Справа № 1326/15/12 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/871/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б.,Шандра М.М.

секретар Альховська С.В.

особи, які беруть участь у справі: пр.-ки ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2012 року у цивільній справі за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про демонтаж самовільної добудови до будинку № 54 «б» по вулиці Антоновича у м. Львові та зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання права власності на реконструйовану частину житлового будинку № 546 по вулиці Антоновича у м. Львові ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2012 року в позові Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про демонтаж самовільної добудови до будинку № 54 б по вулиці Антоновича у м. Львові, відмовлено за безпідставністю. Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено, визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності на самочинно збудоване (реконструйоване) нерухоме майно по вулиці Антоновича, 54 6 у м. Львові загальною площею 63, 34 кв.м., а саме: приміщення веранди площею 6,10 кв. м.; холу площею 7,23 кв. м.; ванної кімнати площею 4,35 кв. м.; коридору площею 2,32 кв. м.; комори площею 4,25 кв. м.; кухні площею 7,23 кв. м.; кімнати площею 19,8 кв. м.; комори площею 6,28 кв. м.; балкону площею 5,78 кв. м.

Рішення суду оскаржила Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, вважає, що неповно та не об'єктивно досліджено всі матеріали справи, не надано юридичної оцінки доказам, які були представлені, тим самим порушено принцип повноти та об'єктивності розгляду судового спору. А саме не з»ясовано права володіння земельною ділянкою, на які здійснено будівництво, будівельні роботи проведені без належно затвердженої проектної документації, не враховано, що відповідача притягнено до адміністративної відповідальності, а на рішення суду щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою подано апеляційну скаргу. Хоча будинок складається з двох відокремлених квартир, відповідачі провели добудову із частковим зайняттям горища, тобто в порушення прав інших мешканців.

Просять рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2012 року скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задоволити повністю, а в зустрічному позові відмовити за безпідставністю позовних вимог, судові витрати стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 на користь Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, з»ясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно визначено правовідносини сторін та правову норму, що їх регулює. Встановлено, що між сторонами виник спір щодо законності дій по проведенню перебудови сараю, який існував з 1950-х років, прилягав до частини будинку, що перебуває у власності відповідачів.

Заявляючи позов про демонтаж самовільної добудови до будинку № 54 Б по вул. Антоновича, районна адміністрація як правову підставу позову вказала ст.376 ЦК України.

Згідно ч.1ст.376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушення будівельних норм і правил.

Аналізуючи зміст цієї правової норми, суд приходить до висновку, що проведена відповідачами добудова не має статусу самочинного будівництва, оскільки не є самостійним об»єктом, на нього не поширюється дія ст.376 ЦК.

Оскільки позивач визнає, що здійснено було добудову до житлового будинку, застосована норма матеріального права ст.376 ЦК не поширюється на дані правовідносини, позивачем обрано неправильний спосіб захисту. Відтак вимоги про демонтаж самовільно добудованої добудови до будинку № 54 «Б» по вул. Антоновича в м.Львові не підлягають задоволенню. Знесення (демонтаж) є крайнім заходом відновлення порушення права, відтак позивач на підставі ст.58-60 ЦПК зобов»язаний був довести порушення права та неможливість застосування іншого способу приведення до попереднього перед порушенням стану.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у ст.11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Вимоги щодо приведення до попереднього стану самовільної добудови не ставилось. Тому суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні первинного позову, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, висновки суду обгрунтовані та не спростовуються доводами скарги.

Судом першої інстанції правильно було встановлено обставини справи, зокрема що буд. 54 «б» на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації №1329 від 17.12.1999року окремо стоячій споруді по вул.. Антоновича, 54 в м.Львові, у якій розташовані квартири № 8 і № 9, присвоєно будинковий номер 54 «б». А розпорядженням від 17.10.2001року №1324 визначено ідеальні долі будинку 54 «б», за сім»єю ОСОБА_6 55 % будинку або 11/20 ідеальних частин (а.с.67).

Наказом Департаменту житлового господарства ЛМР №78-Д від 12.04.2001року будинок 54 «б» знято з балансу міської ради та передано у спільну власність його мешканців. Відтак будинок з 2001року не перебуває у комунальній власності, його частина належить позивачам за зустрічним позовом.

Зважаючи на правильно визначені судом першої інстанції правовідносини сторін, суд, задовольняючи зустрічний позов, правильно застосував норми матеріального права, ст. 331, 383 ЦК України, з врахуванням обставин справи, виготовленої проектної документації на відповідність будівельним нормам пп ОСОБА_8 (ліцензія АА№416936), дотримання санітарних та пожежних правил, що підтверджено Управлінням архітектури та містобудування ЛМР, управління історичного середовища ЛМР, санепідемстанції Франківського району м.Львова, які листами (а.с.69, 71, 72, 75) давали погодження прибудови. Також правильними є висновки суду першої інстанції щодо відсутності порушення будівельних норм, правил експлуатації будинку та прав інших суб»єктів правовідносин.

Даючи оцінку розпорядженню Франківської районної адміністрації від 07.12.2005року №2015, що є підставою первинного позову, слід зазначити, що висновки про знос самовільної добудови до будинку №54 «б» обгрунтовані лише не вирішенням питання землекористування та проведені такої без згоди співвласників.

Однак, станом на час вирішення спору судом встановлені обставини, що спростовують такі твердження. Зокрема рішенням Франківського районного суду м.Львова від 12.07.2011року позивачам по зустрічному позову виділено в користування земельну ділянку відповідно частці 11/20 будинку площею 426,8 кв.м., згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28.07.2010року. рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Таким чином, обставини, що існували на час винесення розпорядження ФРА змінились, однак зміни не були враховані представниками адміністрації при формуванні правової позиції по справі.

У доводах апеляційної скарги апелянт помилково покликається на ст.24 Закону України «Про планування і забудову територій», оскільки її дія не поширюється на спірні правовідносини. Будинок 54 «б» належить до забудови, здійсненою до набуття чинності цим законом. Добудови до існуючих будинків, здійснені власниками будинку, на земельній ділянці, що перебуває в користуванні співвласників відповідно до норм Земельного Кодексу України (набуття права власності на земельну ділянку при переході права власності на будинок), також не охоплюються дією цього закону.

Також необґрунтованим колегія суддів вважає посилання апелянта у доводах на ст.12 Закону України «Про основи містобудування», згідно якої до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій, до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території; визначення територій для містобудівних потреб; внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж населених пунктів відповідно до закону.

Покликання апелянта на незалучення до розгляду справи інших мешканців будинку могло б свідчити про порушення норм процесуального права лише у разі звернення з такими вимогами самих співвласників та доведення порушення при цьому їх прав. Районна адміністрація не наділена повноваженнями представництва інтересів фізичних осіб співвласників будинку у спірних правовідносинах. Так само і доводи щодо наявності спільних місць користування будинку (спільна часткова власність громадян) і обмеження у доступі до них інших мешканців не стосуються кола повноважень районної адміністрації.

Згідно роз»яснень Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012року №6 Про практику застосування судами ст. 376 ЦК (про правовий режим самочинного будівницта) не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами:

про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир. ОСОБА_6 на цю норму матеріального права покликався суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У звязку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності підстав вважати про наявність спору про право. Звернення районною адмінітснацією до суду про знесення добудови свідчить про наявність спору про право, відтак зустрічний позов подано підставно.

Вирішуючи справи про самочинне будівництво (нове будівництво, реконструкцію зі зміною площі та зайняттям земельної ділянки, прибудови, надбудови) обєкта нерухомості, здійснене у разі відсутності документів, які надають право виконувати будівельні роботи (повідомлення про початок будівельних робіт, реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт, видача технічних умов, видача вихідних даних тощо), але з додержанням державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів і порядку розгляду цих питань, суд, згідно п.20 Постанови ПВССУ, має дати правову оцінку такій відмові, зокрема, за правилами статті 212 ЦПК. Ця вимога була дотримана судом, який проаналізував та врахував наявність відповідних погоджень добудови, її завершеність та відповідність державним будівельним нормам.

З врахуванням положень чинного законодавства та роз»ясень Пленуму ВССУ судом першої інстанції проведено розгляд справи з перевіркою технічних умов, дотримання будівельних норм та правил, а також на наявність порушення прав інших осіб. Колегія суддів погоджується з висновками, що проведеною перебудовою (реконструкцією) нерухомого майна прав та законних інтересів інших осіб не порушено.

Рішення суду, згідно ст.213 ЦПК, повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно роз»яснень ППВСУ 24.10.2008 N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ» в апеляційному порядку визнавши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі недоліки у розгляді справи не вплинули на суть ухваленого рішення, апеляційний суд згідно зі статтею 308 ЦПК ухвалою відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін і обов'язково наводить у ній мотиви, з яких доводи апеляційної скарги відхиляються. Водночас апеляційний суд враховує, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л.Шумська

Судді Л.Б.Струс

ОСОБА_9