АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/4889/13 Головуючий 1 інстанції Ященко С.О.
категорія: відшкодування шкоди
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П., Борової С,А.

при секретарі Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 червня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Комінтернівському районі м. Харкова про перерахунок страхових виплат по трудовому каліцтву,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просить:

*стягнути з відповідача одноразово 25 549, 20 грн.,

*зобов'язати відповідача з 01.10.2012 виплачувати страхову суму в розмірі 4258, 20 грн. щомісячно,

*стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000грн.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 грудня 1992 року він, працюючи на TOB «АПГПС ЛТД» на посаді збірника меблів 4-го розряду, отримав травму на виробництві, що підтверджується актом про нещасний випадок на підприємстві форми N-1 від 11 грудня 1992 року. 7 квітня 1993 року за висновком МСЕК він визнаний інвалідом ПІ групи трудового каліцтва зі втратою працездатності 60% безстроково.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 1999 року з TOB «АПГПС ЛТД» стягнуто на його користь одноразово заборгованість по відшкодуванню шкоди в сумі 1287 грн. 17 коп, починаючи з 1 жовтня 1999 року щомісячно на відшкодування шкоди 48,24 грн. до зміни коефіцієнтів підвищення мінімального розміру заробітної плати або тарифних ставок. З січня 2006 року страхові виплати здійснює Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Комінтернівському районі м. Харкова. Вважає, що відповідачем невірно обраховано суму страхових виплат, тому він звернувся до суду з позовом.

Крім того, зазначає, що діями відповідача щодо неправильного розрахунку страхових виплат по трудовому каліцтву йому заподіяно моральну шкоду, яку оцінено у 50000грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що сума страхових виплат визначена рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.10.1999 року. Фондом здійснюється перерахунок місячних страхових виплат у разі зросту середньої заробітної плати. Крім того, також відповідач зазначає про пропуск позивачем строку звернення до суду та вказує на відсутність підстав для стягнення моральної ї шкоди.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 червня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Покладено обов»язок на Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Комінтернівському районі м. Харкова виплачувати ОСОБА_2 з 01.10.2012 року щомісячну страхову виплату у розмірі 488,27грн. з її підвищенням у відповідності до чинного законодавства. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ті ж докази, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Матеріали справи свідчать, що 11 грудня 1992 року ОСОБА_2, працюючи в TOB «АПГПС ЛТД» на посаді збірника меблів 4-го розряду отримав травму на виробництві, про що складено акт про нещасний випадок на виробництві форми N-1 від 11 грудня 1992 року ( а. с. 13-16).

У відповідності до висновку МСЕК від 7 квітня 1993 року позивач визнаний інвалідом 3-ої групи трудового каліцтва зі втратою працездатності 60% безстроково ( а. с. 17).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 1999 року з ТОВ «АПГПС ЛТД» на користь позивача стягнуто одноразово заборгованість по відшкодуванню шкоди в сумі 1282 грн. 17 коп., та починаючи з 1 жовтня 1999 року - щомісячно на відшкодування шкоди 48,24 грн. до зміни коефіцієнтів підвищення мінімального розміру заробітної плати або тарифних ставок ( а. с. 9-12).

Зазначене рішенням набрало законної сили, є чинним на даний час, у встановленому законом порядку не скасовано.

У відповідності до приписів ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

В зв»язку з наведеним на даний час страхові виплати згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 1999 року здійснюються відповідачем.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" спори, що виникають з приводу заборгованості, повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення спірних правовідносин діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року. Тому посилання позивача на застосування до спірних правовідносин іншого законодавства є безпідставними.

Відповідно до п. 28 вищезазначених Правил перерахування розміру відшкодування шкоди втраченого заробітку, витрат на соціальну допомогу/ проводиться у разі: зміни втрати ступеня працездатності; зміни складу сім'ї померлого; підвищення розміру заробітної плати в порядку, визначеному законодавством; підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств або заробітної плати відповідно до колективного договору.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.11.2012 року в межах даної справи за заявою позивача призначено судово-економічну експертизу для визначення розміру страхових виплат ОСОБА_2

Згідно висновку судово-економічної експертизи № 11659 в обсязі наданих на дослідження документів, розраховані експертом розміри щомісячних страхових виплат, що підлягають нарахуванню ОСОБА_2 з 01.10.2012 року не співпадають з сумою щомісячної страхової виплати, наведеної у позовній заяві ОСОБА_2 (4258,20грн), яка підлягає нарахуванню починаючи з 01.10.2012 року; розрахунок щомісячних страхових виплат, наведений ОСОБА_2 у позовній заяві від 19.10.2012 року, які підлягають нарахуванню з 01.10.2012 року, не відповідає нормам законодавчих актів України, які регламентують ці питання.

Крім того, згідно вказаного висновку судової економічної експертизи в обсязі наданих

документів щомісячна страхова виплата, що підлягає нарахуванню ОСОБА_3 з 01.10-2012 відповідно до діючого законодавства складає: по І варіанту (пенсія по інвалідності 150 грн.)- 488, 27 грн.; по П варіанту (пенсія по інвалідності 219,11грн.) - 342,57грн.( а. с. 79-110).

Судовий експерт ОСОБА_4 надав пояснення у судовому засіданні суду першої інстанції . Згідно його пояснень встановлено, що страхові виплати розраховані у двох варіантах в зв'язку з наданням УПФУ у Комінтернівському районі м. Харкова різних довідок про пенсію ОСОБА_3 А Л. по інвалідності.

Як вбачається з довідки Відділення Фонду з 01.09.2012 року сума страхових виплат позивачу з урахуванням пенсії по інвалідності у розмірі 150 грн. склала 338, 21 грн.; з 01.03.2013 року- 388, 60 грн.

Посилання позивача, що він не згоден з висновками експертизи, судова колегія не приймає до уваги, так як позивач не заявляв клопотань про проведення додаткової чи повторної експертизи.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зобов'язання Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у Комінтернівському районі м. Харкова виплачувати ОСОБА_2 з 01.10.2012 року щомісячну страхову виплату у розмірі 488,27грн. з її підвищенням у відповідності до чинного законодавства.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача одноразово 25 549, 20 грн. задоволенню не підлягають як необгрунтовані.

При цьому посилання представника відповідача на ст. 233 КЗпП України та пропуск позивачем строку звернення до суду є безпідставним, оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надано у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами).

Крім того безпідставними є позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди.

Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «є» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХГУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», якими обов'язок відшкодування моральної шкоди покладено на Фонд соцстраху.

Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-У «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 30 березня 2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону № 1105-ХГУ, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

В обґрунтування наявності підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000грн. позивач посилається на те, що з вини відповідача йому тривалий час невірно виплачувались страхові виплати.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"(зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, районний суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди.

Питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції вирішив правильно відповідно до ст. 88 ЦПК України з урахуванням того, що відповідач згідно п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у 20- денний термін з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: