Справа № 1326/2-1173/11 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С. М.
Провадження № 22-ц/783/119/13 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Бакуса В.Я., Мацея М.М.,

секретаря Дідуся О.Р.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" на рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства "КРЕДОБАНК", за участю третьої особи - ОСОБА_5, про розірвання договорів поруки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2010 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства "КРЕДОБАНК", третя особа - ОСОБА_5, про розірвання договору поруки, мотивуючи вимоги тим, що 28.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством (тепер - Публічним акціонерним товариством) "КРЕДОБАНК" та ОСОБА_5 укладено кредитний договір на суму 430 000 (чотириста тридцять тисяч) доларів США строком до 27.12.2012 року зі сплатою 13.5 % річних. Цього ж дня сторонами укладено договори поруки. Посилаючись на істотну зміну обставин, а саме: збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором з 13.5% до 17.5%, про що вони - позивачі дізнались лише в жовтні 2010 року і невиконання Банком обов'язку, у випадку надання кредиту в іноземній валюті, під час укладення договору попереджати про валютні ризики під час виконання за кредитним договором та значне зростання курсу долара США відносно гривні, що потягло за собою подорожчання кредитного ресурсу, просили розірвати договори поруки.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2011 року позов задоволено. Договори поруки між ВАТ "Кредобанк" і ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 28.12.2007 року, між ВАТ "Кредобанк" і ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від 28.12.207 року, між ВАТ "Кредобанк" і ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 28.12.2007 року - розірвано.

Рішення оскаржило Відкрите акціонерне товариство "КРЕДОБАНК", вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням вимог матеріального і процесуального права, судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України), відповідно - Цивільним кодексом України встановлено рівний обсяг відповідальності поручителя та боржника. Виходячи з цього, у разі невиконання боржником основного зобов'язання, поручитель зобов'язаний сплатити кредитору не лише суму основного боргу, але й проценти, пеню й штраф, збитки, визначені відповідно до положень основного зобов'язання укладеного між кредитором та боржником. У договорі сторони погодили, що у разі зміни законодавства щодо кредитування, облікової ставки НБУ, чи інших економічних умов, які впливають на ціну кредитних коштів, Банк має право самостійно змінити розмір процентної ставки, попередивши письмово про це Позичальника. Це положення договору судом не було враховане. Зокрема, п. 2.6 Договору сторони погодили, що у випадку зменшення або збільшення процентної ставки за кредитним договором поручителі несуть відповідальність з урахуванням цих змін. Відповідно, сторонами було добровільно досягнуто домовленості щодо обсягу поручительства та щодо збільшення на 2 % річних ставки. Збільшення процентної ставки по Кредитному договору до 15,5 % відбулося на підставі закону та у порядку передбаченому законом, зокрема Банком було повідомлено позичальника та поручителів про збільшення процентної ставки - повідомленням від 16.05.2008 року за вихідними - № 858, № 829, № 854, № 840. У п. 4.6. Договору сторони також досягли домовленості, що договір діє до повного його виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Укладені сторонами спірні Договори поруки не визначають підстав їх розірвання, але законом чітко передбачено перелік підстав розірвання договору за рішенням суду, якщо порушення є істотним, а також має бути наявний факт завдання шкоди таким порушенням. Обґрунтовуючи вимоги позивачі стверджують, що зміна розміру процентної ставки є таким порушенням. Однак з аналізу вищевказаних договорів видно, що на таке збільшення поручителі дали добровільну згоду. Ні Цивільним кодексом України (ст. 559), ні договорами не передбачено припинення поруки за рішенням суду у випадку зміни основного зобов'язання без згоди поручителя. Також зазначає про порушення судом процесуального права, оскільки рішення, вступної та резолютивної його частини не було надано, та не було повідомлено коли сторони зможуть ознайомитись з повним рішенням.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Інші учасники цивільного процесу повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень (а.с. 176-178), в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Проте, дане рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 652 ЦК України, дійшов висновку про розірвання кредитного договору в зв'язку з істотною зміною обставин, а саме - зазначив, що доказами, які були досліджені в судовому засіданні, повністю підтверджено, що на момент розгляду справи у суді в сукупності (одночасно) наявні усі умови для розірвання договору поруки у зв'язку з істотною зміною обставин. Зокрема, укладаючи договори поруки поручителі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 не передбачали, що їх видатки на погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором будуть настільки істотними. Оскільки з моменту укладення договорів поруки внаслідок фінансової кризи істотно змінився курс гривні відносно долара США та інших іноземних валют, зріс індекс інфляції в Україні. Також у договорах поруки ризик зміни обставин на поручителів не покладається, крім того не встановлено такого ризику і звичаями ділового обороту. Вищевказані обставини не могли бути усунені позивачами, оскільки не залежать від їх волі.

Однак з такими висновками районного суду погодитись не можна із наступних підстав.

За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Розірвання (зміна) договору у зв'язку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобов'язань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін.

За наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено в ч. 1 ст. 651 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З вимогою про розірвання договорів поруки від 31 серпня 2007 року або їх зміну ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ВАТ "КРЕДОБАНК" не зверталися.

Разом з тим ч. 2 ст. 652 ЦК України визначено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідна наявність усіх перелічених умов одночасно.

Крім того, вимагаючи розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України, на позивача покладається відповідно до положень ст. 60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання укладених договорів поруки у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору.

Також згідно зі ст. 36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено в ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", установлюються Національним Банком України за погодженням із Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, укладаючи спірні договори поруки, згідно з якими вони зобов'язались відповідати за невиконання ОСОБА_5 усіх взятих перед кредитором - ВАТ "КРЕДОБАНК" зобов'язань за кредитним договором від 26 грудня 2007 року, брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивачами не доведено, що сторони під час укладення договору поруки були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Крім того, позивачі в обґрунтування позовних вимог щодо розірвання Договору поруки згідно ст. 652 ЦК України, посилаються на те, що банк ВАТ "КРЕДОБАНК" та Позичальник ОСОБА_5 без згоди Поручителів внесли зміни до Кредитного договору щодо зобов'язань ОСОБА_5, внаслідок чого обсяг їхньої - ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідальності збільшився.

Дане посилання є безпідставним.

Судом встановлено, та вбачається з матеріалів справи, що обсяг зобов'язань Поручителів визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного Кредитного договору, якими визначено обсяг зобов'язання Боржника, забезпечення виконання яких здійснює Поручитель, зокрема, відповідно до п. 3.6., 3.7., 3.8. та п. 6.3. Кредитного договору сторони погодили, що Банк може змінити розмір процентної ставки, а згідно з п. 1.1 Договору поруки Поручитель на добровільних засадах зобов'язався відповідати перед банком (Кредитором) за виконання Позичальником (Боржником) усіх його зобов'язань в повному обсязі, що виникли з Кредитного договору, а також підтвердив, що йому добре відомі усі умови Кредитного договору. Крім того п. 2.6. Договору поруки встановлено, що у випадку зменшення або збільшення процентної ставки за Кредитним договором Поручитель несе відповідальність з врахуванням цих змін.

З матеріалів справи вбачається, що збільшення процентної ставки з 13.5% до 15.5% річних відбулось у відповідності до умов договору та закону. Поручителі - позивачі по справі та Позичальник були повідомлені ВАТ "КРЕДОБАНК" про збільшення розміру процентної ставки по Кредитному договору, що підтверджується, як копіями повідомлень від 16.05.2008 року, так і повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 99- 102). В подальшому, у відповідності до умов Кредитного договору, 30 травня 2008 року між ВАТ "КРЕДОБАНК" та Позичальником було укладено Додатковий договір до Кредитного договору.

Зміна процентної ставки з 15.5% до 17.5% для Позичальника по Кредитному договору була проведена відповідно до умов укладеного Кредитного договору, а саме п. 6.3., яка полягала у збільшенні розміру самої ставки, при цьому не відбулось зміни загальних умов договору, а відбулась лише реалізація механізму збільшення плати за кредит на умовах, що погоджені сторонами Кредитного договору й відповідно не було встановлено нових чи додаткових зобов'язань позичальника і поручителя.

Оскільки Поручителі погодилися з умовами основного кредитного договору від 26 грудня 2007 року щодо збільшення розміру процентної ставки та зобов'язалися перед Банком відповідати за виконання Позичальником усіх його зобов'язань в повному обсязі, то відповідно вищевказані збільшення відсоткової процентної ставки, як за Додатковою угодою, укладеною відповідно до п.п. 3.6., 3.7. Кредитного договору так і у відповідності до п. 6.3. Кредитного договору - не можна вважати збільшенням відповідальності Поручителів.

Позивачами не здійснено спроб досудового врегулювання спору, а також не доведено умови для розірвання договору поруки на підставі ст. 652 ЦК України в судовому порядку, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Поняття "розірвання договору" та поняття "припинення договору" є взаємовиключними.

Колегія суддів зазначає, що позивачі, як на підставу позову, з посиланням на ч. 1 ст. 559 ЦК України, яка полягає в припиненні договору поруки у зв'язку зі зміною зобов'язання між кредитором і боржником в частині підвищення відсоткової ставки за користування кредитом - не зверталися.

У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вказано, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується.

Таким чином, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Оскільки обсяг зобов'язань поручителів визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного кредитного договору, яким передбачено право банку змінити процентну ставку в певних випадках, тому відсутні підстави і для припинення поруки, так як закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою.

За таких обставин, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням нового рішення - про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 3 ст. 307, ч. 1 п. 4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦГЖ України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства "КРЕДОБАНК", за участю третьої особи - ОСОБА_5, про розірвання договорів поруки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 - порівну в дохід держави 114,70 грн. (сто чотирнадцять гривень 70 копійок) судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Бакус В.Я.

Мацей М.М.