№ 2/202/285/2013
04 лютого 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороз В.П.
при секретарі - Андрущенко О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю КЕЙ КОЛЕКТ, Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округуБондар ОСОБА_3, Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 про визнання недійсним договорів, -
Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання недійсними договорів.
В свою чергу відповідач не повідомив позивачів про укладання вищевказаною угоди, не ознайомив з її умовами та не надав відповідний пакет документів, який би підтверджував у відповідача наявність повноважень, передбачених Законом України Про банки і банківську діяльність тощо.
26 травня 2012 року на адресу ОСОБА_5П. надійшло повідомлення від приватного нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 про внесення змін до державного реєстру іпотек.
Таким чином, було зясовано, що окрім договору поруки, між сторонами було укладено договір іпотеки.
Відповідно до зазначеного договору в іпотеку було передано нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гіляровського, 12, однак, зазначене нерухоме майно не є і ніколи не було власністю іпотекодавця.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги своїх довірителів, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Представники відповідачів та треті особи в судове засідання не зьявились, про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялись судом за правилами ч.1 ст.75 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, в звязку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та ухвалити заочне рішення, у відповідності до положень ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.
Даючи оцінку вимогам позивачі в частині визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України уступка вимоги є однією з підстав заміни сторони у цивільно-правовому зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобовязаннях, нерозривно повязаних з особою кредитора. Відступлення права вимоги за своєю правовою природою не є самостійним правочином, оскільки вона залежить від основного юридичного факту, який її породжує. Право вимоги має узгоджуватись за загальними принципами та умовами виконання цивільно-правових зобов'язань. За таких обставин повинна бути незмінність істотних умов та зміст зобов'язання для боржника.
Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з Положенням Національного банку України № 508 від 16.12.2002 р. термін "цесія" означає поступку вимог або передачу вимоги в зобов'язанні. Статтею 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, фінансово-економічний стан клієнтів та ін. Приватні особи та організації, які при виконанні своїх функцій або наданні послуг банку безпосередньо чи опосередковано отримали конфіденційну інформацію, зобов'язані не розголошувати цю інформацію і не використовувати її на свою користь чи на користь третіх осіб.
Стаття 62 цього ж Закону містить порядок розкриття банківської таємниці, відповідно до якого інформація, яка містить банківську таємницю, розкривається банками на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації; на письмову вимогу суду або за рішенням суду; органам прокуратури, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ та деяким іншим державним органам.
У відповідності до п. 11 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", факторинг віднесено до фінансових послуг, державне регулювання факторингових операцій здійснює Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України. Факторингові операції можуть здійснювати тільки фінансові установи при наявності відповідної ліцензії.
Частина 3 ст. 512 ЦК містить положення, згідно з яким кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. При цьому ст. 1076 Цивільного кодексу України встановлено, що банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам.
Згідно зі статтями 215 і 216 ЦК суди вправі з дотриманням правил підсудності розглядати позови: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності; про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його недійсності.
Таким чином, укладена між ПАТ Укрсиббанк та ТОВ КЕЙ КОЛЕКТ угода суперечить як нормам діючого цивільного законодавства, так і умовам кредитного договору, оскільки згідно умов кредитного договору - не передбачено обставин, за яких може бути укладено договір про відступлення права вимоги на користь третіх осіб.
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.
Окрім цього, 26 травня 2012 року на адресу ОСОБА_5П. надійшло повідомлення від приватного нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 про внесення змін до державного реєстру іпотек. Таким чином, було зясовано, що окрім договору поруки, між сторонами було укладено договір іпотеки.
Відповідно до зазначеного договору в іпотеку було передано нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гіляровського, 12.
Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодаця або третьої особи.
Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України) .
Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин) .
У відповідності до положення п.91 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, яка була чинна на час вчинення правочину, договори застави (іпотеки) нерухомого майна (нерухомості) підлягають нотаріальному посвідченню.
У відповідності до п. 96 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, договори про заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, державної реєстрації прав на це майно. При посвідченні іпотечних договорів нотаріус вимагає витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Даючи оцінку діям приватного нотаріуса ОСОБА_6, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ч.3 ст.13-1 Закону України Про нотаріат нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом. Частина 1 ст.13-1 Закону встановлює, що нотаріальний округ це територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Однак, при проведенні реєстрації змін, нотаріус ОСОБА_6 діяла у порушення вимог ч.ч.1, 3 ст.13-1 Закону України Про нотаріат (у редакції від 01.10.2008 р.), тобто здійснювала нотаріальну діяльність за межами Обухівського районного нотаріального округу Київської області, до якого цей нотаріус належить, оскільки майно, яке було передано в іпотеку знаходиться на території м. Дніпропетровська.
У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судовий збір на користь держави у рівних частках з кожного, а всього 3441,00 гривень.
На підставі викладеного, керуючись . 16, 525, 526, 530, 610, 626, 629, 638, 651, 652, 654, 1054-1056-1 ЦК України, Законом України №661-V1 від 12.12.2008р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", Законом України №1822-V1 від 21.01.2010р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором", Законом України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, ст.55 Закону України Про банки та банківську діяльність, Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю,Законом України Про захист прав споживачів,ст. 4, ст. 17 Закону України Про іпотеку, п. п. 252, 253 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст.ст.3, 4, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю КЕЙ КОЛЕКТ, Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округуБондар ОСОБА_3, Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 про визнання недійсним договорів - задовольнити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю КЕЙ КОЛЕКТ, Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк судовий збір на користь держави у рівних частках з кожного, а всього 3441,00 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П.Мороз