Справа № 1323/2-46/11 Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В.Л.
Провадження № 22-ц/783/296/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.

при секретарі: Рванцової О.О.

з участю : ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Добрівлянської сільської ради Стрийського району Львівської області, з участю третьої особи Управління держкомзему в Стрийському районі Львівської області про визнання недійсним рішення сільської ради, державного акту про право приватної власності на землю та визнання права власності на землю в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Добрівлянської сільської ради №15 від 24 листопада 1994 року в частині передачі в приватну власність земельної ділянки, площею 0,3673 га ОСОБА_6

Визнано недійсним державний акт про право приватної власності на землю, виданий 19 листопада 1996 року ОСОБА_6, на підставі рішення Добрівлянської сільської ради №15 від 24 листопада 1994 року та зареєстрований в книзі записів актів на право приватної власності на землю за №131.

В решті позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_6

Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Вказує, що предметом доказування повинна була бути причина пропуску позивачем позовної давності. Зазначає, що в матеріаліх справи відсутні докази, якими б позивач могла підтвердити , що про порушення свого права на землю вона дізналась у 2008 році під час розгляду справи про визнання права власності на будинок. Стверджує, що позовні вимоги підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки прийняття рішень про передачу земельної ділянки у власність громадянам віднесено до компетенції відповідних органів місцевого самоврядування.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до Перехідних положень Земельного кодексу України та Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якщо відносини виникли до набрання чинності цими Кодексами та продовжують існувати після набрання ними чинності, та враховуючи, що в даному випадку слід розрізняти такі юридичні категорії, як фактичне землекористування та юридичне землекористування, а відтак, при ухваленні рішення по даній справі, слід керуватися нормами ЗК України 2001 року, нормами ЗК 1991 року та положеннями ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст.78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це прав володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ч.1 ст.81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були надані їм раніше у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року Пре практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ підвідомчі судам спори, повязані із земельними відносинами розглядаються в позовному провадженні. За заявою сторони, яка не погоджується з рішенням органу місцевогс самоврядування чи органу виконавчої влади щодо земельного спору, суд перевіряє правильність цього рішення і вирішує спір по суті.

Згідно державного акту про право приватної власності на землю, виданого 19 листопада 1996 року Добрівлянською сільською радою Стрийського району, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №131, ОСОБА_6 який є мешканцем м. Львова, на підставі рішення Добрівлянської сільської ради №15 від 24 листопада 1994 року став власником земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,3673 га.

З матеріалів справи, а саме з довідки №8/105 від 10 липня 2008 року, виданої Управлінням земельних ресурсів Стрийському районі Львівської області вбачається, що згідно вказівки Держкомзему України від 20 березня 2002 року №12 Про присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам для ведення Державного реєстру земель земельна ділянка ОСОБА_6, площею 0,1173 га надається для ведення особистого підсобного господарства.

Згідно довідки №8/106 від 10 липня 2008 року, земельна ділянка ОСОБА_6. площею 0,25 га надається для обслуговування житлового будинку.

Судом встановлено, що ОСОБА_8, яка була матірю сторін, згідно довідки Добрівлянської сільської ради №184 від 28 листопада 2011 року, мала в своєму користуванні земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

20 квітня 1992 року ОСОБА_8 померла.

На підставі рішення Добрівлянської сільської ради Стрийського району Львівської області №15 від 24 листопада 1994 року ОСОБА_6 став власником вказаних вище земельних ділянок та отримав державний акт про право власності на землю.

Як вбачається з довідки Добрівлянської сільської ради Стрийського району Львівської області №230 від 14 травня 2008 року, згідно запису в господарській книзі с. Добрівляни станом на 24 листопада 1994 року внесено запис про те, що земельна ділянка належить ОСОБА_6 без юридичного обгрунтування.

За змістом закону підстави припинення права власності і права користування земельними ділянками можна поділити на: добровільні (добровільна відмова власника або користувача від права на земельну ділянку; припинення юридичної особи чи смерть фізичної особи; відчуження земельної ділянки за рішенням власника); примусові (звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених ЗК; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати).

Відповідно до ч.ч.1,7 ст.17 ЗК 1991 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки; передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу.

За змістом п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ суд при розгляді справ такої категорії повинен перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в попереднього власника в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його незаконність.

Згідно довідки Добрівлянської сільської ради №184 від 28 листопада 2011 року, в архіві Добрівлянської сільської ради відсутнє рішення про припинення користування земельною ділянкою у зв'язку із смертю ОСОБА_8, відповідно немає даних про вилучення та переведення в землі запасу Добрівлянської сільської ради земельної ділянки по вул. Довга, 67 а в с. Добрівляни Стрийського району Львівської області до моменту проведення приватизації 24 листопада 1994 року.

Суд прийшов до висновку, що на момент прийняття рішення про безоплатну передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки, розміром 0,3673 га за адресою: Львівська обл., Стрийський р-н, вул. Довга, 67а, в Добрівлянської сільської ради були відсутні правові підстави для цього, оскільки цільове призначення земельної ділянки для обслуговування будинку, власником якого ОСОБА_6 на той час не був і не є тепер.

Статтею 155 Земельного Кодексу України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Встановлено, що згідно рішення колегії суддів судової палати цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 30 березня 2010 року ОСОБА_7 стала власником будинку №67а по вул. Довгій в с. Добрівляни Стрийського район Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Відповідно до положень ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом. При цьому в п. 10 Постанови Про судову практику в справах про спадкування від 30 травня 2008 року № 7 Пленуму ВСУ роз'яснив, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, у межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Земельна ділянка перебувала в користуванн ОСОБА_8 Після її смерті спірна земельна ділянка не була вилученою та переведеною в землі запасу Добрівлянської сільської ради.

Згідно норм ч.5 ст.116 Земельного Кодексу України, якою передбачено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку передбаченому цим Кодексом.

З матеріалів справи, а саме з довідки Добрівлянської сільської ради №184 від 28 листопада 2011 року встановлено, що земельна ділянка перебувала у користуванні ОСОБА_8, вилученою у встановленому законом порядку не була.

Згідно пункту а ст.12 Земельного Кодексу України сільські, селищні та міські ради уповноважені розпоряджатися землями територіальної громади.

На підставі аналізу доказів у справі суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що рішення Добрівлянської сільської ради, на підставі якого видано державний акт про право приватної власності на землю, було порушено права позивача, яка після смерті матері ОСОБА_8 стала власником будинку №67 а по вул. Довгій в с. Добрівляни Стрийського району Львівської області, а тому з цього часу володіє юридичним правом звернутися до органу місцевого самоврядування з питанням надання земельних ділянок у користування чи у власність, а фактичним користувачем земельної ділянки стала після смерті своєї матері, оскільки по закону прийняла спадщину після смерті матері, тобто фактично вступила в управління спадковим майном.

З висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: