Справа № 2-4658/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2013 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини відповідно до шлюбного договору,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 23.07.2013 року звернулася з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 84000 грн. за період з серпня 2012 року по липень 2013 року та зобовязати відповідача сплачувати щомісячно аліменти на її утримання згідно шлюбного договору в розмірі 7000 грн. з дня подачі позову.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на те, до кого предявлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини відповідно до шлюбного договору, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких звертається до суду та обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, зміст позовної заяви свідчить, що позивачкою не викладені обставини щодо обґрунтування підстав та предмету позову, тобто, які права позивачки порушені, якими саме діями відповідача, а також за яких обставин як правових підстав та чим саме передбачений таких спосіб захисту прав та інтересів позивачки, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка обґрунтовує свої вимоги лише посиланням на норми статей Сімейного кодексу України, які передбачають укладення шлюбного договору та визначення в ньому умов надання утримання ( аліментів) одному з подружжя.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів позову, позивачка на підставу своїх позовних вимог вказує на п. 3.8 Шлюбного договору, укладеного між нею та відповідачем, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 зобовязався віддавати їй як дружині щомісяця 7000 грн. свого доходу на ведення сумісного господарства, а не на її особисте утримання.

За таких обставин, заявляючи позовні вимоги, позивачка не виклала обставини як правові підстави відповідно до норм матеріального права з урахування правовідносин, які виникли між сторонами з приводу відповідного спору.

Крім того, в позові не викладені обставини, якими позивачка обґрунтовує вимоги про стягнення з відповідача коштів як аліментів на її утримання за минулий час відповідно до норм матеріального права, та які підстави перешкоджали їй звернутися раніше до відповідача з відповідними вимогами, та відсутні докази в підтвердження викладеному.

Також позивачкою не визначено правові підстави покладення судом зобовязань на відповідача сплачувати їй аліменти на утримання згідно шлюбного договору на майбутнє, враховуючи, що встановлене зобовязання шлюбним договором в разі його не виконання не потребує повторного встановлення рішенням суду, а лише слугує підставою для його виконання.

Таким чином, позивачкою не викладене обґрунтування право вимоги до відповідача відповідно до норм матеріального права, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто які права порушені, якими діями відповідача та як вони взаємоповязані, тобто який характер мають правовідносини, що виникли між позивачкою та відповідачем саме з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях поновлення і яких саме порушених прав позивача, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду представником позивачів не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних звязків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивачки відповідачем, є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачці на стадії предявлення позову необхідно визначитись з конкретним предметом спору відповідно до норм матеріального права, викласти обставини в обґрунтування предявлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які саме права, свободи чи інтереси на даний час були порушені, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який вона просить застосувати, з посиланням на правові підстави, а також на докази в підтвердження кожної обставини на обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини відповідно до шлюбного договору залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: