Справа № 2-6114/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2013 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ІНТЕРБАНК» про зобовязання перерахувати грошові кошти,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 10.10.2013 року звернулася з позовною заявою, в якій просить зобовязати ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК» здійснити перерахунок грошових коштів у розмірі 37000,00 грн., які обліковуються на її рахунку №1/6001 в ПАТ КБ «ІНТЕРБАНК», на рахунок №4088 в ПАТ «Банк Перший» (04211, м. Київ, вул. Дегтярівська, 48, МФО 320995, ), а також стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі: найменування позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів звязку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання на те, до кого предявлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки позивачкою не викладено обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких вона звертається до суду та обґрунтовує вимоги до відповідача відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, відсутні посилання на докази, які б підтверджували обставини, викладені у позові або наявність підстав для звільнення від доказування, та підстави обраного способу захисту права, який позивачка просить застосувати суд.

Так, позивачка, заявляючи вимоги про зобовязання відповідача здійснити перерахунок грошових коштів за наданим нею платіжним дорученням №1 від 04.10.2013 року на переказ 37000,00 грн. з її рахунку відкритому у відповідача на рахунок №4088 в ПАТ «Банк Перший», вказує на порушення відповідачем п. 8.1, п.8.4. ст.8 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.4 Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 16.08.2006 року №320, які встановлюють правило проведення міжбанківського переказу в строк до трьох операційних днів.

Однак, як вбачається з матеріалів позову, який датований 09.102.2013 року, позивачка не викладає обставин щодо обґрунтування підстав та предмету позову, тобто, які права позивачки порушені чи обмежені, якими саме діями відповідача, в чому саме вони полягають, у відмові здійснення відповідачем міжбанківського переказу чи перевищенні строку для його здійснення, та якого саме, враховуючи, що правило міжбанківського переказу встановлює строки протягом операційних днів, тривалість яких відповідно до п.1.21 ст.1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах.

Крім того, позивачкою не викладені жодні обставини та обґрунтування висунутої вимоги в мотивувальній частині позову, якою вона просить стягнути з відповідача 85000,00 грн., проте в прохальній частині позову вона відсутня

Таким чином, заявляючи позовні вимоги, позивачка не виклала обставини як правові підстави відповідно до норм матеріального, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто саме, які права позивачки порушені, якими діями відповідача, тобто який характер мають правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем саме з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях поновлення і яких саме порушених прав позивачки, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачкою не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних звязків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивачки відповідачем, є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачці необхідно викласти обставини в обґрунтування предявлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які її права, свободи чи інтереси були порушені відповідачем, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який вона просить застосувати, з посиланням на обставини як правові підстави, а також на докази в підтвердження кожної обставини на обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ІНТЕРБАНК» про зобовязання перерахувати грошові кошти залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачкою ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: