Номер провадження № 22-ц/785/2925/13
Головуючий у 1-й інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Кварталової А.М.,

суддів Плавич Н.Д., Гірняк Л.А.,

при секретарі Павлін О.В.,

за участю: представника ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, який дії в інтересах ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, зобовязання укласти договір найму, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2010 року, -

встановила:

01.03.2010р. ОСОБА_2 звернулась до суду в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, зобовязання укласти договір найму.

ОСОБА_2 просила визнати за нею та її сином право користування жилими кімнатами та підсобними приміщеннями №№ 67,68,69 (нові номери за технічним паспортом 330,331,329,327,328) в будинку гуртожитку № 26-а по вулиці Ак. Заболотного в м. Одесі, зобов'язавши відповідача укласти з нею договір найму на вказані приміщення, відкривши на її ім'я окремий особовий рахунок, визнав її основним наймачем кімнат.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що вона з 1993 року постійно проживає в зазначених вище кімнатах №№ 67,68,69. Після народження сина в 1998р. він також постійно проживає в даних кімнатах сумісно з нею.

Оскільки вона впродовж 17 років постійно проживає в даних кімнатах, постійно оплачує комунальні послуги та послуги за користування електричної енергією, вона сумісно з сином набули право користування на житлові кімнати та підсобні приміщення в гуртожитку.

Представник позивачки позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Справа розглянута у відсутність представника Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.04.2010р. позов ОСОБА_5 - задоволено.

Суд визнав за ОСОБА_5 та її сином ОСОБА_6 право користування на: житлову кімнату № 68 (новий номер за даними технічного паспорту № 330), площею 17,9 кв.м., житлову кімнату № 69 (новий номер за даними технічного паспорту № 331), площею 13,2 кв.м., приміщення кухні № 67 (новий номер за даними технічного паспорту № 329) площею 11,1 кв.м., приміщення ванни № 327, площею 4,0 кв.м., приміщення коридору № 328, площею 2,0 кв.м., в будинку гуртожитку № 26-а по вулиці Ак. Заболотного в м. Одесі.

Суд зобов'язав Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_5, яка виступає в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 договір найму на: житлову кімнату № 68 (новий номер за даними технічного паспорту № 330), площею 17,9 кв.м., житлову кімнату № 69 (новий номер за даними технічного паспорту № 331), площею 13,2 кв.м., приміщення кухні № 67 (новий номер за даними технічного паспорту № 329) площею 11,1 кв.м., приміщення ванни № 327, площею 4,0 кв.м., приміщення коридору № 328, площею 2,0 кв.м., в будинку гуртожитку № 26-а по вулиці Ак. Заболотного в м. Одесі, визнавши її основним наймачем, відкривши на її ім'я окремий особовий рахунок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить заочне рішення суду скасувати та закрити провадження по справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки справа підлягає розгляду в порядку КАС України. При цьому зазначив, що позивачка у встановленому законом порядку у гуртожиток не посилилась, ордер їй не видавався, зайняла зазначені кімнати і нежилі приміщення самовільно, з проханням про укладення договору найму до органів влади не зверталась. Однак суд це не врахував і постановив незаконне рішення.

Представник ОСОБА_3, який дії в інтересах ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати.

Представник ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що апелянт не має права на оскарження судового рішення.

Представник Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради незважаючи на неодноразові виклики до суду не прибув, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про що у справі є докази. В заяві, яка надійшла до апеляційного суду просив розглянути справу у їх відсутність(а.с.105).

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному суді №12 від 24 жовтня 2008 року, суд апеляційної інстанції, у разі встановлення при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції, неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з ч.ч. 3 та 4 ст. 303 ЦПК та провести перевірку справи в повному обсязі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що факт постійного проживання позивачки ОСОБА_2 з сином ОСОБА_6 у кімнатах гуртожитку з підсобними приміщеннями, які визначені позивачкою, підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг та послуг з постачання електричної енергії, а тому, на думку суду, позивачка ОСОБА_2 з сином правомірно набула право користування кімнатами у гуртожитку, а як наслідок набула всі права та обовязки, що випливають із договору найму житловими приміщеннями, в звязку з чим її вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

З таким висновком суду погодитися неможливо, оскільки він не ґрунтується на доказах, які є у справі, та закону.

Відповідно до ст. 327 ч. 2 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 26 п. 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997р. із змінами та доповненнями, до виключної компетенції міської ради відноситься: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку обєктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації обєктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання у встановленому законом порядку приватизованого майна, про включення до обєктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого у встановленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію обєктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до ст. 1 ч. 1 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчужені на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.

Статтею 8 вказаного закону встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінню яких знаходиться державний житловий фонд.

Рішенням Одеської міської ради від 07.10.2009 року №4718-V надано дозвіл на проведення приватизації житлових приміщень у гуртожитку комунальної власності, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного 26А, відповідно до Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків.

При цьому згідно п.7 ч.І ст. З Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків № 500-VI від 4 вересня 2008 р. - не можуть бути приватизовані в гуртожитках приміщення загального користування.

Тобто, приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду № 2482-12 та Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків № 500- VI, якими безпосередньо керуються посадові особи органів приватизації. В цих законах чітко прописано що допоміжні приміщення - санвузли, поза кімнатні коридори, кухні та інше передаються у спільну, сумісну власність власникам житлових приміщень у гуртожитках безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Одеської міської ради № 3772-У від 25.12.2008р. та рішення виконкому Одеської міської ради № 521 від 26.05.2009р. гуртожиток, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Заболотного, 26а, що належав Українській державній будівельній корпорації Укрбуд, переданий до комунальної власності територіальної громади м. Одеси (а.с. 151-153).

Таким чином, будинок у м. Одеса, вул. Заболотного, 26а, є гуртожитком і правовідносини по користуванню кімнатами у гуртожитку та вселенню до нього врегульовані Главою 4 ЖК України.

Суд першої інстанції , розглядаючи спір, даних вимог закону не застосував та фактично визнав кімнати у гуртожитку окремою жилою квартирою та керувався ст.ст.63,64,6,106 ЖК України, які правовідносини сторін не регулюють.

Згідно ст.ст.128,129 ЖК України жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Громадянину видається спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на видану жилу площу.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2009р. КП ОМБТІ та РОН виготовило власнику зазначеного житлового будинку територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради технічний паспорт (а.с. 26).

11.09.2009р. наказом Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу створена комісія з проведення перевірки та встановлення осіб, які мешкають у гуртожитку, розташованого по вул. Заболотного, 26а, у м. Одесі (а.с. 28).

У пункті 2.1 цього наказу доручено КП ЖКС Північний при проведені перевірки, необхідної для можливості подальшої реєстрації осіб, які мешкають у гуртожитку та відкриття особових рахунків на їх імя, скласти відповідний акт на кожну родину окремо (а.с. 28).

25.02.2010р. зазначена комісія на підставі рішення Одеської міської ради № 4718-У від 07.10.2009р. про надання дозволу на проведення приватизації житлових приміщень у гуртожитку комунальної власності, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Заболотного, 26а, затвердила перелік осіб, що мешкають у гуртожитку (а.с. 29-32), де зазначена і позивачка ОСОБА_5, яка зареєстрована у гуртожитку з 16.04.1993р. з сином ОСОБА_6 1998р.н(а.с.31,150).

Таким чином, питання щодо управління майном, яке передано у комунальну власність, у тому числі, укладення договорів найму після передачі гуртожитку у комунальну власність, з метою подальшої приватизації жилих приміщень мешканцями гуртожитку, відносяться до компетенції органів місцевого самоврядування, від імені яких діють відповідні ради.

За правилами Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009р. № 396, жилий блок (секція) у гуртожитку жиле приміщення, яке складається із декількох жилих кімнат, мешканці яких користуються спільними підсобними приміщеннями. Належність приміщень до жилого блоку (секції) визначається відповідно до проектної документації на гуртожиток.

Підсобні приміщення, квартир, комунальних квартир, жилих блоків (секцій), призначені для гігієнічних або господарсько-побутових потреб мешканців (ванна, вбиральня, душова, приміщення для прання, кухня, комора), а також передпокій, внутрішньо квартирний хол, коридор тощо.

У комунальній квартирі, жилому блоці (секції) у гуртожитку, де мешкають два і більше наймачі, загальна площа, що передається у власність громадян, визначається як сума площ займаних наймачами жилих кімнат ( з урахуванням відповідних коефіцієнтів площі розташованих у них веранд, засклених балконів, лоджій, холодних комор, відкритих балконів, лоджій та терас) та площі підсобних приміщень, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат.

Згідно Положення про порядок передачі квартир /будинків/, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян допоміжними приміщеннями у гуртожитку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку та побутового і санітарно-гігієнічного обслуговування його мешканців / духові, пральні, кухні, санвузли, сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, коридори, горища, підвали та ін.- користуються всі мешканці гуртожитку.

Відповідно до положень Глави 4 Розділу III ЖК України підставою для вселення у гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання житлової площі у гуртожитку. Позивач, її представник доказів щодо законності вселення позивача у кімнату №69, членів її родини, колегії не надали, копію ордеру не представили.

Під час розгляду справи колегія суддів з'ясувала правовий статус гуртожитку, де знаходяться спірні житлові приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, гуртожиток належав до відомчого житлового фонду, що знаходився на балансі Української державної будівельної корпорації Укрбуд, та в свою чергу передала гуртожиток в оперативне управління Державному побутовому підприємству Нефон. Після ліквідації у 2005 році ДПП Нефон гуртожиток знаходився на балансі Української державної будівельної корпорації Укрбуд. З 2009 року гуртожиток перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, є житловим фондом, управлінням яким здійснює орган місцевого самоврядування в особі Департаменту міського господарства Одеської міської ради.

ОСОБА_5 просить визнати право користування приміщеннями у гуртожитку для проживання, визнати її основним наймачем зазначених нею приміщень та відкрити особовий рахунок.

Отже, належним відповідачем у справі щодо вимог про визнання права на житло є Одеська міська рада в особі виконавчого органу Департаменту міського господарства Одеської міської ради, що здійснює відповідно до делегованих йому повноважень управління житловим фондом, що перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Одеси.

Відкриття особового рахунку є похідним від наявності права користування приміщеннями гуртожитку. ОСГ Заболотного-26 а є лише балансоутримувачем гуртожитку, відтак, питання права користування приміщеннями гуртожитку до його компетенції не відносяться.

Пред'явлення вимог про визнання права до неналежного відповідача є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч.2 ст.810 ЦК України підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом.

За змістом вищезазначених норм матеріального права вирішення питань, пов'язаних з наданням житлових приміщень у гуртожитку, визнання права постійного користування ними з укладенням договору найму житла не відноситься до компетенції суду.

Згідно ст. 814 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого в найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Частиною 1 ст. 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

При вирішенні спору по суті, судом не враховано те, що з 01.01.2009р. набрав чинності Закон України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, згідно зі ст. 1 якого сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше 5-ти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають в них.

Статтею 18 вказаного Закону передбачені повноваження органів місцевого самоврядування щодо приватизації житла у гуртожитках, в які входить і повноваження на укладення та розірвання договорів найму.

Відповідно до п. 1.1 Положення про Суворовську районну адміністрацію, затвердженого рішенням ОМР від 28.02.2011р., Суворовська районна адміністрація є виконавчим органом ОМР та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Суворовського району м. Одеси, згідно з Законом України Про місцеве самоврядування в Україні.

Згідно п. 3.2.6 вказаного Положення районна адміністрація:

- видає ордери на жилі приміщення в гуртожитках, які перебувають на балансі територіальної громади міста;

- видає розпорядження про укладення договорів найму жилих приміщень в указаних гуртожитках;

- вирішує питання оформлення та переоформлення особистих рахунків на житло;

- вирішує питання укладення та внесення змін до договорів найму жилих приміщень.

З урахуванням викладеного, колегія приходить до висновку, що саме до компетенції Суворовської районної адміністрації ОМР віднесено вирішення спірного питання, щодо укладення безстрокового договору найму жилого приміщення.

Тому питання щодо передачі мешканцям гуртожитку конкретних жилих та нежилих приміщень також вирішуються відповідними органами місцевої влади.

Суд же, привласнивши функції органів влади, у порушення ст. 327 ч. 2 ЦК України, ст. 26 п. 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні вирішив питання, які до його компетенції не відносяться, і у своєму рішенні не зазначив правові норми, які дозволяли суду замість визначених законом органів вирішити питання щодо надання жилих і нежилих приміщень для наступної їх приватизації.

Норми ст.ст. 61, 63 ЖК України, на які посилався суд, правовідносини сторін не регулюють.

За змістом цих статей закону підставою для укладення договору найму є ордер, у тому числі і для осіб, які мешкають у гуртожитку - ст. 129 ЖК України.

Як вбачається з копії ордера, якій є в матеріалах справи, Державне підприємство Нефон 20 вересня 2004р. видало ОСОБА_5 ордер на сімю з двох осіб на право зайняття приміщення кімнати № 68 в будинку гуртожитку № 26-а по вул. Ак. Заболотного в м. Одесі, житловою площею 17,08 кв.м. (а.с.37 ).

Таким чином позивачка, має право тільки на кімнату № 68 в будинку гуртожитку по вул.ОСОБА_3. Заболотного в м. Одесі.

Позивачка у позові вказала і це встановлено судом першої інстанції, що ордер на право зайняття у гуртожитку житлової кімнати № 69 (новий номер за даними технічного паспорту № 331), площею 13,2 кв.м., приміщення кухні № 67 (новий номер за даними технічного паспорту № 329) площею 11,1 кв.м., приміщення ванни № 327, площею 4,0 кв.м., приміщення коридору № 328, площею 2,0 кв.м., в будинку гуртожитку № 26-а по вулиці Ак. Заболотного в м. Одесі у неї відсутній.

Колегія не погоджується з вказаним висновком суду і вважає, що відомості про реєстрацію за адресою гуртожитку і квитанціями про сплату послуг, які надаються у гуртожитку, не дають правових підстав для визнання за позивачем права користування на конкретні житлові і підсобні приміщення в гуртожитку.

Колегія перевірила реєстрацію позивача у гуртожитку. За даними паспорту: позивачка з 27 вересня 2004р. зареєстрована за адресою гуртожитку, у кімнаті № 68 (а.с. 5 - зворот).

За рішенням суду за позивачем визнано право користування житловими кімнатами № 68,69 і прилеглими до них нежитловими приміщеннями - коридором, кухнею, санвузлом. Між тим, у матеріалах справи відсутні докази, що вказані прилеглі нежитлові приміщення на законних підставах вилучені у інших мешканців гуртожитку і передані в користування ОСОБА_5 та членам її родини.

Крім того, як встановлено в засіданні судової колегії 24.09.2010р. виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення № 479 щодо передачі ЖКС Північний на баланс обєднання співвласників гуртожитку Заболотного 26-А(а.с.110, 153).

Судом першої інстанції не залучено до участі у справі ОСГ Заболотного 26А і вирішено питання щодо житлової площі, яка знаходиться на балансі апелянта, чим порушив його інтереси.

Помилковим є і висновок районного суду про зобовязання відповідача укласти із ОСОБА_5 договір найму із відкриттям особового рахунку на приміщення кухні, ванни та туалету, які не були включені в ордер на користування жилою площею в гуртожитку і є приміщеннями загального користування мешканцями кімнат № 68 і № 69 гуртожитку № 26-а по вулиці Ак. Заболотного в м. Одесі.

ОСОБА_5 не надала до суду доказів того, що вона на час розгляду справи в суді першої інстанції зверталася до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради щодо укладання договору найма житлового приміщення на кімнату № 68 в гуртожитку та їй було відмовлено в укладанні договору найму, а тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 не позбавлена права звернутися до відповідача для укладання договору найма на кімнату яка їй належить відповідно до ордеру.

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо передачі ОСОБА_5 жилих та нежилих приміщень у гуртожитку, не взяв до уваги, що такі питання вирішуються відповідними органами місцевої влади. Суд же, привласнивши функції органів влади, у порушення ст.26 п.30 Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні" вирішив питання, які до його компетенції не відносяться і у своєму рішенні не зазначив правові норми , які дозволяли суду замість визначених законом органів вирішити питання щодо надання жилих і нежилих приміщень для наступної їх приватизації.

Фактичне проживання у гуртожитку незалежно від тривалості такого проживання не створює прав особи, яка зайняла жилі приміщення.

Крім того, суд вийшов за межі своїх повноважень, визнав дві кімнати у гуртожитку жилим фондом та окремою жилою квартирою, що суперечить діючому законодавству та обставинам справи.

Згідно з п.3.2.6 абз.10 Положення про Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 28.02.2011р. № 384-У1 районна адміністрація видає ордери на жилі приміщення в гуртожитках, які перебувають на балансі територіальної громади міста та видає розпорядження про укладення договорів найму жилих приміщень в указаних гуртожитках на підставі рішень постійної діючої комісії із забезпечення реалізації житлових проблем громадян, які мешкають у гуртожитках.

Оскільки порядок надання жилої площі в гуртожитку порушений, та немає рішення постійної діючої комісії із забезпечення реалізації житлових проблем громадян, які мешкають у гуртожитку, правові підстави для визнання за позивачкою та її сином права користування жилими приміщеннями у гуртожитку шляхом зобов'язання Суворовську районну адміністрацію укласти з ОСОБА_5 договір найму на дві кімнати, відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з порушенням норм ст. ст. 4 ,61,63, 128-130 ЖК України.

З урахуванням вимог Закону, доказів, що зібрані по справі, у суду першої інстанції не було правових підстав задовольняти вимоги позивача і визнавати за нею і членами її родини, право користування житловими і підсобними приміщеннями у гуртожитку, які знаходиться на балансі Об'єднання співвласників гуртожитку " Заболотного - 26 -А ".

Оскільки суд юридичну сутність правовідносин сторін не зясував, норми закону, які їх регулюють не встановив, вирішив питання, які не відносяться до його компетенції, рішення суду підлягає скасуванню за ч.1 п.3,4 ст.309 ЦПК України з постановленням нового рішення про відмову позивачу у позові.

Доводи представника позивача про те, що апелянт не має право на оскарження рішення суду є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному суді №12 від 24 жовтня 2008 року, заочне рішення суду першої інстанції від 01 квітня 2010р. є таким що не відповідає вимогам закону.

Доводи представника позивача про те, що на теперішній час вказане приміщення приватизовано не мають правового значення, оскільки законність і обґрунтованість рішення суду перевіряється на момент його постановлення.

Керуючись ст.ст. 209,307 ч.1 п.2,309 ч.1 п.3,4, 316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2010 року скасувати.

В позові ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, зобовязання укласти договір найму відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9