АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7941/13 Справа № 2/0203/454/13 Головуючий у 1 й інстанції - Підберезний Г.А. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Горецькій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

У травні до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 22.10.2007 року працював в ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод». Спочатку був прийнятий до заготівельного відділу колесопрокатного цеху учнем різника холодного металу, а вже в березні 2008 року був переведений на посаду бригадира цього ж цеху. Наказом №8/д від 12.02.2010 року його було звільнено з займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. 13.01.2010 року позивач з'явився на роботу в стані алкогольного сп'яніння, що було встановлено внаслідок проведення медичного обстеження в медичному пункті підприємства. В зв'язку з цим, службою охорони у позивача було вилучено пропуск і він був недопущений на територію підприємства. Таким чином, знаходження працівника у нетверезому стані не можна вважати поважною причиною не виходу на роботу. Крім того, позивач посилається на не вихід на роботу через погане самопочуття, в зв'язку з чим був вимушений звернутись до лікаря, який видав йому довідку. Проте вказана довідка не може бути належним доказом підтвердження його непрацездатності, оскільки порядок видачі документів, що підтверджують непрацездатність громадян, регулюються Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я від 13.11.2001 року №455. Вказаною інструкцією передбачено випадки, при настанні яких підтвердження настання непрацездатності можливе шляхом видачі не листка непрацездатності, а довідки. Надана позивачем довідка не відповідає вимогам, передбаченим Інструкцією, оскільки підписана не лікуючим лікарем, а черговим, на довідці відсутня печатка лікувально-профілактичного закладу. Крім того, в ній не вказано, що позивач тимчасово непрацездатний та потребує амбулаторного або стаціонарного лікування.

Таким чином, позивача не було допущено на територію підприємства через перебування в нетверезому стані, тобто у відповідності до вимог ст.46 КЗпП України. В зв'язку з цим, враховуючи, що фактично позивачем було допущено порушення трудової дисципліни - поява на роботі в нетверезому стані, проте при його звільненні була дана неправильна кваліфікація і його було звільнено за прогул, посилаючись на ст.235 КЗпП України, просили привести підставу звільнення у відповідності до чинного законодавства та змінити формулювання причини звільнення з п.4 ст.40 КЗпП України на п.7 ст.40 КЗпПУ. Крім того,позивач зазначає, що відповідачем пропущено встановлений місячний строк для притягнення його до дисциплінарної відповідальності

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.4 ст.40).

Відповідно до ч.І ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані.

Відповідно до ч.І ст.147 КЗпПУ за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до ст.148 КЗпПУ дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст. 149 КЗпПУ до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» з наступними змінами, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявились порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40 КЗпПУ, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147,147-1,148,149 КЗпПУ правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений законом для цього строк.

Згідно протоколу №8 від 13.01.2010 року на наявність алкоголю в організмі працівника, у ОСОБА_2 було виявлено наявність алкоголю організмі 0,54 % (а.с.44).

За наслідками обстеження, в зв'язку з тим, що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп'яніння, останнього охороною підприємства не було допущено на територію заводу, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_3

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем фактично було допущено порушення трудової дисципліни - поява на роботі в нетверезому стані, в зв'язку з чим, у відповідності до ч.1 ст.46 КЗпП України він був відсторонений від роботи 13.01.2010 року.

Посилання апелянта на те, що відповідачем пропущено місячний строк накладення дисциплінарного стягнення, суд вважає необгрунтованими, оскільки дисциплінарний проступок ОСОБА_2 було вчинено 13.01.2010 року, а дисциплінарне стягнення застосовано 12.02.2010 року шляхом видачі наказу про звільнення, тобто в межах місячного строку .

Щодо відсутності згоди профспілки на звільнення позивача, згідно ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З матеріалів справи вбачається (а.с.186), листом №72 від 25.02.2013 року профспілка відповідача повідомила суд про надання згоди на звільнення позивача за п.7 ст.40 КЗпП України.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2013 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді