Провадження № 2/202/1618/2013
11 вересня 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого - судді Мороз В.П.
при секретарі - Андрущенко О.П.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Позивач у січні 2013року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 29 300,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог, зазначив, що відповідач отримав в позику грошову суму в розмірі 12 200,00 грн. Фактичне отримання відповідачем вказаної суми підтверджується власноруч написаною розпискою від 30.11.2012 року, в якій зобов??язувався повернути суму боргу до 16.12.2012 року. Проте до теперішнього часу відповідач суму боргу не повернув.
Позивач у судовому засіданні позов підтримав, на його задоволенні наполягав.
Відповідач в судове засідання у справі не зявився. В матеріалах справи мається його заява про слухання справи без його участі, позовні вимоги визнає. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав у позику відповідачу грошову суму у розмірі 12 200,00 грн.
На підтвердження факту отримання у позику зазначеної грошової суми, відповідачем того ж дня власноручно написано розписку, в якій останній зобовязується повернути суму боргу до 16 грудня 2012 року.
Згідно ст.526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, суму заборгованості за договором позики відповідач в добровільному порядку до теперішнього часу не повернув.
З пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що між ним та відповідачем було визначено відповідальність останнього за невиконання зобовязання по поверненню грошових коштів (позики) у сумі 12 200,00 грн., то відповідач має повернути позивачу грошову суму у розмірі 29 300,00 грн., про що вказано в розписці від 30 листопада 2012 року.
Проте, суд вважає, що з відповідача слід стягнути саме суму отриманої позики у розмірі 12 200,00 грн., оскільки грошова сума у розмірі 23 900,00 грн. фактично відповідачем не отримувалась, а у вигляді штрафних санкцій не оформлено відповідним письмовим договором.
Для захисту своїх порушених прав, позивач уклад договір про надання правової допомоги від 10.01.2013 року, за що позивачем було сплачено 1 000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 14.01.2013 року.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню з відповідача на його користь.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 526, 625, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.
В решті вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П. Мороз