Справа № 2403/1518/12
Провадження № 2/715/33/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2013 року Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.,

секретаря судового засіданняЗатолошної Р.В.,

представника позивачаТурика І.М.

представника відповідачаДорошенка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «Універсал Банк»(далі -ПАТ «Універсал Банк»), яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк», звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 26 травня 2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №051-2008-1658, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 16 000 швейцарських франків зі сплатою 4,5 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 10 травня 2028 року.

10 грудня 2010 року та 24 грудня 2012 року до Кредитного договору були укладені між сторонами додаткові угоди, які являються невідємною частиною Кредитного договору, за умовами яких позивач змінив порядок сплати відсоткові відповідачем ОСОБА_1

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитними договорами 26 травня 2008 року із поручителем - відповідачем ОСОБА_2, укладено договір поруки № 051-2008-1658-Р, згідно з яким остання зобов'язувалася перед кредитором відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином умов договору про повернення кредиту частками не виконує, заборгованість за кредитним договором станом на 18 червня 2012 року складає 15 525,93 швейцарських франків, що еквівалентно 130 146,11 грн., а тому просив стягнути солідарно з відповідачів указану суму заборгованості.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав повністю та надав пояснення, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позов безпідставний, позивачем не доведено факту отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту у швейцарських франках та не доведено, що останнім взагалі отримано будь які кошти від позивача крім того, вказував на те, що розрахунок заборгованості не підтверджений ніякими бухгалтерськими документами, а також посилався на те, що банком не доведено право на надання кредиту в швейцарських франках.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в їх відсутність.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 2 статті 6 даного Кодексу передбачає, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Частина 1 статті 628 ЦК України визнчає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 26 травня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №051-2008-1658, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 16 000 швейцарських франків зі сплатою 4,5 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 10 травня 2028 року.

10 грудня 2010 року та 24 грудня 2012 року до Кредитного договору були укладені між сторонами додаткові угоди, які являються невідємною частиною Кредитного договору, за умовами яких позивач змінив порядок сплати відсоткові відповідачем ОСОБА_1, зокрема було збільшено процентну ставку до 5 % річних. Підписання вказаних договорів сторонами свідчить про досягнення між ними домовленості щодо всіх його істотних умов.

В ході слухання справи судом також встановлено, що на забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитними договорами 26 травня 2008 року укладено договір поруки № 051-2008-1658-Р та 24 грудня 2010 року також укладено договір поруки б/н із поручителем - відповідачем ОСОБА_2, згідно з умовами яких остання зобов'язувалася перед кредитором відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Вказані договори та обсяг відповідальності відповідачкою ОСОБА_2 не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у встановлений договором строк.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 порушив умови підписаного ним договору, тому 23 березня 2010 року Банком було направлено відповідачам письмову вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором та повідомлено, що у разі невиконання даної вимоги термін повернення кредиту визнається таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги (а.с. 103-104). Дані повідомлення відповідачі отримала, що підтверджується матеріалами справи.

Вимоги банку відповідачами залишилися незадоволеними, у звязку з чим станом на 18 червня 2012 року виникла заборгованість за укладеним кредитним договором на суму 15 525,93 швейцарських франків, що еквівалентно 130 146,11 грн., з яких

-прострочена заборгованість по кредиту 165,38 швейцарських франків, що по курсу НБУ становить 1 386,30 гривень

- сума дострокового стягнення кредиту 14 539,39 швейцарських франків, що по курсу НБУ становить 121 876,44 гривень,

-відсотки 821,16 швейцарських франків, що по курсу НБУ становить 6 883,37 гривень.

А тому суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та ґрунтуються на вимогах закону та укладених договорах між сторонами.

На думку суду доводи представника відповідача про відсутність у позивача доказів на підтвердження факту отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх вимог Банком надані договори кредиту, поруки та розрахунки заборгованості, які не спростовані відповідачами та представником. Більш того, факт отримання кредиту підтверджений діями відповідача ОСОБА_1, який протягом певного періоду виконував Договір і вносив кошти на погашення заборгованості.

Безпідставні, на думку суду, доводи представника відповідача, про те, що розрахунки, які надав банк є відображенням односторонніх розрахунків стягувача і ніяким чином не може відображати правових підстав для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку, оскільки вони нічим не обґрунтовані, так як довідка про наявність заборгованості, виконана за вказаними розрахунками, завірена печаткою Банку (а.с.39-40) і відповідачем ніякими доказами не спростована.

Покликання представника відповідача стосовного того, що відповідач ОСОБА_1 ніколи не отримував кредитних коштів у швейцарських франках не заслуговують на увагу. Позичальник підписав та отримав кредит у грошовій одиниці - швейцарські франки та отримав еквівалент 75 702,75 гривень (а.с.130). Кредитний договір щодо валюти кредитування відповідачем не оспорювався, та як пояснив представник позивача в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 працював в цьому ж банку та добре розумів порядок та наслідки укладення такого договору.

Пунктом 1.1 кредитного договору визначено, що Банк надає позичальнику кредит у швейцарських франках, вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 75 522,67 гривень за курсом НБУ на день укладення цього договору, а п. 2.5 цього договору встановлено, що розмір щомісячного платежу встановлюється у відповідності до графіку (Додаток № 2), який є невід'ємною частиною цього Договору. В графіку зазначено, що погашення кредиту здійснюється в швейцарських франках.

Як видно з матеріалів справи, зміст договору становлять умови/пункти/, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, оскільки договір підписаний обома сторонами (а.с.3-8, 18-34). Згідно з п.2.3 договору кредити надавався шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника, відкритий згідно умов п. 2.3.1 даного Договору. Як вбачається із матеріалів справи (а.с. 129) за заявою відповідача ОСОБА_1 23 травня 2008 року було відкрито поточний рахунок у ВАТ «Універсал Банк» № балансового рахунку 4804, на який згідно меморіального ордеру було перераховано кредитні кошти (а.с.130).

Крім того, згідно до наданої відповідачем виписки із особистого рахунку позивача № 4804 СНF, 27.05.2008 року грошові кошти в сумі 16 000 швейцарських франків, еквівалент 75 702,75 гривень, були зараховані на вказаний особистий рахунок позивача, що відповідає п. 1.1 вказаного кредитного договору (а.с. 38).

Крім того, як свідчать матеріали справи відповідач звертався до позивача з заявами про переказ готівки та здійснював валютно обмінні операції у швейцарських франках (а.с.184-248) .

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті (частина друга цієї статті).

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національний банк України» гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України за всіма видами платежів.

Пунктом 1 ст. 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Проте п. 2 ст. 192 ЦК України визначає, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частина 1 ст. 533 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Між тим, диспозиція норми частини 3 цієї статті дозволяє використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Зазначені вище законодавчі акти хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу НБУ національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Отже, чинним законодавством передбачено право комерційним банкам здійснювати валютні операції, в тому числі видавати кредити у іноземній валюті фізичним особам.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют установлюється Національним банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються Національним банком України за погодженням із Кабінетом Міністрів України.

Поряд із цим, згідно з Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату.

Відповідно до п. 8.5 кредитного договору позичальник ОСОБА_1 підтвердив, що розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті та йому повідомлено інформація щодо методики визначення курсів і комісій, повязаних із конвертацією валюти (а.с.8).

Таким чином, укладаючи даний кредитний договір в іноземній валюті СHF (швейцарські франки), ОСОБА_1 узяв на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мав будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

За змістом ст.ст. 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Враховуючи наведене, суд вважає, що при укладенні кредитного договору та додаткових угод до нього, сторони досягли згоди з усіх істотних умов, на час укладання договору обидві сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, а прийнявши грошові кошти у позивача, відповідач погодився з умовами цього договору, а у позивача виникло право вимагати повернення боргу за кредитним договором, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати по оплаті судового збору.

На підставі ст.ст. 509, 526, 530, 536,554, 610, 611, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» вул. Автозаводська № 54/19, м. Київ на рахунок № 2428 МФО № 322001, , заборгованість за кредитним договором № 051-2008-1658 від 26 травня 2008 року в розмірі 15 525,93 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 130 146 (сто тридцять тисяч сто сорок шість) гривень 11 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору по 650 (шістсот пятдесят) гривень 74 копійки з кожного.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: