Справа № 711/9913/2012
Провадження № 2/307/235/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2013 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді Розман М.М.

при секретарі Цех Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою , що втратила право на житло та зняття з реєстраційного обліку,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою , що втратила право на житло та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивує тим , що до 1995 року проживала в шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_2 , проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1 , де були зареєстрованими як за місцем проживання. З 1995 року в шлюбних відносинах з ОСОБА_2 не перебуває , в 2002 році шлюб між ними розірвано офіційно. Він переїхав на постійне місце проживання в село Вільхівчик та при відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно , зареєстроване за вищевказаною адресою , незважаючи на зміну місця проживання , він , на її думку , всупереч вимогам ст.. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», на протязі більше 10 років , не зареєструвався за новим місцем проживання. На її звернення з цього приводу до СГіРФО Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області відповіді не отримано.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 являється зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_2 , то на його імя надходить різного роду кореспонденція , яку працівники звязку намагаються їй вручити під розписку. На її пояснення що така особа з 1995 року за вказаною адресою не проживає , не реагують. Так як вона являється інвалідом 2 групи , то така ситуація негативно впливає на її психологічний та моральний стан.

З урахуванням уточнених позовних вимог , на підставі ст. 72 ЖК України , ст.. 405 ЦК України , ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»просить визнання відповідача ОСОБА_2 таким , що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою в с. Нересниця по вулиці Гагаріна , №36 , Тячівського району та зняти його з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і додатково пояснив , що надати правовстановлюючі документи на вказаний будинок на імя позивачка не може , так як таких не надав і відповідач. На його думку виготовлення будівельного паспорту на імя відповідача ще не свідчить про його право власності на цей будинок. Вважає , що зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою , де він фактично не проживає , не обмежує його право власності чи право користування на це майно , якщо він таке має. Просить позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав і пояснив , що він є забудовником спірного житлового будинку , що розташований в с. Нересниця по вулиці Гагаріна № №36 (колишні адреси вулиця І.Франка №215 , вулиця І.Франка №283). Будинок ним споруджений повністю за його кошти і в даному будинку після завершення будівництва він проживав разом з сімєю близько 10 року. Там же і зареєстрований як по місцю проживання. В подальшому сімейне життя не склалося і він упродовж останніх близько 15 років проживає окремо. Вважає себе співвласником житлового і згоден на поділ чи грошову компенсацію його частки. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не зявився , хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений , а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено , що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі і проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3. З 1995 року сторони разом не проживають і в даному будинку проживає позивачка одна , що стверджується даними акту обстеження дворогосподарства від 09.10.2012 року ( а.с. 2 ) і що не заперечили в судовому засіданні сторони.

З 1972 року нумерація будинку в с. Нересниця по вулиці Гагаріна № 36 змінювалася (колишні адреси вулиця І. Франка №215 , вулиця І.Франка №283), що визнали в судовому засіданні сторони.

Забудовниками вказаного житлового будинку з 1972 року являлися на той час подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , що стверджується даними будівельного паспорту ( а.с. 27-34 ).

25 липня 2002 року шлюб між сторонами розірвано і прізвище позивачки змінено на Герич , що стверджується їх свідоцтвом про розірвання шлюбу ( а.с. 3 ).

Відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованим у вказаному житловому будинку як по місцю проживання (а.с.24).

Інших доказів сторонами не наведено.

Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти , користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності , закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16 , 386 , 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути , зокрема , житловий будинок , садиба , квартира (ст.ст. 379 , 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку , квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання , проживання членів сімї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав , передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України , на яку посилається позивачка , член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Подібні правила передбачені і ст. 72 ЖК України , на яку посилається позивач , щодо визнання особи такою , що втратила право користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду.

Згідно до ст.ст. 10 , 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданих відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом.

Докази , згідно до ст.ст. 58 , 59 цього Кодексу , повинні бути належними і допустимими.

Обставини справи , які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено в судовому засіданні сторони на підставі будівельного паспорту є забудовниками житлового будинку №36 по вулиці Гагаріна №36 з 1972 року і зареєстровані в ньому як по місцю проживання. Будинку присвоєно відповідний номер.

При цьому позивачкою на наведено і не надано належних і допустимих доказів про те, що вона являється одноосібним власником цього будинку , а відповідач як забудовник будинку позбавлений цього права.

Заявлені в судовому засіданні доводи представника позивача про те , що і відповідач не надав правовстановлюючих документів на вказаний будинок та що на його думку виготовлення будівельного паспорту на імя відповідача ще не свідчить про його право власності на цей будинок, суд вважає безпідставними , оскільки в даному випадку обовязок доказування зазначеної обставини покладається на позивача.

Враховуючи наведене та беручи до уваги , що в даному випадку спір виник між співзабудовниками приватного житлового будинку та одноосібне право на цей будинок не підтверджено жодною з сторін , суд вважає , що норми ст. 72 ЖК України , ст. 405 ЦК України не підлягають застосуванню до правовідносин сторін , а тому в задоволенні позову в частині визнання особи такою , що втратила право на житло слід відмовити.

Що стосується зняття їх з реєстраційного обліку , то відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вибір місця проживання в Україні «від 11 грудня 2003 року , який набрав чинності з 15 січня 2004 року , зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи , остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням , визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до органу реєстрації, зняття з реєстрації може бути здійснено за зверненням іншої особи на підставі доручення , посвідченого в установленому порядку.

А згідно до ст.. 16 цього Закону місце проживання особи , яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою , вважається зареєстрованим.

Так як позивачкою не наведено підстав для зняття відповідача з реєстраційного обліку , передбачених ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вибір місця проживання в Україні «, суд вважає , що в задоволенні іі позовних вимог в частині зняття з реєстраційного обліку відповідача також слід відмовити.

Оскільки позивачка являється інвалідом 2 групи і звільнена від сплати судового збору, то судові витрати в частині сплати судового збору слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4 , 10 , 11 , 60 , 169 , 209 , 213-215 ЦПК України , ст. 41 Конституції України , ст.ст. 16 , 379 , 382 , 383 , 386 , 391 ЦК України , ст. 150 ЖК України , ст.ст. 7 , 16 Закону України «Про свободу пересування та вибір місця проживання в Україні «, суд ,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою , що втратила право на житло та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення , а особами , які брали участь у справі , але не були присутніми в судовому засідання під час проголошення рішення суду , протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: М.М.Розман