№ 2-о/202/11/2013
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 лютого 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Мороз В.П.,

при секретарі - Андрущенко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлені особи Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, про встановлення юридичного факту, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2012 року заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту.

В обґрунтування своїх вимог у заяві заявниця посилалася на те, що 06.04.1994 року на її користь та на користь її сестри ОСОБА_2 їхніми батьками було складено два заповіти про спадкування майна в рівних частинах.

09.04.2008 року померла мати заявниці ОСОБА_3 Заявниця з сестрою звернулися до Шостої держнотконтори з заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтва про право на спадщину не отримували.

15.06.2012 року помер батько заявниці ОСОБА_4 Заявниця з сестрою звернулися до Шостої держнотконтори з заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено, оскільки допущена помилка в написанні прізвища заявниці, замість Бєлухіна вказана Белухіна.

Через розбіжність в написанні прізвища в заповіті, заявниця не має можливості одержати свідоцтво про право на спадщину.

З урахування викладеного, просила суд встановити факт, що фактично текст заповіту від ОСОБА_3, посвідченого 06.04.1994 року державним нотаріусом Шостої держнотконтори ОСОБА_5 за реєстровим № 4-2470 та заповіту від ОСОБА_4, посвідченого державним нотаріусом Шостої держнотконтори ОСОБА_5 за реєстровим № 4-2469здійснено на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а текст заповіту необхідно читати наступним чином Бєлухіній Вікторії Михайлівні.

У судовому засіданні заявниця вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала.

Представник Шостої держнотконтори у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином. В матеріалах справи мається лист, в якому просить розглядати справу без його участі.

Суд, заслухавши пояснення заявниці, зацікавленої особи ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 06 квітня 1994 року мати та батько заявниці ОСОБА_4 та ОСОБА_3 склали заповіт на її користь та на користь сестри ОСОБА_2 Вказані заповіти посвідчені державним нотаріусом Шостої дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_5 за реєстровими №№ 4-2470, 4-2469.

Заявниця звернулася до Шостої держнотконтори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте не отримала його через розбіжність в написанні її прізвища в заповітах. Однак, письмової відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення та видачі свідоцтва не отримувала.

В своїй заяві ОСОБА_1 просить встановити факт, що фактично текст заповіту від ОСОБА_3, посвідченого 06.04.1994 року державним нотаріусом Шостої держнотконтори ОСОБА_5 за реєстровим № 4-2470 та заповіту від ОСОБА_4, посвідченого державним нотаріусом Шостої держнотконтори ОСОБА_5 за реєстровим № 4-2469 здійснено на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а текст заповіту необхідно читати наступним чином Бєлухіній Вікторії Михайлівні. Проте з такими вимогами за заявою суд погодитись не може, оскільки вони протирічять положенням статті 256 ЦПК України, а також Постанові Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, де розкривається зміст судової діяльності з розгляду справ цієї категорії.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення субєктивних прав громадян.

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Факти, що мають юридичний характер, - це факти, з якими закон повязує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

У статті 256 ЦПК України наведений перелік юридичних фактів, які можуть бути встановленні в судовому порядку.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який засвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Вимоги ж заявниці не співвідносяться з жодним порядком встановлення фактів, які мають юридичне значення, а відносяться до категорії майнових прав щодо прийняття спадщини та не можуть бути підтверджені шляхом встановлення юридичного факту з трактування вимог, викладених в заяві, у розмінні ст. 256 ЦПК України.

В даному випадку використовувати документ (заповіт) з розбіжностями прізвища, імя по батькові (та інше), можливо шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Коли установи, які видали ці документи (заповіт), не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Особі слід подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них.

Проте, в матеріалах справи відсутня постанова державного нотаріуса про відмову в виправленні в заповітах описки, помилки тощо.

Таким чином, при розгляді даної категорії справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 30,61, 256 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, зацікавлені особи Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, про встановлення юридичного факту відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд, шляхом подачі у 10-ти денний строк, з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя: В.П. Мороз