АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7651/13 Головуючий 1 інстанції: Сугачова О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 року

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого судді - Пшенічної Л.В.

суддів колегії ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю секретаря Бабака О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу

за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю Явал Україна та ОСОБА_3

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2013 року

за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю Явал Україна про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги, компенсації та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ Явал Україна, в якому просив змінити формулювання причин звільнення з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, зобовязати відповідача внести виправлення до трудової книжки із зазначеними формулюваннями, стягнути на його користь грошові кошти в сумі 10 220,48 грн. заборгованість з вихідної допомоги, 43 938 грн. компенсація матеріальної шкоди відповідно до п. 14 контракту, 19 693,12 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що разом становить 73 851,60 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ Явал Україна на користь ОСОБА_3 компенсацію матеріальної шкоди відповідно до п. 14 контракту від 08.04.2011 року в сумі 43 938 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19 693,12 грн., а всього 63 631,12 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ Явал Україна на користь держави судовий збір в розмірі 636,31 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ Явал Україна посилається на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що ОСОБА_3 вводить суд в оману, приховуючи додаткові факти, тим самим дані вимоги є незаконними та необґрунтованими, оскільки при звільненні ОСОБА_3 було виплачено середньомісячну заробітну плату з урахуванням податків та внесків в розмірі 4 241,47 грн. та здійснено компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 16 036,36 грн. Всього 20 277,83 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд не звернув увагу на той факт, що його звільнення з посади начальника відділу логістики за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату було проведено відповідачем незаконно, оскільки 19.06.2013 року ним було подано заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, в якій просив звільнити його з 20.06.2013 року.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Явал Україна підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги позивача, виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зміни формулювання причин звільнення, оскільки позивач не довів, що з боку відповідача було порушення трудового законодавства.

Що стосується висновку суду щодо задоволення позову в частині стягнення з відповідача компенсації матеріальної шкоди, суд першої інстанції вважав, що оскільки умовами контракту передбачено виплата компенсації матеріальної шкоди у разі дострокового припинення контракту, то вона підлягає стягненню.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови позивачу у зміні формулювання причин звільнення і не погоджується в частині задоволення позову стосовно стягнення компенсації матеріальної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами та підтверджено ними в апеляційному суді, що позивач працював у відповідача на підставі контракту, який був укладений строком на один рік з 01.04.2011 р. по 31.03.2012 р., та набув статусу безстрокового трудового договору, оскільки неодноразово був подовжений строк його дії.

Суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди згідно з п. 14 контракту у разі дострокового припинення контракту з незалежних від працівника причин, в ому числі розірвання трудового контракту працівником з причин невиконання чи неналежного виконання роботодавцем зобовязань, передбачених цим контрактом або роботодавцем з підстав, не передбачених чинним законодавством та цим контрактом, встановлюється компенсація матеріальної шкоди, заподіяної працівникові у розмірі окладу за невідпрацьований час до закінчення строку чинності Контракту.

Вказаний контракт по-перше на час звільнення позивача вже мав статус постійного трудового договору і не має кінцевого строку його дії, а тому не можливо встановити невідпрацьований час до закінчення строку чинності Контракту. По друге п. 13 вказаного контракту містить підстави його припинення в тому числі у підп.. в припинення контракту з ініціативи роботодавця до закінчення строку дії контракту у випадках передбачених законодавством (статтями 40, 41 КЗпП України) . Згідно наказу № 13-К позивач був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Інші підставі звільнення позивачем не доведені.

Щодо доводу апеляційної скарги ОСОБА_3 стосовно того, що суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку про відсутність підстав для зміни формулювання причин звільнення, оскільки не врахував, що йому щорічні відпустки надавалися не повністю, чим порушено трудове законодавство, судовою колегією не приймається.

Позивач не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанції доказів того, що він звертався з заявами про надання йому відпусток, але вона йому не була надана.

Згідно зі ст. ст.. 10 і 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що позивач не довів свій позов.

Судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення компенсації матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Виходячи з наведеного, судова колегія на підставі п.2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТОВ Явал Україна на користь ОСОБА_3 компенсацію матеріальної шкоди відповідно до п. 14 контракту від 08.04.2011 року в сумі 43 938 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19 693,12 грн., а всього 63 631,12 грн. і цій частині позовних вимог позивачу відмовляє.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 307, п.2 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Явал Україна задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2013 року змінити, скасувавши в частині задоволення позову про стягнення з ТОВ Явал Україна на користь ОСОБА_3 компенсацію матеріальної шкоди відповідно до п. 14 контракту від 08.04.2011 року в сумі 43 938 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19 693,12 грн., а всього 63 631,12 грн.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

Скасувати рішення в частині стягнення з ТОВ Явал Україна на користь держави судового збору в розмірі 636,31 грн.

.В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії