виселити відповідачку з займаного житлового приміщення, не зазначають, які права кожного із позивачів порушені діями відповідачки, ким з них здійснюються повноваження щодо утримання будинку та перебування його на балансі, а й відповідно обставини, з яких би вбачалось право вимоги кожного із позивачів на визначену позовну вимогу та право звернення до суду за захистом порушених прав.

Таким чином, позовна заява не містить обставин, якими позивачі обґрунтовують кожен своє право вимоги до відповідачки відповідно до норм матеріального права, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто саме, які права кожного із позивачів порушені, який характер мають правовідносини, що виникли між відповідачкою та кожним із позивачів з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях поновлення і яких саме порушених прав, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом саме своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних звязків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача відповідачем, є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачам необхідно викласти обставини в обґрунтування предявленої ними обома позовної вимоги, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які права, свободи чи інтереси кожного були порушені відповідачкою, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який кожен з них просить застосувати по відношенню до себе, з посиланням на обставини як правові підстави, а також на докази в підтвердження кожної обставини на обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Будинкоуправління №12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про виселення житлового приміщення (гуртожитку) без надання іншого житлового приміщення, залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачами ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: