Справа № 2-6442/13
У Х В А Л А

13 листопада 2013 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ЕРСТЕ БАНК», ОСОБА_2, про визнання припиненої поруки,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача 31.10.2013 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати припиненою з 22.06.2008 року поруку, встановлену Договором поруки №014/0398/74/03052/2 від 22.06.2007 року, укладеним між ПАТ «ЕРСТЕ БАНК», ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на те, до кого предявлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про визнання припиненої поруки, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких звертається до суду та обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, в змісті позовної заяви є не викладеними обставини, якими діями відповідача ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» порушені права позивача, в чому саме полягає дане порушення і всупереч яким нормативним актам та з якими правовими наслідками, а також відсутнє зазначення жодних доказів на підтвердження порушених прав позивача, а також за яких обставин як правових підстав та чим саме передбачений таких спосіб захисту прав та інтересів позивача.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач, звертаючись до відповідачів з вимогою визнати припиненою з 22.06.2008 року поруку, встановленому Договором поруки №014/0398/74/03052/2 від 22.06.2007 року, вказує на відсутність встановленого строку дії договору поруки та кредитного договору та посилається на нормою ч.4 ст.559 ЦК України, яка встановлює, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Проте, заявляючи відповідні вимоги, позивач не зазначає жодних обставин як правових підстав предявленої вимоги відповідно до визначеної ним норми матеріального права, зокрема викладення обґрунтувань та зазначення доказів, з яких він виходив, визначаючи дату припинення поруки саме з 22.06.2008 року, враховуючи, що до матеріалів позову ним додано копію кредитного договору, умовами якого строк основного зобовязання позичальника користування кредитними коштами встановлено до 21.06.2037 року, а також відповідна обставина встановлена в наданій ним копії рішення Соломянського районного суду м. Києва від 17.03.2011 року, яким на користь ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором, за виконання якого позивач поручився.

Таким чином, в поданій позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує своє право вимоги та правові підстави звернення відповідно до норм матеріального права, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто саме, які права позивача порушені та в супереч яким правовим нормам, та чим передбачений такий шлях їх поновлення, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачкою не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних звязків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивачки є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачу необхідно викласти обставини в обґрунтування предявлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які його права, свободи чи інтереси були порушені та ким саме, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який він просить застосувати, з посиланням на правові підстави, а також на докази в підтвердження кожної обставини на обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ЕРСТЕ БАНК», ОСОБА_2, про визнання припиненої поруки залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачем ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: