справа № 462/8542/13-ц
УХВАЛА

11 листопада 2013 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства «Львівський жиркомбінат» на дії та постанову головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1,

встановив:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати акт головного державного виконавця Дзюминської М.В від 30.10.2013 року; скасувати постанову головного державного виконавця Дзюминської М.В від 30.10.2013 року про накладення штрафу; зобов'язати головного державного виконавця Дзюминську М.В звернутися

до суду за роз'ясненням про порядок виконання рішення суду у частині

відновлення карт умов праці за 1992-1997 роки; зобов'язати головного державного виконавця Дзюминську М.В винести постанову про зупинення виконавчого провадження, ВП 39767059, до отримання роз'яснення суду; зупинити дію постанови державного виконавця від 30.10.2013 р. про накладення штрафу до розгляду даної скарги по суті.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом 6 постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13.12.2010 року № 6 передбачено, що за змістом п. 8 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку. Тому судам слід ураховувати, що спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби під час виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору або накладення штрафу, прийнятої під час виконання будь-яких виконавчих документів, у тому числі рішень судів загальної юрисдикції та господарських судів, також належать до адміністративної юрисдикції.

Також у п. 4 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» від 28.01.2013 № 24-152/0/4-13 зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

З аналізу вищевказаним нормативних актів слідує, що до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рі шень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчи нених, допущених) під час примусо вого виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організаці єю та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таким чином, ПАТ «Львівський жиркомбінат», звертаючись до суду зі скаргою в частині її вимог про скасування акту, постанови головного державного виконавця Дзюминської М.В від 30.10.2013 року про накладення штрафу та зупинення дії зазначеної постанови, повинно було звернутися до відповідного адміністративного суду з адміністративним позовом, а не зі скаргою в порядку передбаченому ст. 383 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, у прийнятті скарги в частині вимог щодо скасування акту, постанови головного державного виконавця Дзюминської М.В від 30.10.2013 року про накладення штрафу та зупинення дії зазначеної постанови слід відмовити.

Керуючись ст. 122,383 ЦПК України суд,

ухвалив:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Львівський жиркомбінат» у прийнятті скарги в частині вимог щодо скасування акту, постанови головного державного виконавця Дзюминської М.В від 30.10.2013 року про накладення штрафу та зупинення дії зазначеної постанови, розяснивши скаржнику, що він має право звернутися з відповідним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в 5- денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

Оригінал ухвали.