Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/1911/13 Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О. В. Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2013 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів Стрелець Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері ,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

В обґрунтування позову зазначала, що є матірю відповідачки, є особою похилого віку і єдиним джерелом доходів є пенсія у розмірі 1500 грн., яких не вистачає для організації її життєдіяльності, оскільки страждає на низку хвороб, лікування яких потребує додаткових витрат. Відповідач в добровільному порядку допомогу не надає, не приймає участі в утриманні житла, яке належить їм на праві спільної часткової власності та сплаті комунальних послуг за нього.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання аліментів у сумі 500 грн. щомісяця.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2013 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст.212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом.

Відповідно до ст. 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок дітей утримувати батьків за двох обставин: коли батьки є непрацездатними та якщо діти можуть надавати допомогу.

Слід зазначити, що моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що вона є пенсіонеркою, має низку хронічних захворювань і потребує матеріальної допомоги у розмірі 500 гривен щомісячно.

Проте у відповідності до ст. 60 ЦПК України не надала суду належного та допустимого доказу у підтвердження своїх вимог, щодо потреби у матеріальній допомозі.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Відповідно до ст. 205 СК України при вирішенні питання про стягнення аліментів, суд враховує матеріальний та сімейний стан сторін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що сам факт непрацездатності позивачки не зумовлює виникнення у відпозивачки обов'язку надання їй утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, позивачка повинна довести, що потребує матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання нею доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Судом ретельно перевірений матеріальний стан позивачки з урахуванням державного утримання і пільг, які вона має, як учасник війни та член сімї загиблого (померлого) ветерана війни.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що на час вирішення спору сама відповідач є особою похилого віку, такою, що вважається непрацездатною, оскільки має статус пенсіонера за віком, отримує пенсію у відповідності до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Суд врахував, що пенсія відповідачки, яка, як і у позивачки є єдиним джерелом її доходу, за розміром є меншою ( 1008,78 грн), ніж пенсія позивачки ( 1500 грн.), до того ж позивачка має статус учасника війни, члена сімї загиблого ветерана війни, у звязку з чим користується встановленими Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, гарантіями, отримуючи від Управління праці та соціального захисту грошову допомогу і пільги, зокрема, 50 відсоткову пільгу зі сплати комунальних послуг. ( а.с. 68)

Суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи та давши правильну оцінку всім зібраним у справі доказам, з урахуванням вищезазначених положень Закону, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, за яких позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307,308,317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2013 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: