справа № 415/6508/12
№ провадження 2/208/174/13
РІШЕННЯ

Іменем України

06 червня 2013 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

у складі:

судді Гібалюк Т.Я.

при секретарі Бардадим О.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Обласне підприємство Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації - про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сімєю, зміну черговості одержання права на спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сімєю, визнання спадкоємцем 4 черги та зміну черговості одержання права на спадкування. Позов мотивує тим, що він з 2003 р. перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_7, вів спільне господарство, мав загальний бюджет, купував необхідні для родини речі, турбувався один про одного, але шлюб не реєстрував, оскільки вони не вважали за необхідне офіційно реєструвати свої відносини. Від попереднього шлюбу у ОСОБА_7, 06 грудня 1989 р., народився син ОСОБА_3. Позивач також має двох синів від попереднього зареєстрованого шлюбу: ОСОБА_8, 20 вересня 1992 р. н., та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач з ОСОБА_7 і з синами постійно проживали в належній дружині квартирі, розташованій за адресою: Російська Федерація, м. Москва, вул. Маршала Чуйкова, буд. 13, корп. З, кв. 48. Разом з сином дружини ОСОБА_9 позивач працював у ТОВ АЗОРА-М, навчав його та намагався передати увесь свій досвід. Дружина була домогосподаркою, оскільки хворіла туберкульозом, потребувала постійного приймання сильнодіючих ліків і медичної допомоги, і за станом здоров'я не могла працювати .

У 2009 році стан здоров'я ОСОБА_7 значно погіршився, вона потребувала постійного приймання ліків та медичної допомоги, в неї почастішали приступи захворювання, дружина потребувала постійного нагляду та допомоги, яку надавав їй він. Син ОСОБА_10 у 2009 р. переїхав із квартири по вул. Маршала Чуйкова, буд. 13, корп. З, кв. 48 у м. Москва до своєї подруги, у зв'язку з чим стосунки між ним і ОСОБА_7 погіршились. Влад згодом перестав приходити до них та навіть перестав спілкуватись з матір'ю, він зовсім не цікавився станом її здоров'я та ніяким чином не допомагав їй, хоча мешкав неподалік від їхнього житла.

25 січня 2012 р. ОСОБА_7 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкова квартира АДРЕСА_2 належала

ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна,

зареєстрованого 09 лютого 2001 р. у Дніпродзержинському філіалі Придніпровської

товарної біржі за №1258. |

У встановленому законом порядку син померлої - ОСОБА_3, який є спадкоємцем першої черги за законом, і позивач, який вважає і себе спадкоємцем після смерті дружини, звернулись до Приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_6 з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7. Але, 26 липня 2012 р. нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що винесла Постанову, роз'яснивши що необхідно надати документ, що підтверджує факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме рішення суду, тому для вирішення питання по суті було рекомендовано звернутись до суду.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати факт спільного проживання однією сімєю з спадкодавцем ОСОБА_7, померлою 25 січня 2012 р., без реєстрації шлюбу з 2003 р. по день її смерті. Також позивач просить визнати його спадкоємцем четвертої черги та змінити черговість до першої черги, оскільки він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав., але пояснив, що він 1 грудня 1990 р. зареєстрував шлюб з ОСОБА_11, який був розірваний рішенням Заводського райсуду м. Дніпродзержинська від 25 квітня 2007 р. Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_1, рішення суду набрало законної сили 4 травня 2007 р., в органах РАГС м. Дніпродзержинська він оформив розірвання шлюбу значно пізніше, у 2012 році.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, пояснив, що його мати ОСОБА_7 дійсно хворіла туберкульозом, але не була у безпорадному стані, не мала каліцтво, не потребувала постійного приймання сильнодіючих ліків і медичної допомоги, могла працювати, і працювала, раптової втрати свідомості у неї не було. Станом на 2003 р. йому було 14 років і він ще навчався в школі і не міг матеріально допомагати своїй матері.

Станом на 2008 рік відповідач навчався на 2-му курсі Московського фінансово-промислового університету, мати також працювала - в магазині Зоотовари.

Згідно до виписки з медичної картки ОСОБА_9, вона з 2003 р. по 2005р. взагалі не знаходилась під наглядом лікарів, оскільки почувалася добре.

В 2007 році вона знаходилась на лікуванні у відділенні реабілітації санаторій Дніпровський з 08.06.2007 року по 28.06.2007 рік. Знаходження в санаторії свідчить про те, що мати вела самостійний спосіб життя, могла самостійно проходити призначені для неї процедури і не потребувала ніякої сторонньої до помоги, оскільки лікування в санаторії данного типу не передбачає сторонній догляд.

Дійсно, мати хворіла туберкульозом легенів, але вона приймала ліки, вела нормальний спосіб життя і ніколи не знаходилась у безпорадному стані. Вона вела самостійний спосіб життя, як усі звичайні люди, і не потребувала ніколи постійної сторонньої допомоги. З таким діагнозом, як у його матері, люди ведуть активний спосіб життя, не визнаються інвалідами і не потребують стороннього догляду. Сам по собі факт наявності певних захворювань,перебування у зв'язку з цим періодично на стаціонарному лікуванні не може свідчити про перебування у безпорадному стані і що ця особа потребує сторонньої допомоги, мати працював в зоомагазині в міста Москва і отримувала заробітну плату, мала самостійний дохід.

Протягом 2007 р. і по теперішній час відповідач працює в м. Москва, там же закінчив Московський фінансово-промисловий університет і отримав спеціальність юрист. Допомогав своїй матері при житті, а останнім часом проживав окремо від матері, оскільки квартира є однокімнатною. Там періодично проживав ОСОБА_1,який знаходився в м. Москва на заробітках, тим самим у них з покійною мамою склались приятельські стосунки. Твердження ОСОБА_1 про те, що він з 2003 р. мешкав з ОСОБА_7 однією сім'єю не відповідає дійсності, ос кільки відповідно до Договору на вселення і користуванням квартирою від 15.06.2006 р., мати дозволила прописатись ОСОБА_1 до її квартири у 2006 р. Після прописки позивача в квартирі, він став вва жати себе повноправним власником цього житла, почав встановлювати свої умови відносно способу життя та на цьому ґрунті у 2006 р., коли відповідачеві було 17 років, він став працювати, отримував гроші та в 2007 році був зарахований до Університету. Весь цей час - з 2006 р. і по грудень 2012 р. ОСОБА_1 намагався одружитись з мамою відповідача, оскільки корисні мотиви цієї людини влаштувати свій спосіб життя для ОСОБА_1В, були пріоритетними. Мати була знайомою з ОСОБА_1 Він був одружений, у нього був офіційний шлюб. Він використовував матір, та її майно з метою своїх власних потреб. В Росії він безоплатно проживав у матері відповідача в квартирі. До статньо заробляв і вів приятельські стосунки з мамою з метою скоротити витрати на найм житла в місті Москві.

Квартира в місті Дніпродзержинську весь час знаходження матері в Росії здавалася в оренду. Гроші від найму житла отримувала мати і таким чином мала додатковий дохід, тому не знаходилася на утриманні позивача.

Крім того, ОСОБА_7 померла 25 січня 2012 р., а ОСОБА_1 офіційно розірвав зареєстрований шлюб з дружиною ОСОБА_11 лише 4 травня 2007 р. час набрання чинності Заочного рішення Заводського суду міста Дніпродзержинська. Ці обставини підтвердив позивач в судовому засіданні.

Таким чином, якщо вважати, що позивач ОСОБА_1 спільно проживав з ОСОБА_7 однією сімєю, без реєстрації шлюбу, то він проживав менше ніж 5 років до дня смерті ОСОБА_7, та не має права на спадщину після смерті ОСОБА_7

В судове засідання приватний нотаріус дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_6 не зявилася, просила розглядати справу у її відсутності, проти позову заперечувала, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7 є її син ОСОБА_3Г.( а.с.57, 38)

Суд, вислухав сторони, вислухав свідків, вивчив матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла 25 січня 2012 р., про що зроблений актовий запис у Тверському відділі РАГС Управління РАГС Москви, № 636.( а.с.13)

Відповідно до медичної довідки про смерть № 460196 /172 від 26 січня 2012 р., смерть ОСОБА_7 настала внаслідок кардіоміопатії. ( а.с. 12)

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, яка складається з: квартири АДРЕСА_3, України, загальною площею 53,6 кв.м. та квартири АДРЕСА_4 корп.3 у м. Москві, Росії, загальною площею 31,8 кв.м., її право власності зареєстроване 19 квітня 2005 р. Власником квартир є померла ОСОБА_7, (а.с.9,10,58-62)

Постановою від 26 липня 2012 р., приватний нотаріус дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_6 відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, оскільки він не надав нотаріусу доказів свого шлюбу з померлою та не надав доказів проживання однією сімєю більше пяти років з померлою.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7 є її син, відповідач ОСОБА_3, який зареєстрований проживаючим у ІНФОРМАЦІЯ_3. 39-51. ( а.с.24)

Відповідно до довідки нотаріуса московської міської нотаріальної палати нотаріального округу м. Москви № 688 від 29 вересня 2012 р., в провадженні нотаріуса знаходиться справа 34823/692/2012 померлої 25 січня 2012 р. ОСОБА_7, яка на день своєї смерті була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_4. Спадкоємцем за законом є син померлої громадянин України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с.68)

ОСОБА_3 народився 6 грудня 1989 р. З 2007 по 2012 р.р. він навчався у Московському фінансово-промисловому університеті Синергия та отримав диплом про вищу освіту по спеціальності Юриспруденція 10 вересня 2012 р. (а.с.63,64,65)

З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що з 2003 р. ОСОБА_1 був знайомий з ОСОБА_7 та підтримував з нею близькі стосунки.

З 5 липня 2006 р. ОСОБА_1 був зареєстрований проживаючим в квартирі №48 по вул. Маршала Чуйкова,13, корп. 3 у м. Москва, Росії, яка належить на праві власності ОСОБА_7

Як вбачається з Договору про вселення та користування квартирою, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 уклали договір відповідно до якого, ОСОБА_7 надала у безкоштовне користування квартиру, яка належить їй на праві власності за адресою: АДРЕСА_5. ОСОБА_1 зобовязується використовувати квартиру тільки для проживання. ( а.с.92)

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 1259 ЦК України, черговість одержання спадкування за законом права на спадкування може бути змінена. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до положень ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини.

Суд вважає, що у судовому засіданні доведено те, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживали однією сімєю протягом часу менше ніж 5 років. Так, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали однією сімєю не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини (4 черга), зазначений 5 річний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю. ОСОБА_7 померла 25 січня 2012 р. Ця дата і є часом відкриття спадщини та відрахування пятирічного строку. Шлюб ОСОБА_1 розірвав за рішенням суду, яке набрало законної сили 4 травня 2007 р. ( З 4 травня 2007 р. до 25 січня 2012 р. пройшов час 4 роки 7 місяців та 20 днів).

Шлюб ОСОБА_1 з ОСОБА_11, зареєстрований 1 грудня 1990 р. у відділі реєстрації актів громадського стану с. Лазова Лазовського району Приморського краю, актовий запис № 42, був розірваний рішенням Заводського райсуду м. Дніпродзержинська від 25 квітня 2007 р. ( справа № 2-2676-07). Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_1, рішення суду набрало законної сили 4 травня 2007 р., в органах РАГС м. Дніпродзержинська він оформив розірвання шлюбу значно пізніше. ( а.с. 111).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, він набрав чинності з 1 січня 2004 р. та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до п. 21. Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного Кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК.

Таким чином, ОСОБА_1 не може бути спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_7, потому не може претендувати на зміну черговості у прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_7 на підставі вимог ст. 1259 ЦК України, оскільки таке право мають тільки особи, які є спадкоємцями наступних черг.

Крім того, суд вважає, що в судовому засіданні не доведені посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_7 знаходилася у безпорадному стані, потребувала сильнодіючих ліків і медичної допомоги, була похилого віку, мала тяжку хворобу або каліцтво, а ОСОБА_1 опікувався нею.

Протягом тривалого часу ОСОБА_7 мала захворювання туберкульоз, але не знаходилася у тяжкому або безпорадному стані.

З довідки головного лікаря протитуберкульозного диспансеру м. Дніпродзержинська від 5 грудня 2012 р., вбачається що ОСОБА_7, перебувала на обліку з 26 травня 2003 р. по 30 березня 2004 р. з діагнозом: дисемінований туберкульоз легень в фазі інфільтрації і розпаду. На момент диспансерного обстеження хворій за станом здоровя стороння допомога не була потрібна. Знята з обліку 30 березня 2004 р. в звязку з вибуттям з міста. За період з 2004 р. по 2012 р. за медичною допомогою не зверталась. ( а.с.87)

Позивачем не надано суду доказів того, що за місцем свого проживання у м. Москві, ОСОБА_7 також перебувала на диспансерному обліку з приводу захворювання туберкульозом, або іншим захворюванням, та їй потрібно було вартісне лікування сильнодіючими ліками або постійний догляд сторонньої особи.

Як вбачається з довідок, наданих позивачем ОСОБА_1, виписки з медичної карти хворої ОСОБА_7, ОСОБА_7 у 2008 році зверталася до лікарів з приводу КЦД по кардіальному типу, постійної форми сінусової тахікардії, хронічного гепатохолецистита, їй рекомендовано було лікування. Тяжкого, безпорадного стану вона не мала, на диспансерному обліку з приводу захворювання у лікувальному закладі не перебувала. ( а.с.26-29)

Позивачем не надано суду доказів того, що хвороби, які мала ОСОБА_7 носили тяжкий характер, вимагали значну матеріальну та іншу допомогу, що ОСОБА_7 знаходилася у безпорадному стані, мала каліцтво або інвалідність, потребувала сторонньої допомоги та опіки, потребувала сильнодіючих ліків.

Навпаки, з пояснень позивача, відповідача, свідків в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_7 померла раптово, внаслідок серцевого нападу, кардіоміопатії, та до часу смерті не зверталася за допомогою до лікарів.

Також з пояснень сторін, свідків, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 вела звичайний спосіб життя, виховувала сина, допомагала виховувати двох синів ОСОБА_1, які деякий час з 2009 р. проживали у квартирі ОСОБА_7, вела домашнє господарство і т.і. Ці обставини також підтверджуються наданими суду позивачем ОСОБА_1 фотографіями, з яких вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 разом святкували свята, відпочивали разом із друзями, були веселі, усміхнені, життєрадісні. ( а.с. 30-31)

Суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що син померлої ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_3, не допомагав матері, коли вона хворіла, не займався її похованням.

Так, в судовому засіданні з пояснень сторін та з наданих суду фотографій, встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, постійно спілкувався з матірю, мав з нею добрі стосунки, проживав окремо, оскільки проживав з дівчиною.

В судовому засіданні не надано доказів того, що ОСОБА_7 ніде не працювала, знаходилася на утриманні позивача ОСОБА_1 Позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що він і сам мав роботу, мав доходи, заробітну плату та інше, був матеріально забезпеченим та мав можливість матеріально утримувати померлу ОСОБА_7 і її сина.

Таким чином, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_7, оскільки не проживав з нею однією сімєю протягом пяти років, не має право на зміну черговості одержання права на спадкування у першій черзі разом із відповідачем ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись ст.. 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд,

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сімєю, зміну черговості одержання права на спадкування.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі до канцелярії Заводського райсуду м. Дніпродзержинська апеляційної скарги протягом 10 днів з дня оголошення рішення суду.

Суддя Гібалюк Т. Я.