АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/3712/2013р. Головуючий в І інстанції Кузьміна О.І.
Категорія 21 Доповідач: Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2013 року грудня місяця 17 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Кутурланової О.В.

Суддів Орловської Н.В.

ОСОБА_1

При секретарі Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 15 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 15.12.2011 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір дарування спірної квартири, яка у подальшому відповідачем ОСОБА_2 була подарована своєму сину ОСОБА_4

Посилаючись на те, що відповідачі не є її рідними і наміру дарувати квартиру вона не мала, а через свій похилий вік, вади здоровя, повязані з поганим слухом та зором, помилялася щодо правової природи укладеного між ними правочину, вважаючи, що укладає договір довічного утримання, просила суд визнати спірний договір недійсним з підстав, визначених ч.1 ст.229 ЦК України, та витребувати майно у відповідача ОСОБА_4

Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 01 серпня 2013 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_5 нотаріальну контору.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 15 жовтня 2013 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Визнано недійсним договір дарування кв.№6 в буд.65 по вул. 21 Січня в м.Херсоні, укладений 15.12.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за №3-2018.

Витребувано з володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кв. .№6 в буд.65 по вул. 21 Січня в м.Херсоні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7, діюча в інтересах ОСОБА_3, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не визнала, вважаючи їх безпідставними, а ухвалене у справі рішення законним та обґрунтованим, у звязку з чим просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка невірно розуміючи та сприймаючи правову природу правочину внаслідок правової необізнаності, похилого віку та стану здоровя діяла під впливом помилки, що має істотне значення, а тому є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на досліджених судом доказах та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 15.12.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено та нотаріально посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_1, за яким позивачка передала в дар, а відповідач прийняв у дар спірну квартиру.

30.03.2012 року ОСОБА_2 на підставі договору дарування передав спірну квартиру у дар ОСОБА_4

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилалася на те, що на момент укладання договору дарування через похилий вік, стан здоровя, правову необізнаність, та маючи попередню домовленість з ОСОБА_2 про надання їй догляду, обєктивно помилялася щодо природи правочину, прав та обовязків сторін і не мала наміру передати безоплатно у власність відповідача майно, так як він є для неї абсолютно сторонньою людиною.

Згідно виписки із медичної карти №8100 у позивачки виявлено вторинну глаукому лівого ока, а згідно виписного епікризу позивачка страждає на гострий двобічний гнійний верхньощелепний синусит (а.с.8,9).

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що спірну квартиру у власність набув не безоплатно, а через борги та зобовязання фінансового характеру сина позивачки, а також визнав, що правова природа правочину, права та обовязки сторін випливають не з договору дарування, а з інших зобовязань.

Враховуючи наведене, а також те, що доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом обставин щодо не безоплатного передання спірної квартири відповідачу у власність, з огляду на те, що після укладення договору дарування ОСОБА_3 продовжує проживати у спірній квартирі та сплачувати кошти за надання комунальних послуг (а.с.25,28,29), враховуючи, що досліджені судом докази дають підстави для висновку, що оспорюваний договір укладений позивачкою під впливом помилки, що мала істотне значення, що має наслідком визнання його недійсним з підстав, визначених ч.1 ст.229 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність визначених ст.309 ЦПК України підстав для скасування ухваленого у справі рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду ґрунтуються на досліджених сторонами доказах та встановлених судом обставинах і підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги як не обґрунтовані законом, доказами та висновків суду не спростовують, у звязку із чим підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 15 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді