Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2013 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів : Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

при секретарі судового засідання Капустинській Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, відшкодування упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 05 лютого 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 11 грудня 2010 року він позичив ОСОБА_3 65 000 доларів США, про що останній написав розписку та зобов'язався повернути зазначені кошти до 01 жовтня 2011 року. Однак, відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав, позичені гроші не повернув, посилаючись на несподівані фінансові проблеми.

З наведених підстав ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача в судовому порядку борг з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 524 740 грн. 46 коп. (еквівалент 65 000 доларів США на момент звернення до суду), 12 062 грн. 47 коп. як трьох процентів річних та 3219 грн. судового збору.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги та просив також стягнути з ОСОБА_3 8000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, 70 522 грн. 90 коп. упущеної вигоди, 3355 грн. 70 коп. витрат, пов'язаних з розглядом справи, 107 грн. 30 коп. судового збору за вимогу немайнового характеру, 107 грн. 30 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 16 167 грн. 56 коп. упущеної вигоди та 500 грн. збитків.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 05 лютого 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 524 740 грн. 46 коп. як неповернутого боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 12 062 грн. 47 коп. як трьох процентів річних, разом 536 802 грн. 93 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000 грн. як відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 грн. збитків та 16 167 грн. 56 коп. як упущеної вигоди.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вимоги щодо відшкодування 70 522 грн. 90 коп. упущеної вигоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3379 грн. 95 коп. судового збору та 3355 грн. 70 коп. витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також те, що рішення суду ухвалене при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи та з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зокрема зазначає, що судом першої інстанції проігноровано його пояснення та не взяті до уваги докази підтвердження повернення ОСОБА_1 позичених коштів.

Не погоджується також з висновком суду стосовно наявності між сторонами зобов'язань, які виникають із договору позики, оскільки кошти позивачем йому не передавались, а перераховувались на рахунок ОСОБА_4, за які позивач отримував проценти.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги щодо відшкодування 70 522 грн. 90 коп. упущеної вигоди - просить залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Так, вирішуючи спір суд визнав обґрунтованими вимоги та стягнув борг за договором позики з врахуванням індексу інфляції.

Проте з таким висновком погодитися не можливо, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з розпискою між сторонами 11 грудня 2010 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав 65 000 доларів США, зобов'язавшись повернути борг до 01.10.2011 року.

Однак в зазначений термін борг не повернув.

Факт написання та підписання боргової розписки відповідачем ОСОБА_2 визнається та ним не оспорюється.

Крім того, факт укладення договору позики на суму 65 000 доларів США та її неповернення свідчить оригінал вище вказаної письмової розписки, яка знаходиться у позичальника ОСОБА_1

Будь-які інші докази, які б достовірно свідчили про повернення позичальником коштів позикодавцю та їх одержання останнім в матеріалах справи відсутні.

Зазначені обставини фактично визнані відповідачем та його представником в ході апеляційного розгляду справи.

Тому доводи відповідача про повернення позивачу суми позики є безпідставними.

Згідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

Оскільки в даному випадку зобов'язання визначене договором в іноземній валюті, то висновок суду про стягнення боргу за договором позики з врахуванням індексу інфляції не відповідає вимогам закону.

Тому наявні підстави для задоволення позову про стягнення лише суми неповернутих коштів за договором позики - 65 000 доларів США, що відповідно до встановленого Національним банком України курсу на 05.02.2013 року становить 519 545 грн., без врахування індексу інфляції, та 12 062 грн.47 коп. трьох процентів річних, як передбачена ч.2 ст.625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Крім того, не є обгрунтованим і висновок суду про наявність підстав для задоволення позову про стягнення моральної шкоди, зважаючи на наступне.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та відповідачем укладені договірні правовідносини, які врегульовані нормами ст.1046 - 1052 ЦК України. Останні не передбачають такого виду відповідальності позичальника як відшкодування позикодавцеві моральної шкоди. Не передбачено такої відповідальності і спірним договором позики.

Також не можливо визнати обґрунтованими і вимоги про стягнення упущеної вигоди та збитків, оскільки не доведено, що настання вказаних обставин є наслідком невиконання позичальником своїх зобов'язань за договором позики.

Тому підстав для задоволення позову в частині стягнення індексу інфляції, моральної шкоди, упущеної вигоди, збитків у суду не було.

Відтак, рішення суду у зазначеній частині відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цій частині.

В решті рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права та залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 05 лютого 2013 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 519 545 грн. боргу за договором позики та 12 062 грн.47 коп. трьох відсотків річних.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про стягнення індексу інфляції, збитків, упущеної вигоди та моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді