Справа № 2-6679/13
У Х В А Л А

15 листопада 2013 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на його корить завдану йому внаслідок ДТП матеріальну шкоду в розмірі 2846, 46 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., а також судовий збір.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання на те, що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення на докази, що підтверджують ці обставини. Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких позивач звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, в поданій позовній заяві позивач, звертаючись з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, вказує на те, що страхова компанія, якої на момент ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальності відповідача перед третіми особами, відмовила йому у виплаті страхового відшкодування, оскільки він не звернувся до цієї організації у встановлений строк, тому вважає, що завдану йому матеріальну та моральну шкоду має відшкодувати відповідач.

Таким чином, вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами була застрахована у страховій компанії, проте позивач, звертаючись з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до відповідача, не викладає обставин в обґрунтування правових підстав відповідного звернення, а посилається лише на норми ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, які передбачають загальні підстави відповідальності за матеріальну та моральну шкоду, завдану неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особи, проте не є тими правовими підстава настання відповідальності у особи, цивільно-правова відповідальність якого на момент завдання шкоди перед третіми особами була застрахована.

За таких обставин вбачається, що позивач не викладає обставин в обґрунтування свої заявлені вимоги про стягнення саме з відповідача матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та не зазначає підстав та порядку покладення на нього відповідальності, встановленої відповідною нормою чинного законодавства.

Також позивач, заявляючи розмір матеріальної шкоди, яку він просить відшкодувати, не викладає обставини та не посилається на докази в підтвердження її розміру та завдання саме з вини відповідача, враховуючи проміжок часу між подією ДТП та відновленням автомобіля.

Крім того, позивач в порушення п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України та розяснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не зазначив посилання на докази, які б підтверджували обставини в обґрунтування його вимог та його міркування, з яких він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди саме в заявленій ним сумі.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначено суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних звязків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову, є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачу необхідно викласти обставини (матеріально-правову підставу позову) в обґрунтування предявлених позовних вимог, виходячи з характеру правовідносин, який склався між сторонами, зазначивши, які його права, свободи чи інтереси були порушені та ким саме, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, які правові підстави визначають той засіб захисту права, який він просить застосувати, з посиланням також на докази в підтвердження кожної обставини на обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачем ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: