Справа № 2-1312/13
У Х В А Л А

18 січня 2013 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Київської регіональної митниці, Управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання права власності на майно та витребування майна із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на автомобіль марки «MAN», модель LE 8.140, номер кузова НОМЕР_1, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, в також витребувати у Київської регіональної митниці та УДАІ УМВС України у Вінницькій області на його користь вищезазначений автомобіль без будь-якого відшкодування вартості зберігання.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.10.2008 року згідно з умовами біржового контракту він придбав спірний автомобіль та у відповідності до вимог чинного законодавства поставив його на облік в ВРЕР-9 м. Києва, після чого отримав тимчасове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а 20.09.2011 року отримав на своє імя свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ААС №883068. Проте, 08.11.2011 року на підставі постанови Київської регіональної митниці №34-33/8073 від 17.12.2008 року належний йому автомобіль було затримано працівника УДАІ УМВС України у Вінницькій області.

Разом з тим, позивач вважає відповідні дії відповідачів незаконними та такими, що порушують його право власності на вказаний автомобіль, а тому звертається до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням фактів та посиланням на докази, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Вивченням матеріалів позовної заяви встановлено, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тобто ті юридичні факти, на основі яких він обґрунтовує свої вимоги про визнання права власності за ним відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або обставин, які свідчать на підтвердження дійсної неможливості отримання таких доказів.

Таким чином, позивачем не викладені обставини щодо обґрунтування підстав та предмету позову, тобто, які права позивача порушені, якими саме діями відповідачів та яким чином, предявляючи вимоги саме до відповідачів, останні мають визнати за позивачем право власності, а також не викладено, яким чином та ким саме оспорюється чи не визнається його право власності на автомобіль, яке за ним вже зареєстровано у встановленому порядку, та на підставі якої правової норми визначається той спосіб захисту прав, який позивач просить застосувати.

Разом з тим, позивач посилається на затримання автомобіля на підставі постанови Київської регіональної митниці № 34-33/8073 від 17.12.2008 року в порядку, передбаченому ст.265-2 КУпАП, відповідно до якого у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені ч. 1-4, 6, 7 ст. 121, ст.ст. 121-1, 126, ч. 1-4 ст. 130, ст.ст. 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник ДАІ тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках визначається постановами Кабінету Міністрів України.

Зокрема, транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання. Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення. За подання такого звернення та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата.

Таким чином, позивач, звертаючись до відповідачів, визначає підстави предявлених до них вимог щодо визнання права власності на автомобіль та витребування його із чужого незаконного володіння, які суперечать викладеним ним же обставинам.

При цьому позивач лише посилається на норми ст.ст. 328, 334, 387 ЦК України, що по своїй суті тільки встановлюють момент набуття права власності у особи, а також право власника витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави ним заволоділа, однак не зазначає, який характер цивільних правовідносин виник між ним та відповідачами, в чому полягає незаконне заволодіння відповідачами його майном, в порушення ними якої правової норми та за яких обставин як правових підстав та яким саме нормативним актом передбачений такий спосіб захисту прав та інтересів позивача саме в обраному ним порядку.

Зазначення цих обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних звязків. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначена суть позовних вимог, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та доказування.

Згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову, є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Таким чином, позивачу необхідно викласти обставини справи в обґрунтування вимог, зазначити їх підстави відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження викладених обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у статтях 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Київської регіональної митниці, Управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання права власності на майно та витребування майна із чужого незаконного володіння залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачем ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: