РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2013 року Волноваський районний суд Донецької області

в складі головуючого - судді Голуб Т.І.

при секретарі Фоміних С.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

18.03.2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу та посилався на те, що 26.08.2011 року він уклав з відповідачем в усному порядку договір позики соняшника. Відповідно до розписки від 26.08.2011 року відповідач взяв у нього 60 тон насіння соняшника та зобов*язався повернути їх з врожаю 2011 року, а на випадок форс-мажорних обставин-зобов*язався віддати йому грошові кошти замість насіння. На теперішній час відповідач не повернув йому ні насіння соняшника, ні грошові кошти, тому просить суд стягнути з відповідача на його користь 304518 гр. боргу із розрахунку: 60 тон х 5075 гр. 30 коп. (вартість однієї тони за грудень 2012 року) та судові витрати. 31.05.2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та посилався на те, що договір позики 26.08.2011 року з відповідачем він не укладав, а розписку написав під впливом погроз з боку останнього, про що звертався із заявою до органів міліції. Він ніколи не брав у ОСОБА_1 насіння соняшника, яких останній ніколи не мав, оскільки не займається вирощуванням сільгосппродукції. Просить суд визнати договір позики від 26.08.2011 року про повернення 60 тон насіння соняшника з врожаю 2011 року недійсним.

В судовому засіданні позивач за основним позовом та його представник підтримали позовні вимоги, на їх задоволенні наполягають. Зустрічний позов не визнають, оскільки ОСОБА_4 не довів суду, що розписка була ним написана під впливом погроз з боку ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з*явився, надав суду письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу у його відсутність.

Представник відповідача позов ОСОБА_1 не визнав, оскільки останній не довів суду, що ним насіння соняшника передавалось фактично ОСОБА_4, на задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 наполягає.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_4 необхідно задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Із наданих позивачем ОСОБА_1 суду доказів вбачається, що 26.08.2011 року укладено договір позики між ним та ОСОБА_4, що слідує із розписки, відповідно до якої ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 у борг 60 тон соняшника та зобов*язався повернути з врожаю 2011 року, а на випадок форс-мажорних обставин зобов*язався віддати гроші на момент здачі насіння.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими онаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із вимог ст. 1051 ЦК України вбачається, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Як вбачається із пояснень позивача ОСОБА_1 та слідує із матеріалів справи розписка, складена між ним та ОСОБА_4 на підтвердження договору позики, нотаріально не посвідчувалась і при її складанні жодного свідка не було.

Із зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та пояснень його представника у судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_4 фактично насіння соняшника не отримував від ОСОБА_1, останній не мав насіння взагалі, оскільки ніколи не займався вирощуванням сільгосппродукції, а розписка була ним написана на вимогу ОСОБА_1 під впливом погроз та насильства з його боку, тобто проти його справжньої волі.

Вказані ОСОБА_4 обставини підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_5, який є незаінтересованою особою у справі, а також підтверджуються заявою ОСОБА_4 до Калінінського РВ ГУМВС м. Донецька від 31.05.2013 року про скоєння ОСОБА_1 відносно нього кримінального правопорушення, постановою слідчого СВ Калінінського РВ ДМУ від 13.06.2013 року про закриття кримінального провадження у зв*язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч.1 КК України, яке засновано лише на поясненнях ОСОБА_1 та про яке ОСОБА_4 стало відомо лише під час слухання вказаної справи у судовому засіданні та скаргою ОСОБА_4 на дії слідчого від 23.09.2013 року.

Зі змісту ст. ст. 215, 231 ЦК України випливає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п*ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Позивач за основним позовом на спростування позиції відповідача не надав суду жодного доказу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достаність і взаємний зв*язок доказів у їх сукупності.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в справі докази в їх взаємному зв*язку та сукупності, приходить до висновку, що 60 тон насіння соняшника безпосередньо відповідачеві ОСОБА_4 позивачем ОСОБА_1 не передавалось.

Суд не може прийняти до уваги показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як підставу для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки показання вказаних свідків не несуть в собі будь-якої доказової бази позовних вимог позивача ОСОБА_1, оскільки вони не були присутніми ні під час складання розписки, ні під час фактичного передання останнім 60 тон насіння соняшника ОСОБА_4

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 необхідно стягнути до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 3045 гр. 18 коп., оскільки зустрічний позов задоволений у повному обсязі.

На підставі ст. ст. 215, 231, 1046, 1049, 1051 ЦК України, ст. 88 ЦПК України, керуючись ст.ст. 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики у сумі 304518 гр. відмовити.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним задовольнити.

Визнати договір позики, укладений 26.08.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3045 гр. 18 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя: