Дата документу 06.02.2013
ЄУ № 2/1219/483/2012
Провадження №2/420/69/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2013 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Тарасова Д.С.

при секретарі Перепелиці О.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку недійсним. В. обґрунтування позовних вимог зазначила, що її матері ОСОБА_4 на праві власності належав будинок за адресою: вул. Ювілейна, 7, смт. Новопсков. Довгий час мати хворіла, періодично перебувала на стаціонарному лікуванні. Вона доглядала матір, кошти від підсобного господарства та пенсію матері витрачала на її лікування. В січні 2012 року її мати потрапила до хірургічного відділення районної лікарні, на 17.02.2012 року їй було призначено операцію. Однак кошти на її проведення у них з матірю були відсутні. Тому 02.02.2012 року під впливом тяжкої обставини (хвороби) мати була змушена укласти з відповідачем договір купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку з надвірним спорудами. Продаж будинку здійснено за 30188 грн., що значно нижче за його ринкову вартість. Вважає, що укладений договір купівлі-продажу був укладений її матірю під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для матері та неї обставин, що суттєво звужує її інтереси.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позові, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, зазначила що позивачем не надано доказів укладення оспорюваного договору купівлі-продажу під впливом тяжкої обставини.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 02.02.2012 року між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними господарсько-побутовими будівлями за адресою: вул. Ювілейна, 7, смт. Новопсков, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передає у власність, а ОСОБА_3 приймає у власність вказаний будинок житловою площею 33,1 кв. м, загальною площею 59,2 кв.м, розташований на земельній ділянці розміром 1500 кв.м, кадастровий номер якої :03:002:0696. Продаж вказаного житлового будинку вчинений за 30188,00 грн., які передані продавцю - ОСОБА_4 - до підписання договору.

Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 243.

Право власності на вказаний житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями зареєстровано за відповідачем 14.02.2012 року, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №33163096, виданим 14.02.2012 року Новопсковським РБТІ.

Матеріалами справи встановлено, що 22.06.2012 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕД №329786, виданим 26.06.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, яке буде належати їй на день її смерті, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право, заповіла відповідачу - ОСОБА_3 Зазначена обставина підтверджується заповітом, посвідченим 04.10.2011 року приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованим в реєстрі за № 2012.

У чинність ч. З ст. 1268 ЦК України відповідач ОСОБА_3 спадщину після смерті бабусі ОСОБА_4 прийняв, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем ОСОБА_4, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, інформацією, наданою Новопсковським РС УДМС України в Луганській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - Постанова) тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Згідно п.36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства України від 03.03.2004 року № 20/5, яка була чинна на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що влітку 2011 року до неї особисто приходила позивач для отримання інформації про те, як оформити договір купівлі-продажу житлового будинку між її матірю та сином. Вона надала необхідні пояснення і через деякий час до неї прийшла мати позивача ОСОБА_4 ОСОБА_4 надала необхідні для укладення договору купівлі-продажу документи, але оскільки на земельну ділянку були відсутні документи щодо присвоєння кадастрового номеру, вона повідомила їм, що договір купівлі-продажу посвідчити на даний час не може. ОСОБА_4 повідомила, що бажає, щоб будинок залишився онукові ОСОБА_3, оскільки останній весь час їй допомагає, так як вона хворіє. Вона розяснила ОСОБА_4, що можна скласти договір дарування, однак ОСОБА_4 наполягала на договорі купівлі-продажу. Оскільки на жовтень 2011 року всіх необхідних документів на земельну ділянку під будинком не було, ОСОБА_4 вирішила скласти заповіт, яким будинок заповісти онуку ОСОБА_3 Заповіт був складений. Після оформлення документів на земельну ділянку в лютому 2012 року ОСОБА_3 привіз свою бабусю ОСОБА_4 до неї в контору. Після розяснення змісту статей ЦК, зокрема щодо визнання угод недійсними, Податкового Кодексу України, ОСОБА_4 попросила посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку. Перед підписанням договору ОСОБА_4 повідомила їй, що знаходиться на стаціонарному лікуванні, однак на момент укладення договору купівлі-продажу усвідомлює значення своїх дій. Оскільки волевиявлення на продаж будинку ОСОБА_4 висловлювала тривалий час, і не було жодних сумнівів в її намірах, вона посвідчила договір купівлі-продажу. Зі слів ОСОБА_4, онук ОСОБА_3 весь час допомагав їй, купував необхідні ліки, тому вона хотіла, щоб будинок належав йому.

Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У чинність ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Порушене право може бути захищено у спосіб, хоча і не передбачений зазначеною нормою, законом чи договором, але такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням.

Згідно п. 5 Постанови вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не є стороною оспорюваного нею договору купівлі-продажу житлового будинку, цей договір не створив для позивача ніяких прав і не покладав на неї будь-яких обовязків, позивач не належить до кола осіб, між якими виникли спірні договірні правовідносини.

В силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України.

Позивачем, в порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 57, 58 ЦПК України, на підтвердження того, що договір купівлі- продажу житлового будинку, укладений 02.02.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, був вчинений останньою під впливом тяжкої для неї обставини і на край невигідних умовах, доказів того, що за відсутності тяжкої обставини договір купівлі-продажу житлового будинку не був би укладений або укладений не на таких умовах, а також того, що права та законні інтереси позивача порушено вчиненням даного правочину.

Твердження позивача про те, що їй було невідомо про намір матері укласти з відповідачем договір купівлі-продажу житлового будинку спростовуються показаннями свідка ОСОБА_5

За таких обставин, на основі повно та всебічно зясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним.

Керуючись ст.ст. З, 10, 11, 15, 57-61, 212-215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: