Справа № 2-2205/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2013 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить суд зобовязати ОСОБА_2 вчинити певні дії, а саме повернути їй отримані від ОСОБА_3 транспортні засоби та визнати за нею право особистої приватної власності на ці транспортні засоби, а саме: КАМАЗ, тип Бортовий-С, модель 5320, номер шасі (кузова, рами, коляски) НОМЕР_1, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, 1984 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САЕ №002864 від 02.10.2010 р.; ГКБ 8350, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3, 1984 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САЕ №002865 від 02.10.2010 р.; ГАЗ 31029, 1994 року випуску, сірого кольору, №дв.4021*476194, №куз.К0160079, №шас.ХТН310090К0160079, ДНЗ 21777ММ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу РМС 143049 від 2000 року.

Також позивачка просить визнати за нею право особистої власності на нерухоме майно, набуте за час шлюбу із ОСОБА_3, а саме на визначений нею перелік меблів, побутової техніки, освітлювальних приладів та інших предметів домашнього вжитку.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на те, до кого предявлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивачка обґрунтовує підстави про покладення на відповідачів обовязку вчинити певні дії, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких звертається до суду та обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, зміст позовної заяви свідчить, що позивачкою не викладені обставини щодо обґрунтування підстав та предмету позову, тобто, які права позивачки порушені, якими саме діями кожного із відповідачів, а також за яких обставин як правових підстав та чим саме передбачений таких спосіб захисту прав та інтересів позивачки, яким чином і які права та інтереси позивачки порушені відповідачем ОСОБА_2, враховуючи, що права власності на вказані нею транспортні засоби визнане рішенням суду за ОСОБА_4, а й відповідно позивачкою не викладено обставин як правових підстав предявлення саме нею вимоги щодо зобовязання відповідача ОСОБА_2 повернути це майно.

Також в позові не викладені обставини, якими позивачка обґрунтовує вимоги про визнання за нею права особистої приватної власності та вказані транспортні засоби, а також на нерухоме майно, набуте за час шлюбу із ОСОБА_3, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка обґрунтовує свої вимоги лише посиланням на норми статей Сімейного кодексу України.

Окрім того, в позові відсутнє посилання на докази, які б підтверджували наявність у сторін вказаного майна та набуття його під час перебування у шлюбі, а також не визначена вартість майна на час предявлення позову та не зазначено доказів в підтвердження викладеному.

До того ж, заявлення позивачкою вимог про визнання права особистої приватної власності на майно, що по своїй суті є майновою вимогою, суперечить визначенню нею предмету позову та його характеру, який, на її думку, є немайновим, що також не обґрунтовано викладенням обставин позивачкою при предявленні позову.

Таким чином, в поданій позовній заяві не викладені обставини, якими позивачка обґрунтовує своє право вимоги до кожного із відповідачів відповідно до норм матеріального права, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто саме, які права позивачки порушені, якими діями кожного із відповідачів та як вони взаємоповязані, тобто який характер мають правовідносини, що виникли між позивачкою та відповідачами саме з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях поновлення і яких саме порушених прав позивачки, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачкою не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних звязків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивачки кожним з відповідачів, є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачці необхідно викласти обставини в обґрунтування предявлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які її права, свободи чи інтереси були порушені та ким саме, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який вона просить застосувати, з посиланням на правові підстави, а також на докази в підтвердження кожної обставини на обґрунтування заявлених вимог.

Крім того, за подання позовної заяви судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв нормами Закону України «Про судовий збір». Разом з тим, сума судового збору позивачкою оплачена у сумі 107,30 грн., що не відповідає розміру заявлених нею вимог.

З огляду на заявлені позивачкою вимоги, які по своїй суті містять майновий характер, судовий збір має бути сплачений позивачкою відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

За таких обставин, враховуючи вимоги позивачки про визнання права власності на рухоме майно вартістю 33500 грн. та транспортні засоби, вартість яких не визначена позивачкою, їй необхідно, визначивши вартість усього майна, в повному обсязі сплатити судовий збір у вказаному вище порядку в залежності від визначеної вартості цього майна на наступні реквізити: розрахунковий рахунок № 0010, Банк отримувача: ГУ ДКУ у м. Києві, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26077951, код банку отримувача (МФО): 820019, код класифікації доходів бюджету: 22030001, отримувач коштів: УДК у Соломянському районі м. Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачкою ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: