Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3489/13 Головуючий у 1 інстанції: Суркова В.П.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2013 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

суддів Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

При секретарі: Євальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання договору позики недійсним, -

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5 звернулися .до суду з позовом до ОСОБА_6С, ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним.

В позові зазначили, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло № 15316 від 15.12.2003 pоку, виданого Шевченківською районною адміністрацією м. Запоріжжя їм належить по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1.

01.07.2011 року між ними та ОСОБА_7, який діяв в інтересах ОСОБА_6С, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та накладено заборона відчуження предмета іпотеки. , квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Цей договір забезпечує вимоги, що випливають з договору позики № 1, укладеного між представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7М, та ОСОБА_5 в простій письмовій формі від 01.07.2011 року, за умовами якого останній зобов'язаний повернути ОСОБА_6 позику в розмірі 232000 грн., що на день укладення договору є еквівалентом 29000 доларів США до 01.01.2011 pоку, згідно вищевказаного договору позики.

Проте, договір позики №1 від 01.07.2011 року між ОСОБА_7 , який діяв від імені ОСОБА_6та ОСОБА_5 в забезпечення якого і було укладено договір іпотеки від 01.07.2011 року, так і не був підписаний та грошові кошти в сумі 232 000 гривень ОСОБА_7 ОСОБА_5 не передав.

У хзвязку з чим просив визнати договір позики не дійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2013 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи у судове засідання апеляційного суду Запорізької області на 09.07.2013 року позивачі (та апелянт ОСОБА_3С.) не зявилися про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою (а.с. 89-92). В судове засідання апеляційного суду на 13.08.2013 року позивачі (апелянт ОСОБА_3С.) знову не зявилися про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від них надійшла заява про відкладення розгляду справ з причин знаходження у відпустці адвоката, а також, що ОСОБА_3 ОСОБА_4 не можуть прийняти участь у судовому засіданні з невідомих причин. (а.с. 107-109) У судове засідання на 26.11.2013 року позивачі (апелянт ОСОБА_3С.) знову не зявилися про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.126-129) . Від позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4. надійшла заява про відкладення розгляду справи по причині хвороби (а.с.155-160 ), однак документів, які б підтверджували не можливість явки до суду, не надали. Враховуючи наведене та беручи до уваги, що позивачі та апелянт у справі ОСОБА_3 три рази не зявилися в судові засідання, у відповідності зі ст. 27 ЦПК України участь в судовому засіданні є правом особи, яка бере участь у справі, та враховуючи ст. 303-1 щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також виходячи з положень статті 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, що не зявилися.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є : неповне зясування обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним, районний суд виходив з того, що з предмету позову вбачається, що ОСОБА_5 договір позики не підписував і гроші не отримував, тому просив визнати його недійсним, однак, на думку суду, це свідчить про те, що договір не був укладений, а оскільки вимоги про визнання договору неукладеним позивачі не заявляли, тому не має підстав для визнання його недійсним.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитись.

.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства. вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це відповідача.

Як вбачається з позовної заяви позивачі просять визнати недійсним договір позики від 01.07.2011 року, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , який діяв в інтересах ОСОБА_6, з тих підстав, що цей договір ОСОБА_5 не підписував, проте в правове обґрунтування послався на ст. 228 ЦК України, а не ч. 1 ст. 215, ч. 1-3 ст. 203 ЦК України.

У порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд першої інстанції не уточнив підстави позову та не надав їм належної оцінки.

Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 15316 від 15.12.2003 pоку, виданого Шевченківською районною адміністрацією м. Запоріжжя позивачам належить по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1.

01.07.2011 року між позивачами ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_6С, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 Відповідно до п. 1.2 договору в іпотеку була передана квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Відповідно до п. 1.1 цей договір іпотеки забезпечував вимоги Іпотекодержателя (ОСОБА_6С.), що випливають з договору позики № 1 від 01.07.2011 року , укладеного між представником ОСОБА_6. ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в простій письмовій формі , за умовами якого ОСОБА_5 зобовязаний повернути ОСОБА_6 позику в розмірі 232000 грн., що на день укладення договору є еквівалентом суми 29 000 доларів США до 01.01.2011 року (а.с. 8-9).

Відповідно до зазначеного договору позики від 01.07.2011 року , укладеного між ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 передала ОСОБА_5 грошові кошти у позику в розмірі 232000 грн, що на день укладення договору еквівалентно 29000 доларів США строком повернення до 01.01.2012 року (а.с. 12).

Обравши способом захисту визнання недійсним договору займу позивачі в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України зобовязані на засадах змагальності переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ними вимог.

На підтвердження того , що ОСОБА_3 договір позики від 01.07.2011 року не підписував, останній не наддав жодного доказу.

Натомість, саме в забезпечення зобовязань за договором позики від 01.07.2011 року було укладено договір іпотеки від 01.07.2011 року, який був підписаний позивачами ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, який діяв в інтересах ОСОБА_6, передано в іпотеку належну позивачам на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_4 .Зазначений договір був нотаріально посвідченим, в той же день приватним нотаріусом було накладено заборону відчуження на предмет іпотеки.

Позивачі зверталися до суду про визнання договору іпотеки від 01.07.2011 року недійсним, проте рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2013 року було відмовлено в задоволені позову. Це рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17.04.2013 (а.с. 60-63).

Таким чином, за наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, але з підстав наведених в даному рішенні судової колегії.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2013 року у цій справі змінити. Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним з підстав зазначених в мотивувальній частині рішення судової колегії.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: