Справа №1413/2111/2012
пров. №2/478/49/2013
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

09.01.2013 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Біцюка А.В.,

секретаря Шадорської С.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Казанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі,

В С Т А Н О В И В :

04 вересня 2012 року в інтересах ОСОБА_4 до суду звернувся його представник ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_6 в якому посилаючись на невиконання відповідачем договору позики просив стягнути з останнього суму неповернутої позики - 33747 гривень, штраф за несвоєчасне виконання боржником зобов'язання по поверненню позики - 16873,50 грн. та проценти за користування коштами в сумі 8402,99 грн.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, мотивуючи тим, що відповідач ОСОБА_6 не повернув позикодавцю позику по першій вимозі, яку було зроблено в липні 2012 року.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що він підписав розписку про отримання грошей від ОСОБА_4, але грошей насправді не отримував.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як зазначено в розписці від 23 грудня 2003 року ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_4 в борг 33747 гривень, які зобов'язався повернути по першій вимозі і в разі несвоєчасного повернення зобов'язався сплатити штраф в розмірі 50 відсотків від суми позики, в чому власноручно розписався.

Відповідач визнав, що підписував вказану розписку.

Правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності Цивільного Кодексу України 2004 року, тому суд при вирішенні справи правильно застосував положення Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року.

В силу ст.374 ЦК Української РСР, який діяв на час укладання договору позики, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Як свідчить зміст розписки, ОСОБА_6 на час її підписання вже отримав від ОСОБА_4 гроші в борг.

В силу ст.174 ЦК Української РСР, неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання.

Пояснення відповідача ОСОБА_6, розписка за підписом відповідача вказують на те, що позивач ОСОБА_4 передав відповідачу ОСОБА_6 33747 гривень в борг, який зобов'язався їх повернути по першій вимозі, яка була зроблена 24 липня 2012 року. В разі прострочення грошового зобов'язання позичальник повинен сплатити 50% від суми боргу. Своїх зобов'язань ОСОБА_8 не виконав. Причини невиконання таких зобов'язань правого значення для справи не мають.

Таким чином, позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу - 33747 гривень та штрафу в сумі 16873,50 гривень.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача, що гроші по розписці він насправді не отримував, оскільки отримання грошей в борг відповідачем на час її підписання підтверджується змістом розписки.

Відсотки за користуванню позикою стягненню з відповідача не підлягають, оскільки на момент укладення договору позики (2003 рік) ЦК Української РСР не передбачалась оплатність такого договору і самим договором це не передбачено.

У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою ним судового збору пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 88, 209, 212, 213 - 215, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в сумі 3510 (три тисячі п'ятсот десять) гривень 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 125 (сто двадцять п'ять) гривень 55 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя :