Справа № 2-3235/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 року м. Київ

Соломянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко,

за участю секретаря - Т.В. Лісовій,

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Верум ЛТД», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи: ТОВ «Верум ЛТД», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.08.2007 у м.Дніпропетровськ з відповідачкою уклав договір купівлі-продажу корпоративних прав, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі під № 7413. Виходячи із змісту цього договору, позивач начебто придбав у відповідачки за 500000 грн частку в розмірі 100% статутного капіталу ТОВ "Верум ЛТД". Позивач зазначив, що насправді даний договір купівлі-продажу корпоративних прав є удаваним правочином, який вчинено ним і відповідачкою для приховання іншого правочину, який насправді вчинили - договору купівлі-продажу нерухомого майна, право власності на яке було зареєстроване за ТОВ "Верум ЛТД" згідно свідоцтв про право власності від 16.02.2007, що знаходиться за адресою: Кореїзьке шосе, 2, смт. Кореїз, м. Ялта, Автономна Республіка Крим, а саме: столярна майстерня, будівля літер "Т", площею 244,8 кв. м; оранжерея, будівля літер "Ч", площею 224,9 кв. м; теплиці, будівлі літер "X", "Ц", "Б", "В" площею 246,1 кв. м, 492,2 кв. м, 174,2 кв. м, 244,8 кв. м; літній кінотеатр, будівля літер "Ж"', площею 22,8 кв. м; танцювальний майданчик, будівля літер "С"; лікувальний корпус, будівля літер "Ж" площею 204,3 кв.м.; котельня, будівля літер "И" площею 149,3 кв. м; обєкти благоустрою: покриття доріг, майданчиків, огорожі, стіни підпорні інженерні мережі: водопостачання, каналізація, електропостачання, оглядові колодязі. Позивач відзначив, що з метою ухилення від процедури переоформлення вищезазначеного нерухомого майна у звязку із тим, що це тягне за собою додаткові фінансові затрати, та приховання відповідного договору купівлі-продажу зареєстрованого за ТОВ "Верум ЛТД" нерухомого майна, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали 03.08.2007 удаваний договір купівлі-продажу корпоративних прав та 03.08.2007 позивач передав відповідачу в якості оплати за нерухоме майно грошові кошти у розмірі, еквівалентному 1000000 доларів США за курсом НБУ на момент передавання грошових коштів. Позивач вважає, що під час укладення удаваного договору купівлі-продажу корпоративних прав відповідач ввела його в оману щодо правового статусу зареєстрованого за ТОВ "Верум ЛТД" нерухомого майна, по відношенню до якого фактично було укладено договір купівлі-продажу, повідомивши позивача, що нібито на момент укладення договору вказане нерухоме майно не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, воно не є предметом застави (іпотеки), у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як місцезнаходження юридичної особи (юридична адреса) воно не використовується та нібито треті особи не мають прав на це нерухоме майно. Насправді на момент укладення вказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна, вже існували судові спори щодо нерухомого майна за позовами третіх осіб, зокрема, заступника військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі МВС України та ГУ внутрішніх військ МВС України по справі № 18/34 з позовом до ДП МВС України "Спецсервіс" про визнання договору недійсним та по справі № 2-26/880-2007 з позовом до ТОВ "Верум ЛТД" про витребування майна з чужого незаконного володіння. Так, рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.02.2007 по справі № 2-26/880-2007 за позовом до ТОВ "Верум ЛТД" у задоволенні позову третіх осіб було відмовлено, а підписаним 07.02.2007 рішенням господарського суду м Києва по справі №18/34, яке 05.06.2007 залишене без змін Вищим господарським судом України, визнано недійсним договір комісії №347/2 від 07.07.2004 про порядок реалізації нерухомого військового майна. Ринкова вартість частки в розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «Верум ЛТД» не складає ні фактично переданих в якості оплати за нерухоме майно грошових коштів у розмірі, еквівалентному 1000000,00 доларів США за курсом НБУ, ні зазначених в удаваному договорі купівлі-продажу корпоративних прав 500000 грн. Отже, позивач вважає, що по справі відсутній спір щодо корпоративних прав ТОВ «Верум ЛТД» - за умови згоди відповідача позивач добровільно перереєструє на її користь частку у розмірі 100% статутного капіталу ТОВ «Верум ЛТД», однак наявний спір щодо повернення грошових коштів, які набуті відповідачем без достатньої правової підстави за неукладеним договором купівлі-продажу, зареєстрованого за ТОВ «Верум ЛТД» нерухомого майна, який позивачем та відповідачем було приховано удаваним договором купівлі-продажу корпоративних прав.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились, надали заяву, згідно якої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на вищевикладені обставини.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої просив справу розглядати у його відсутність та відсутність відповідача, просив в задоволенні позову відмовити. Також в матеріалах справи містяться письмові заперечення, у яких зазначено, що за умовами зазначеного договору позивач набув у власність корпоративні права, що випливають з належної йому частки в Статутному капіталі ТОВ Верум ЛТД в розмірі 100% статутного капіталу Товариства, при цьому вартість частки в статутному капіталі складала 1700000,00 грн, вартість за яку частка відчужувалась складала 500000,00 грн. Одним із активів Товариства, на момент укладання Договору, було нерухоме майно, яке належало Товариству на праві приватної власності, а саме: нежитлові будівлі та споруди за адресою: АРК Крим, м. Ялта, смт. Кореїз, шосе Кореїзьке, буд. 2л. Вказане нерухоме майно було набуто ТОВ Верум ЛТД у ТОВ Укреко" на підставі договору-купівлі продажу від 28.10.2006, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_4 (зареєстровано в реєстрі за № 3354). Право власності на зазначене вище нерухоме майно на момент укладення договору купівлі-продажу корпоративних прав належало виключно ТОВ «Верум ЛТД», а тому розпоряджатися таким майном могло виключно ТОВ «Верум ЛТД». Зазначене майно ніколи не належало на праві власності відповідачу, а відповідно остання не могла жодним чином його відчужувати на користь третьої особи, так само, придбавши корпоративні права Товариства, позивач не набув права власності на нерухоме майно, у звязку з чим, договір купівлі-продажу корпоративних прав по своїй юридичній природі не міг приховати відчуження майна, що належало Товариству. Таким чином реалізація учасником господарського товариства своїх корпоративних прав, в тому числі і їх продаж (з точки зору продажу частки у статутному фонді, яка вказує на розмір корпоративних прав) не може ототожнюватись з реалізацією таким господарським товариством своїх правомочностей, як власника нерухомості. На підставі договору купівлі-продажу корпоративних прав до позивача жодним чином не може перейти право власності на нерухоме майно, оскільки відповідачу ніколи не належало на праві власності таке нерухоме майно, а тому твердження позивача про приховування договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі іншого правочину, а саме: договору купівлі-продажу нерухомості є не обґрунтованим, та порушує право власності третьої особи у справі - ТОВ «Верум ЛТД», як власника такої нерухомості. Отже, підписуючи зазначений вище договір купівлі-продажу корпоративних прав позивач підтвердив, що даний правочин не є удаваним, і позивачу зрозумілий зміст та усі юридичні наслідки. Укладаючи договір купівлі-продажу корпоративних прав відповідач мав на меті саме відчуження корпоративних прав ТОВ Верум ЛТД", і жодним чином не мав на меті приховати інший правочин.

Представник третьої особи ТОВ «Верум ЛТД» та приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 13.02.2007 на підставі рішення виконавчого комітету Кореїзької селищної ради ТОВ «Верум ЛТД» на праві приватної власності належить 1/1 частка нежитлових будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Кореїзьке шосе, 2 л, смт. Кореїз, м. Ялта, Автономна Республіка Крим, а саме: оранжерея літ. «А», загальною площею 224,9 кв. м; оранжерея літ. «Б» загальною площею 492,2 кв.м.; оранжерея літ. «В» загальною площею 246,1 кв.м., теплиця літ. «Г» загальною площею 174,2 кв. м, теплиця літ. «Д» загальною площею 244,8 кв. м; лікувальний корпус, будівля літер "Ж" площею 204,3 кв.м.; літній кінотеатр, будівля літер "З"', площею 22,8 кв. м; котельня, будівля літер "И" площею 149,3 кв. м; на ділянці танцювальний майданчик, столярна майстерня, будівля літер "А", площею 43,1 кв.м (а.с.16-18).

Судом встановлено, що 03 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу корпоративних прав, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за №7413 (а.с.14-15).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 ст.1 цього договору продавець є власником частки в розмірі 100 % Статутного капіталу ТОВ «Верум ЛТД», що в подальшому іменується «Товариство». Продавець оплатно передав, а покупець отримав корпоративні права, що випливають з належної йому частки в Статутному капіталі ТОВ «Верум ЛТД» в розмірі 100% Статутного капіталу Товариства, номінальною вартістю в 1700000,00 грн на умовах, викладених в Договорі.

Згідно п.1.4 ст.1 договору під корпоративними правами, що відчужуються зазначеними в п.п.1.1-1.3 Договору, сторони розуміють право власності на частку у Статутному капіталі Товариства, (яка відповідно до Статуту ТОВ «Верум ЛТД» складає 1700000,00 грн, тобто 100% від Статутного капіталу), право на управління, отримання відповідної частки прибутку, а також право на одержання частини активів у разі ліквідації відповідно до чинного законодавства, а також інші права, визначені Статутом Товариства та чинним законодавством України.

Пунктами 3.1, 3.2 ст.3 цього договору передбачено, що загальна сума договору: 500000,00 грн. Покупець сплатив продавцю вартість частки в розмірі 500000,00 грн в день підписання цього договору.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин вважається правомірним не лише у разі, якщо він не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом.

Як було встановлено судом, позивач серед підстав звернення до суду зазначив, що з метою ухилення від процедури переоформлення вищезазначеного нерухомого майна, уклав з відповідачем удаваний договір купівлі-продажу корпоративних прав та передав відповідачу 500000,00 грн. Між тим, позивач вважає, що відповідач ввела його в оману щодо правового статусу зареєстрованого за ТОВ «Верум ЛТД» нерухомого майна.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Підстав вважати вказану довіреність удаваною у суду не має, оскільки вона нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та будь-яких доказів на підтвердження цього позивачем надано не було.

Крім того, відсутнє відповідне рішення суду, яке набрало законної сили щодо визнання договору купівлі-продажу корпоративних прав від 03.08.2007 удаваним, недійсним, а позивач з такими позовними вимогами до суду не звертався та вказані вимоги не є предметом судового розгляду.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно умов договору купівлі-продажу корпоративних прав від 03.08.2007 покупець сплатив продавцю вартість частки в розмірі 500000,00 грн в день підписання цього договору, а продавець передав у власність останньому частку в розмірі 100 % Статутного капіталу ТОВ «Верум ЛТД».

З укладеного між сторонами договору купівлі-продажу вбачається, що сторони договору домовилися про всі його істотні умови і при підписанні договору жодних застережень з боку будь-якої сторони не надходило. При підписанні договору сторони були ознайомлені зі змістом договору, погодилися з ним та особисто поставили свій підпис. Після укладенні зазначеного договору жодна із сторін не оспорювала його.

Правовою підставою заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає ст.1212 ЦК України.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні був допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1, який підтримав свої пояснення, надані в позовній заяві, однак суд не приймає в якості належних та допустимих доказів його пояснення, у звязку з тим, що він є зацікавленою особою по справі та його пояснення є однобічними та необєктивними.

Згідно положень ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно та зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Аналіз наданих суду письмових доказів свідчить про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач без достатньої правової підстави отримала від позивача грошові кошти у розмірі 500000,00 грн., внаслідок чого зобов'язана б була повернути позивачу грошові кошти.

До того ж, відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

З точки зору закону, при вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволені позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 217, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, ст.ст.11, 235, 626, 656, 1212 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Верум ЛТД», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги особою, яка його оскаржує протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.О. Козленко