Справа № 2-325/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"16" січня 2013 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

- головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі - Мірошник Я.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа Зеленодольська міська рада про поновлення строку на звернення до суду, визнання спільною сумісною власністю, визнання права власності, поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (лебідь) Л.О. 31.01.2011 року звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про розділ майна. Заявами від 01.10.2012, 09.01.2013 року уточнювала позовні вимоги і просила суд про поновлення строку на звернення до суду, визнання спільною сумісною власністю, визнання права власності, поділ майна. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 20.11.1982 року до 24.04.2006 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу на імя відповідача було виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, вони за спільні сумісні кошти почали здійснювати будівництво будинку. Після розірвання шлюбу питання про поділ майна не було вирішено, тому вона звернулась до суду з вказаним позовом. У 2008 році вона також зверталась до суду з позовом про поділ майна, однак він залишений без розгляду. Вважає, що будівельні матеріали, які використано при будівництві будинку № 34 по вул.. Миру в с. Мала Кострома є їх спільною сумісною власністю і їх частки є рівними. На підставі ст.. 267 ЦК України, ст.. 60,69,70 СК України просить суд визнати за нею права власності на нерухоме майно будівельні матеріали, використані при будівництві будинку, розташованого по вул.. Миру, 34 в с. М.Костромка, визнати за нею та за відповідачем, кожним окремо, право власності на ? частину будівельних матеріалів, в порядку поділу майна визнати за нею право власності на цілу частину будівельних матеріалів, що використані при будівництві з компенсацією відповідачу вартості його частки.

Представником відповідача ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності, позов не визнано, 31.08.2012 року надано заперечення проти позову, згідно яких дійсно відповідачем в 1992 році було придбано недобудований будинок в с. М.Костромка вул.. Миру, 34, однак даний будинок придбано за його особисті кошти, оскільки він працював та мав високий заробіток. Після того, як він поїхав на своє постійне місце проживання будинок продовжили будувати його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності. Просила суд відмовити в позові про визнання спільною сумісною власністю подружжя в звязку з незаконністю та необґрунтованістю позовних вимог. Відмовити в позові про визнання за позивачем права власності на ? частину будівельних матеріалів, використаних при будівництві будинку у звязку з пропуском строку позовної давності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила суд його задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, просив суд його задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, вказаних у запереченнях.

В судовому засіданні представник третьої особи Зеленодольської міської ради ОСОБА_4 проти задоволення позову не заперечував, вважав можливим позов задовольнити.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що позивач їй племінниця, їй відомо, що вона з чоловіком придбали недобудований будинок, потім три роки його будували. Будівництво здійснювалось сторонами разом.

Свідок ОСОБА_9 гун В.П. пояснила, що позивач їй донька, будівництво здійснювалось позивачем та відповідачем за спільні кошти, вона також їм допомагала, зі сторони батьків відповідача допомоги не було.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що відповідач ОСОБА_5 купував ліс та привіз його до неї в двір на зберігання.

Свідок ОСОБА_11 пояснив. Що сторони його сусіди, він їм допомагав при будівництві, йому за роботу платили сторони.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що позивач його сестра, він допомагав їм встановлювати дах. Після припинення шлюбу будівництво не здійснювалось.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що позивач йому сестра, будівництво будинку здійснювалось за спільні кошти. Зараз будинком користується мати відповідача ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є матірю відповідача, будинок придбано за особисті кошти відповідача за його заробітну плату, гроші на будівельні матеріали були надані нею, її чоловіком та сином. Після розлучення сторони досягли згоди, що будинок залишається відповідачеві, а квартира позивачці. Тому вважає, що будинок належить відповідачеві.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що відповідач є його братом. Будинок придбано за особисті кошти відповідача за його заробітну плату, він сам приймав участь у будівництві, також надавав гроші. Після розлучення сторони домовились, що будинок залишається відповідачеві, а квартира позивачці. Тому вважає, що будинок належить відповідачеві.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що бачив, як батько відповідача приймав участь у будівництві.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що гроші на будівництво будинку надавались батьками відповідача, вони також приймали участь у будівництві.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що відповідач йому брат, будинок було придбано за особисті кошти відповідача.

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини які виникли між сторонами регулюються наступними нормами права.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування, розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і втому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є обєктом права спільної сумісної власності.

Ст. 69 СК України закріплює право подружжя на поділ майна, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.. 1 СК України сімейний кодекс України, зокрема. Визначає особисті немайнові та майнові права та обовязки подружжя. Згідно ч. 3 ст. 280 СК України розірвання шлюбу між іноземцями, здійснене за межами України за законом відповідної держави , є дійсним в Україні.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини.

Зі свідоцтва про укладення шлюбу встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 гун Л.О., уклали шлюб 20.11.1982 року, актовий запис № 137.

З свідоцтва про розірвання шлюбу встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 24.04.2006 року.

З акту від 24.04.08 року встановлено, що депутатом Зеленодольської міської ради проведено обстеження недобудованого будинку по вул.. Миру, 34 с. М.Костромка.

З заяви від 18.02.04 року встановлено, що відповідач звертався з заявою до Зеленодольської міської ради про видачу земельної ділянки.

Рішенням Зеленодольської міської ради від 27.02.04 року передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку в с. М.Костромка вул.. Миру, 34 відповідачеві ОСОБА_5

З копії дозволу від 22.10.08 року встановлено, що відповідачеві було надано дозвіл на виконання будівельних робіт на земельній ділянці в с. М.Костромка вул.. Миру, 34. дана копія не містить дати надання такого дозволу.

Однак з пояснень всіх допитаних свідків видно, що будівництво почато і здійснювалось у період шлюбу між сторонами.

З наданих чеків видно, що ОСОБА_5 було сплачено кошти за оформлення документів, за підключення лічильника, ін. будівельні матеріали. З чеків видно також, що ОСОБА_6 сплачував за шифер, цеглу, а ОСОБА_17 за ліс. Представником відповідача також надано квитанції на придбання товарів ОСОБА_18, ОСОБА_19.

З висновку експерта від 13.09.2012 року № 168 встановлено, що обєкт нерухомого майна, розташований за адресою с. М.Костромка, вул.. Миру, 34, є незавершене самовільне будівництво житлового будинку. Дійсна ринкова вартість обєкту оцінки, розташованого в с. М.Костромка, вул.. Миру, 34 станом на вересень 2012 року складає 85219 грн.

Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у період шлюбу між сторонами на земельній ділянці, розташованій за адресою с. М.Костромка, вул.. Миру, 34 було, виділеній уповноваженим органом для будівництва та обслуговування житлового будинку здійснено самовільне будівництво, внаслідок чого створено обєкт нерухомого майна - незавершене самовільне будівництво житлового будинку в с. М.Костромка, вул.. Миру, 34.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.1991 року Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок, суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Отже, оскільки за час перебування сторін у шлюбі, право власності на житловий будинок, будівництво якого було почато, не виникло, доказів на наявність можливості виділу частин та технічної можливості доведення будівництва не надано, з позовом до забудовника ОСОБА_5 інші члени сімї не звертались, відповідач на присудження йому грошової компенсації згоди не надав, як і не надано належних доказів на підтвердження придбання будівельних матеріалів за особисті кошти, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню: будівельні матеріали, використані при будівництві житлового будинку слід визнати спільною сумісною власністю, подружжя, визнати за позивачем право власності на ? частину будівельних матеріалів, визнати за відповідачем право власності на ? частину будівельних матеріалів.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не пропустила строк позовної давності з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України, яка діє на момент звернення позивача до суду, до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до ст.. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Сімейний кодекс України, як і КпШС України та ЗУ Про власністьне покладають на сторони обовязок вирішити питання про поділ майна, припинення шлюбу не підставою для припинення права власності на частку у майні, тобто не позбавляє власника частки на володіння, користування розпорядження майном за згодою подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу позивач добровільно покинула місце проживання, а отже її право володіння, користування, розпорядження майном набутим у шлюбі порушено не було.

Отже, розірвання шлюбу є не початком сплину строку позовної давності, а передумовою її застосування, оскільки до вимоги про поділ майна подружжя, які шлюб не розірвали позовна давність не застосовується.

Тому, суд вважає, що строк позовної давності починає спливати не з моменту коли сторони розірвали шлюб а з моменту, коли було порушено її право розпоряджатись спірним обєктом нерухомості. .

З матеріалів цивільної справи № 2-50/11 встановлено, що 16.09.08 року ОСОБА_20 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання незавершеного будівництвом будинку № 34 по вул.. Миру в с. М.Костромка спільною власністю подружжя, поділ незевершеного будівництвом будинку, визнання права власності на ? частину незавершеного будівництвом будинку.

Доказів, того, що відповідач ОСОБА_5 чинив перепони позивачеві у володінні чи користуванні спірним обєктом, порушував питання про поділ майна у судовому засіданні не надано.

Тому суд приходить до висновку, що строк позовної давності не пропущено.

На підставі ст..60, 69, 70, 68, 72 СК України, ст.. 22 КпШС України позов слід задовольнити частково.

З відповідача також слід стягнути понесені позивачем судові витрати судовий збір 378,04 грн., витрати на ІТЗ 120 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213,214,215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати будівельні матеріали, використані при будівництві обєкту нерухомого майна, розташований за адресою с. М.Костромка, вул.. Миру, 34, який є незавершене самовільне будівництво житлового будинку, вартістю 85219 грн., спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних при будівництві обєкту нерухомого майна, розташований за адресою с. М.Костромка, вул.. Миру, 34.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних при будівництві обєкту нерухомого майна, розташований за адресою с. М.Костромка, вул.. Миру, 34.

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати судовий збір - 378,04 грн., витрати на ІТЗ 120 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту проголошення рішення.

Суддя:ОСОБА_21