Справа № 739/1343/13-ц
Провадження № 2/739/330/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2013 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участю секретаря Лукаш Н.Я.,

позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Новгород-Сіверський Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обєднанської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про поновлення строку звернення до суду та визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі позивачка) звернулася до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з позовом до Обєднанської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (надалі відповідач) про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що належав її бабусі ОСОБА_2 та визначення додаткового процесуального строку, достатнього для звернення до суду. Свої позовні вимоги мотивує тим, що її бабусі ОСОБА_2 належав будинок по вул. 1 Травня, 1 в с. Студинка Новгород-Сіверського району Чернігівської області, після смерті останньої у 1992 році, а також смерті батьків позивачки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вони з сестрою ОСОБА_5 стали спадкоємцями зазначеного будинку з надвірними спорудами. На даний час її сестра відмовилася від спадщини на її користь, при цьому правовстановлюючі документи на зазначене нерухоме майно відсутні, у звязку з чим вона не може оформити право власності на нього.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, при цьому уточнила, що просить не визначати додатковий процесуальний строк для звернення до суду, а поновити цей строк.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивачки, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі представника відповідача, за наявними у справі доказами, з постановленням заочного рішення.

Заслухавши позивачку, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строків позовної давності. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.73 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд поновлює строк, встановлений законом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Як вбачається, позивачка просить поновити їй строк звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. При цьому даний строк тривалістю у три роки слід обраховувати з моменту отримання нею відмови у видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме домоволодіння, що розташоване в с. Студинка Новгород-Сіверського району, тобто з 14 листопада 2011 року, що підтверджується листом Новгород-Сіверської районної державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 14 листопада 2011 року №1315/01-16.

Станом на день звернення позивачки до суду з позовом, тобто на 12 серпня 2013 року строк позовної давності у три роки не пропущено, тому він поновленню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами суд вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Судом встановлено, що 24 січня 1992 року в с. Студинка Новгород-Сіверського району Чернігівської області померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії 1-ЕЛ №214537 від 07 серпня 2013 року.

На момент смерті ОСОБА_2 постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Обєднанської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області №345 від 08 серпня 2013 року. Відповідно до технічного паспорту на будинок, за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Студинка, вул. 1 Травня, 1, розташовано: будинок літера А-1, сарай літера Б-1 та погріб, загальною вартістю 5425 грн. Вказаний будинок належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, виданим виконавчим комітетом Новгород-Сіверської районної ради народних депутатів від 13 серпня 1990 року.

На виконання положення ч.5 ст.13 Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02 червня 1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В погосподарській книзі у заглавній частині особового рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові голови колгоспного двору, на ім'я якого був відкритий особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була, за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року та Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не є, оскільки будувалися і реєструвалися згідно діючого на той час законодавства.

Таким чином, свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння підтверджується право власності ОСОБА_2 на житловий будинок та господарські споруди, розташований за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Студинка, вул. 1 Травня, 1.

Як вбачається, за життя ОСОБА_2 не склала заповіту та не призначила спадкоємців.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

У ОСОБА_2 був син ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про його народження №1958424 від 04 серпня 1937 року. Таким чином ОСОБА_3 належав до першої черги спадкоємців свої матері за законом.

На момент смерті ОСОБА_2 проживала зі своїм сином ОСОБА_3 та невісткою ОСОБА_4, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Обєднанської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 08 серпня 2013 року №345.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Викладене свідчить, що ОСОБА_3 своєчасно прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2, оскільки проживав разом з нею у спадковому будинку на момент її смерті, відомостей про його відмову від спадщини немає.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 помер 20 червня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії 1-ЕЛ №165052 від 21 червня 2011 року, перед цим 20 вересня 2010 року померла його дружина ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії 1-ЕЛ №145543 від 21 вересня 2010 року.

За життя ОСОБА_3 не склав заповіту та не призначив спадкоємців.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка є донькою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про її народження від 16 лютого 1965 року та свідоцтвом про шлюб від 13 вересня 1986 року серії 1-БП №439768, відповідно до якого позивачці після укладення шлюбу з ОСОБА_6 було присвоєно прізвище «Луппа». Ще однією донькою ОСОБА_3 є ОСОБА_5. Таким чином позивачка та її сестра ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги після свого батька ОСОБА_3

08 серпня 2013 року ОСОБА_5 склала нотаріально посвідчену заяву про відмову від спадщини. Дані про відкликання заяви про відмову від спадщини відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановлено статтею 1270 цього Кодексу, тобто протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Зважаючи на відмову ОСОБА_5 від прийняття спадщини, позивачка є єдиною спадкоємицею майна свого покійного батька ОСОБА_3

При цьому позивачка відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України своєчасно прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3, до складу якої входить будинок з надвірними спорудами в с. Студинка Новгород-Сіверського району, що підтверджується листом Новгород-Сіверської районної державної нотаріальної контори від 14 листопада 2011 року №1315/01-16.

За таких обставин суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Студинка, вул. 1 Травня, 1, в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Обєднанської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про поновлення строку звернення до суду та визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Студинка, вул. 1 Травня, 1, вартістю 5425 ( пять тисяч чотириста двадцять пять) гривень, в порядку спадкування за законом.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які брали участь у справі (крім відповідача), можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі (крім відповідача), але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У разі залишення судом заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем в десятиденний строк з дати постановлення судом ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області.

Суддя В.В. Чепурко

Повний текст рішення складено 30 серпня 2013 року