Справа №591/7243/13-ц Суддя-доповідач - Таран
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2013 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Таран С.А.,

суддів - Білецького О.М., Собини О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Синтез» ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Синтез», 3-тя особа - ОСОБА_4

про визнання недійсним договору іпотеки,-.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено нікчемність іпотечного договору, укладеного 15 липня 2008 року між Акціонерним банком «Синтез» та ОСОБА_4

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено за необґрунтованістю вимог.

В апеляційній скарзі представника ПАТ АК «Синтез» зазначено, що відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції повністю, вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовано обставини справи відносно подання позову від імені заінтересованої особи особою, яка не має повноважень на ведення справи. А саме при з'ясуванні повноваження представника, який підписав позовну заяву судом першої інстанції, не застосовано норми ЦК України відносно принципів довіреності та доручення за довіреністю, чим порушив норми матеріального права. Відповідно за змістом ст. 3 ЦПК України, ОСОБА_4 не мала права на звернення до суду, оскільки її права та інтереси не порушені. Також зазначено, що позовну заяву у даній справі підписано ОСОБА_5, який не є повіреним належного позивача.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права в частині визнання поважними причин пропуску строку давності, та судом першої інстанції допущено невідповідність висновків суду обставинам справи. Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови у задоволенні заяви відповідача про застосування строків давності та визнання поважними причин пропуску строків позовної давності призвели до неправильного по суті рішення.

Також зазначено, що згідно наявної документації на незавершену будівлю, станом на день укладання іпотечного договору вона не була здана в експлуатацію через неготовність. Позивачем декларації про готовність об'єкта до експлуатації або сертифіката суду першої інстанції не надано.

На думку апелянта факт того, що позивачі зареєстрували в іпотечному будинку неповнолітнього сина має суттєве значення для справи, оскільки нормами закону врегульовано, що реєстрація дитини після укладання іпотечного договору в іпотечному будинку не є підставою для визнання іпотечного договору недійсним (нікчемним).

Апелянтом звернуто увагу на те що, будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладання договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є правовою підставою для визнання такого договору недійсним із підстав невиконання вимог закону про отримання згоди органу піки та піклування.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції у даній справі та ухвалити рішення , яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, апелянта , позивача, її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, що з 11 листопада 1995 року позивач та ОСОБА_4 перебували у шлюбі. Від шлюбу подружжя має спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

15 липня 2008 року між АБ «Синтез» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір та в цей же день (15 липня 2008 року) на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між АБ «Синтез» та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно у вигляді земельної ділянки площею 0,1 га. за адресою АДРЕСА_1 та розташованій на вказаній земельній ділянці незакінченим будівництвом житловий будинок.

Також встановлено, що у зв'язку з невиконанням позивальником своїх обов'язків за кредитним договором рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 червня 2013року було звернуто стягнення на предмет іпотеки та виселено мешканців (в тому числі неповнолітнього ОСОБА_3.)з будинку АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що на час укладення договору іпотеки, тобто на 15 липня 2008 року, синові подружжя ОСОБА_2 ОСОБА_3 було повних 10 років.

З 2004 року і на час укладання договору подружжя ОСОБА_2 були зареєстровані та проживали за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7, 13, 22).

З матеріалів справи вбачається, що будь-якого іншого житла, у якому подружжя ОСОБА_2 або один з них міг постійно чи тимчасово проживати із неповнолітнім сином, немає.

Правильно встановивши вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_4 щодо нікчемності іпотечного договору, укладеного 15 липня 2008 року між Акціонерним банком «Синтез» та ОСОБА_4

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Оскільки з наданих сторонами доказів, встановлено, що на момент укладення договору іпотеки неповнолітній ОСОБА_3 проживав в будинку АДРЕСА_1, вказаний будинок був місцем його проживання, то для укладення договору іпотеки повинна була надана згода органів опіки та піклування , а оскільки такої згоди не було , то оскільки недійсність такого договору встановлена законом , то він є нікчемним.

На думку колегії суддів, такий висновок суду відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи.

Підстави для визнання місця проживання фізичної особи від 10 до 14 років, визначені ч.3 статті 29 ЦК України.

З матеріалів даної справи та справи за позовом ПАТ « Акціонерний банк» Синтез» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки вбачається, що 07 травня 2004 року ОСОБА_4 придбав за договором купівлі - продажу житловий будинок з надвірними та побудовими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1, жилою площею 18 кв.м., загальною площею 35,3 кв.м. ( а.с. 198 справи № 1805/10202/2012р. )

Рішенням Сумської міської Ради від 06.07. 2004 року ОСОБА_4 було надано дозвіл на будівництво нового будинку за вказаною адресою. ( а.с.204 справи № 1805/10202 / 2012 р.) .

Згідно з Примірним регламентом з оформлення документів та контролю з питань реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання ( перебування) фізичних осіб в України , затверджених наказом МВС України від 03.02.2006 року № 96 , який діяв на час укладення договору іпотеки, особи, які проживають у приватних будинках і не обслуговуються житлово - комунальними підприємствами, звертаються безпосередньо до відповідного органу реєстрації особисто з наданням оформленої належним чином будинкової книги. На підставі поданих для реєстрації місця проживання документів уповноваженою особою органу реєстрації заповнюється два примірники талону реєстрації місця проживання та заносяться відповідні відомості із зазначенням адреси житла особи до паспортного документа шляхом прославляння штампа відповідного зразка. У разі реєстрації неповнолітніх дітей до 15 років разом з батьками ( одним з батьків) відомості про їх реєстрацію вносяться до талону реєстрації одного з батьків.

Відповідно до довідок Управління державної міграційної служби України в Сумській області ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровані будинку АДРЕСА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 30,31 справи №1805)

Згідно довідки Управління державної міграційної служби України в Сумській області ( а.с. 191 справи № 1805) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований разом зі своєю матір'ю ОСОБА_2, як неповнолітня дитина, за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 зареєстрована з ІНФОРМАЦІЯ_2.

З довідки школи № 1 вбачається , що ОСОБА_3 навчався в даній школі з 2004 рік з 1 по 11 клас та проживав за адресою АДРЕСА_1 ( справа 1805 а.с. 215 ).

Вказані дані підтверджують, що неповнолітній ОСОБА_3 мешкав та був зареєстрований за місцем мешкання батьків в іпотечному будинку на час укладення договору іпотеки.

Те, що реєстрація неповнолітнього ОСОБА_3 була після досягнення ним 16 років, проставлена у домової книзі, не спростовує факту його мешкання та реєстрації в талоні реєстрації його матері у даному будинку.

Відповідно до ст. 3 Конвенції « Про права дитини» , схваленою резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989року , ратифікованої Постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року № 789-Х11 , усіх діях щодо дітей , незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкрашому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини другої та третьої ст. 18 Закону « Про охорону дитинства» діти власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами , які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Наведені положення узгоджуються із вимогами частини другої ст. 64 ЖК та частини першої ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Довідка квартального від 23.08. 2008 року ( а.с. 22) не спростовує висновків суду про фактичне мешкання неповнолітнього та реєстрацію його в реєстраційному талоні його матері на час укладення договору іпотеки.

Таким чином, отримання батьками дозволу органу опіки та піклування на укладення договорів , які підлягають нотаріальному посвідченню та спеціальній реєстрації, є необхідним не тільки, коли ці договори стосуються майна дитини, але і тоді , коли вони стосуються її майнових прав, зокрема права на користування приміщенням. Отримання такого дозволу є необхідною умовою законності відповідного правочину.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин , якій вчиняється батьками не може суперечить правам та інтересах їхніх малолітніх, неповнолітніх дітей.

З урахуванням приведеного , на думку колегії суддів , суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку , що договір іпотеки не відповідає вимогам закону.

Посилання апелянта, що згідно наявної документації на незавершену будівлю, станом на день укладання іпотечного договору вона не була здана в експлуатацію через неготовність, не спростовують висновків суду, оскільки позивачка з чоловіком та дітьми поселилася в старий будинок , який вони придбали до будівництва іпотечного будинку.

Не може колегія суддів погодитися про необхідність застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи, позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

З урахуванням вимог цього закону, позивачка про порушене право свого неповнолітнього сина дізналася після звернення банку з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, порушено право неповнолітньої дитини, яка на даний час не досягла повноліття.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та трактуванні норм законодавства у розумінні апелянта, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду.

За таких обставин, коли суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.303, 1.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Синтез» ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2013 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -