Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2013 року м.Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: ОСОБА_1,

суддів: Горблянського Я.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря: Петріва Д.Б.,

з участю сторін: апелянта ОСОБА_2,

представника прокуратури ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора Верховинського району в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Служба у справах захисту дітей Верховинської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та направлення дітей на повне державне забезпечення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2013 року, -

встановила:

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2013 року частково задоволено позов прокурора Верховинського району в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Служба у справах захисту дітей Верховинської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та направлення дітей на повне державне забезпечення.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Малолітніх дітей направлено на повне державне утримання в обласну школу-інтернат для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування в с.Угорники Тисменицького району Івано-Франківської області.

Присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь обласної школи-інтернат для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування в с.Угорники Тисменицького району Івано-Франківської області на утримання дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5 щомісячно по 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини для кожної дитини до досягнення ними повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави 229,40 грн. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення в частині стягнення з неї аліментів на утримання дітей та відмовити в задоволенні даної позовної вимоги, посилаючись на наступне. Судом при визначенні розміру аліментів не враховано обставини, передбачені ст.182 Сімейного кодексу України, зокрема: те, що відповідач ніде не працює, проживає в незадовільних умовах, те, що залишення дітей у дитячому притулку було зумовлено відсутністю у апелянта змоги їх утримувати, перебування дітей на повному державному утриманні. Крім того, судом задоволено позовну вимогу про стягнення аліментів всупереч ст.245 Сімейного кодексу України, так як позивачем по таких позовах може бути адміністрація відповідних дитячих закладів, де перебувають діти, а не прокурор.

В засіданні суду апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, викладених у ній.

Представник прокурати ОСОБА_3 заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 оскаржує рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з неї аліментів в розмірі 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину до досягнення повноліття.

Із матеріалів справи вбачається, що прокурор у позовній заяві просив присудити стягувати з відповідачки аліменти в розмірі 1210 грн. на кожну дитину, однак суд першої інстанції задовольнив дану вимогу частково в розмірі 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину до досягнення повноліття, з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_2 не має постійного місця проживання та роботи.

Так, відповідно до ст. ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.166 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

З огляду на обставини справи та зазначені норми закону, висновок суду про часткове задоволення позову про стягнення аліментів у розмірі, визначеному в рішенні, є правильним.

Посилання апелянта на те, що судом при визначенні розміру аліментів не враховано обставини, передбачені ст.182 Сімейного кодексу України є безпідставними, так як судом враховано такі обставини, що і стало підставою для часткового задоволення в позовної вимоги про стягнення аліментів стягнення аліментів в значно меншому розмірі порівняно з позовними вимогами прокурора.

Посилання апелянта на те, що прокурор у даному випадку є неналежним позивачем спростовується положенням ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України де, зокрема, передбачено право суду одночасно з позбавленням батьківських на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину, яким і скористався суд в даному випадку.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не встановивши неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Судді Г.І.Шалаута

ОСОБА_6

ОСОБА_7