Справа № 6/431/166/2013р.
У Х В А Л А
04 листопада 2013 року Старобільський районний суд
в складі: головуючого-судді Озерова В.О.,
при секретарі Дубініній О.О.,
представника заявника ОСОБА_1,
представник стягувачів ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Старобільську справу за заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначається один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обовязок чи право стягнення є солідарним.
В даному випадку рішення ухвалено проти двох боржників - АТ «УкрСиббанк» та ВДВС Старобільського районного управління юстиції і в прийнятому на виконання виконавчому листі не зазначено в якій частині необхідно виконати таке рішення АТ «УкрСиббанк», а саме: не вказано, що саме зобовязаний вчинити боржник, які дії, в чому вони полягають та в який спосіб необхідно виконати такі дії.
Виконавчий лист містить такий вид його виконання, як скасування заборон та приватного обтяження.
Відповідно до положень ст. 74 Закону України «Про нотаріат» та п. 5.1. глави 15 Наказу Міністерства юстиції України № 296/2 від 22 лютого 2012 року «Про затвердженняПорядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна.
Тож, скасування заборони відчуження відбувається шляхом реєстрації такої дії, що вчиняється тим нотаріусом, яким було накладено заборону відчуження.
Виконавчий лист не містить вимоги до АТ «УкрСиббанк» вчинити таку реєстраційну дію, або зобовязання АТ «УкрСиббанк» подати відповідні документи для вчинення такої реєстраційної дії нотаріусом, яким було зареєстровано заборону відчуження на нерухоме майно.
Крім того, стосовно скасування приватного обтяження, накладеного ДП «Інформаційний центр» на автотранспортний засіб, заявник зазначає наступне.
Відповідно до ст. 44 Закону України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» п. 6 Постанови Кабінету Міністрів від 05 липня 2004 року № 830 про затвердження «Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна» за рішенням суду відбувається реєстрація обтяження. Припинення обтяження здійснюється шляхом її реєстрації згідно заяви обтяжувача. Тож, припинення обтяження відбувається шляхом його реєстрації, а не скасування приватного обтяження, як зазначено у виконавчому листі.
Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦПК України суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю або частково у звязку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.
З урахуванням того, що причини на які посилається АТ «УкрСиббанк» у своїй заяві є такими, що унеможливлюють виконання боржником виконавчого листа № 2/1230/335/12 виданого 05 серпня 2013 року Старобільським районним судом Луганської області, дані причини не можуть бути усунені в процесуальний спосіб (шляхом внесення виправлень до виконавчого листа, ухвалення додаткового рішення у справі, тощо), а обовязок виконати виконавчий лист покладений Законом на АТ «УкрСиббанк», яким також визначено і негативні наслідки у разі невиконання виконавчого документа боржником, АТ «УкрСиббанк» позбавлений можливості виконати виконавчий лист в той спосіб, про який зазначено в виконавчому листі № 2/1230/335/12 виданого 05 серпня 2013 року Старобільським районним судом Луганської області.
В судовому засідання представник заявника ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та просила суд визнати виконавчий лист № 2/1230/335/12, виданого 05 серпня 2013 року Старобільським районним судом Луганської області таким, що не підлягає виконанню повністю.
Апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення, касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено; рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.
Згідно статті 14 Цивільно-процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
ВДВС Старобільського РУЮ, як відповідачем, в добровільному порядку було виконано вищезазначене рішення суду шляхом здійснення в межах своєї компетенції усіх зазначених даним судовим рішенням дій.
Так як відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» в межах своєї компетенції не було вжито жодних дій на виконання рішення суду, незважаючи на письмову вимогу представника стягувачів ОСОБА_2 від 03 червня 2013 року, вона звернулась з відповідною заявою до Старобільського районного суду Луганської області. Вказаною заявою вона просила видати виконавчий лист з метою його подальшого предявлення до відповідного відділу Державної виконавчої служби для примусового виконання невиконаної частини рішення Старобільського районного суду Луганської області від 21 червня 2012 року по справі № 2/1230/335/2012 року.
Ухилення ПАТ «УкрСиббанк» від виконання рішення суду посиланням на те, що в рішенні не вказано, що саме повинен вчинити боржник, які дії, в чому вони полягають та в який спосіб необхідно виконати такі дії, не має жодних правових підстав, адже чинним законодавством визначено наступний порядок скасування заборон та обтяжень, який повинен бути вчинений ПАТ «УкрСиббанк», як обтяжувачем, визначеного у рішенні суду майна, з метою виконання рішення Старобільського районного суду Луганської області від 21 червня 2012 року по справі № 2/1230/335/2012 року.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання; відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Згідно ст. 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі припинення основного зобовязання.
Наголошую, що в спадкоємців ОСОБА_7 відсутні будь-які зобовязання перед ПАТ «УкрСиббанк», бо останній втратив право вимоги до спадкоємців ОСОБА_7 внаслідок пропуску строку, регламентованого ст. 1281 Цивільного кодексу України, для предявлення таких вимог, що свідчить про припинення зобовязання.
Відповідно до п. 9 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобовязаний подати протягом пяти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.
Згідно зі ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру.
Згідно ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» чітко визначено, що відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача. Тож припинення обтяження відбувається шляхом реєстрації держателем або реєстратором Державного реєстру відомостей про припинення обтяження на підставі рішення суду або заяви обтяжувача.
Стосовно застосування судом терміну «скасування» приватного обтяження при вирішенні даного спору, представник стягувача вказує на те, що суд вірно визначив необхідність саме скасування приватного обтяження з урахуванням наступного.
Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон повязує виникнення прав і обовязків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обовязки, встановлені законом та/або договором.
З урахуванням втрати ПАТ «УкрСиббанк» права вимоги до спадкоємців ОСОБА_7, ПАТ «УкрСиббанк» втратив і право на рухоме майно боржника і право обмеження права боржника на рухоме майно. І, як наслідок втрати цих прав ПАТ «УкрСиббанк», суд вірно застосував термін «скасувати» в розумінні «визнати недійсним, незаконним, припинити дію».
Щодо ухвали Старобільського районного суду Луганської області від 20 грудня 2012 року, яка на думку ПАТ «УкрСиббанк» унеможливлює виконання рішення суду банком, представник стягувачів вказує на те, що з 01 січня 2013 року набрала чинності низка Законів України, постанов Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, що регулюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» щодо державного регулювання нотаріальної діяльності» від 06 вересня 2012 № 5208-VI (який набрав чинності 01 січня 2013 року) було внесено зміни до п. 9 ст. 34 Закону України «Про нотаріат».
До 01 січня 2013 року п. 9 було визначено, що державні та приватні нотаріуси накладають та знімають заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації; після 01 січня 2013 року згідно п. 9 державні та приватні нотаріуси накладають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації.
Тобто з переліку нотаріальних дій виключено таку нотаріальну дію, як «зняття заборони», що існувала в нотаріальній практиці в період з 01 червня 2009 року по 01 січня 2013 року.
Основні правила посвідчення правочинів та вчинення інших нотаріальних дій визначені у Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.
Поряд із цим, з набранням чинності 01 січня 2013 року Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», нотаріуси виконують функцію не тільки посвідчення прав та фактів, що мають юридичне значення, а й проводять державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» було створено єдину систему органів державної реєстрації прав на нерухоме майно та визначено, що інформація про всі права на нерухоме майно та їх обтяження (заборона/арешт), суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, підлягають занесенню до єдиної державної інформаційної системи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав (Державна реєстраційна служба України), та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав.
Повноваження щодо державної реєстрації прав у новому реєстрі покладені на державних реєстраторів органів державної реєстрації прав та нотаріусів.
Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що нотаріус проводить державну реєстрацію права власності у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном (ст. 3 Закону).
При цьому, державна реєстрація прав нотаріусом здійснюється одночасно з вчиненням нотаріальної дії (ч. 9 ст. 15 Закону).
Таким чином, державою на нотаріусів України було покладено виконання особливих функцій, пов'язаних з офіційним визнанням і підтвердженням фактів виникнення, переходу та припинення прав на нерухоме майно, обтяження цих прав в результаті посвідчення правочинів з нерухомим майном.
Для нормативного регулювання нотаріальної діяльності Законом України від 04.07.2012 № 5037-IV Закон України «Про нотаріат» було доповнено ст. 46-1 та визначено, що нотаріус є спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і який має печатку такого реєстратора. Під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва нотаріус має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно.
Згідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю житлового будинку (квартири), за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона, при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, за повідомленням іпотекодержателя, в усіх інших випадках, передбачених законом.
Зняття заборони нотаріус здійснює виключно у відповідності до вимог ст. 74 Закону України «Про нотаріат», згідно якій одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки чи піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
Відповідно до вимог ст. 369 Цивільно-процесуального кодексу України у разі, якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково, у звязку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.
Так як в даному випадку обовязок боржника виконати рішення суду регламентований чинним законодавством, то відсутні правові підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в порядку, визначеному ст. 369 ЦПК України.
Крім того, згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України питання, повязані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як виконавчі листи, що видаються судами.
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовані вимоги до виконавчого документа. У виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.
Сторонами у виконавчому провадженні № 39333094, що відкрито на підставі виконавчого листа № 2/1230/335/12, виданого 05 серпня 2013 року Старобільським районним судом Луганської області є ОСОБА_5 стягувач та ПАТ «УкрСиббанк» боржник.
Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є заходи, передбачені рішенням.
З урахуванням вищезазначених норм діючого законодавства, державний виконавець законно здійснює заходи з примусового виконання належним чином виданого та оформленого виконавчого листа № 2/1230/335/12, виданого 05 серпня 2013 року Старобільським районним судом Луганської області.
Щодо ухвали Старобільського районного суду Луганської області від 20 грудня 2012 року, яка на думку ПАТ «УкрСиббанк» унеможливлює виконання рішення суду банком, в силу зобовязання нотаріусів, представник заявника повідомляє наступне.
Роз'яснення судового рішення (ст. 221 Цивільно-процесуального кодексу України) настає тоді, коли його зміст викладено нечітко, його положення незрозумілі, внаслідок чого реалізація такого рішення викликає труднощі чи стає неможливою.
Звернення до Старобільського районного суду Луганської області 13 грудня 2012 року з заявою про розяснення рішення суду мало на меті зясування, яким чином мають бути скасовані заборони, накладені нотаріусами, адже відповідно до пунктів 25, 26 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек записи про обтяження майна іпотекою могли бути виключені на підставі рішення суду з обовязковим зазначенням порядкового номеру запису.
На виконання вимог ст. 221 ЦПК України ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 20 грудня 2012 року було вирішено, що нотаріуси зобовязані скасувати заборони шляхом вилучення відповідних записів з Державного реєстру іпотек.
Те, що винесення вказаної ухвали не спрямоване на подальше примусове виконання останньої та визнання нотаріусів боржниками, підтверджується тим, що дана ухвала не відповідає вимогам, передбаченим ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», адже відповідно до ст. 210 ЦПК України, якщо ухвала має силу виконавчого документа і підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень, така ухвала оформлюється з урахуванням вимог, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».
У звязку з цим, представник стягувачів ОСОБА_2 просила суд відмовити заявнику в задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
В судове засідання представник Червонозаводького ВДВС Харківського міського управління юстиції не зявився без поважних причин, про час та місце розгляду заяви був сповіщений своєчасно та належним чином.
У звязку з вимогами ч. 3. ст. 369 ЦПК України, суд розглядає заяву без присутності представника Червонозаводького ВДВС Харківського міського управління юстиції.
Розглянувши заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що подана заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що 21 червня 2012 року по справі № 2/1230/335/2012 року Старобільським районним судом Луганської області, було прийнято заочне рішення по справі № 2/1230/335/2012. Вказане рішення набрало чинності у відповідності до ухвали апеляційного суду Луганської області від 05 листопада 2012 року.
Згідно до ч. 4 ст. 369 ЦПК України, суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.
Таким чином, зміст виконавчого листа відповідає змісту заочного рішення, на підставі якого його було видано, виконання до цього часу не відбулося.
Щодо заперечення про відсутність обовязків боржника ПАТ «УКРСИББАНК», то суд вважає, що доводи заявника скарги є безпідставними з наступних підстав.
У відповідності до ч. 2 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання; відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до п. 9 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобовязаний подати протягом пяти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.
Згідно зі ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру.
Таким чином, діюче законодавство встановлює певний порядок дій для особи, на користь якої було встановлено обтяження, після припинення зобовязання на виконання якого було встановлено обтяження.
Заперечення заявника, щодо того, що обовязок по виконанню рішення покладено на нотаріуса, суперечать вимогам ст. 74 Закону України «Про нотаріат», згідно якій одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки чи піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, яка встановлює вичерпний перелік випадків здійснення нотаріусом дій по зняттю заборони відчуження нерухомого майна.
На підставі викладеного, керуючись, ст. 17 «Про іпотеку», п. 9 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 43, 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», п. 9 ст. 34, ст. 46-1, 73, 74 Закону України «Про нотаріат», Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» щодо державного регулювання нотаріальної діяльності» від 06 вересня 2012 року № 5208-VI, ст. ст. 3, 6, 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», ст. ст. 14, 369 ЦПК України, суд
В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга через Старобільський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя Озеров В.О.