Справа №902/501/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2013 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О.С.

секретаря Галів І.Б.

за участю позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, її представника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про знесення самовільної прибудови до квартири,-

В С Т А Н О В И В :

Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 обгрунтовує свої вимоги тим, що він разом з відповідачкою та сім'ями ОСОБА_5, ОСОБА_6 проживають кожен, зокрема, у квартирах, що розміщені на 2 поверсі багатоквартирного будинку №14 на площі Франка в м.Болехові.

На початку вересня 2009року відповідач самовільно, без погодженнями із ним та сусідами, без виготовлення технічних умов та проектної документації та без отримання доволу на початок робіт на площадці загального користування здійснила добудову до своєї квартири № 5, де розмістила душеву кабіну та санвузел. І тепер для проходу до його квартири він повинен проходити повз цю незаконну прибудову, внаслідок чого йому залишився прохід біля одного метра, що унеможливлює заносити речі та предмети у квартиру .

За його численними скаргами в різні державні органи (прокуратуру, міську Раду, інспекцію Держбудконтролю) з приводу дій позивачки її притягнуто до адміністративної відповідальності за здійснення самовільної прибудови та рекомендовано йому звернутися в суд.

Посилаючись на викладені обставини, вважає, що вчинена відповідачкою незаконна прибудова до її квартири за рахунок площадки загального користування, порушує його права, як власника сусідньої квартири, а тому просить знести самовільно збудовану прибудову.

Під час розгляду справи судом до участі справи як третіх осіб залучено інших співвласників квартир, що проживають поруч із сторонами : ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_7 (а.с.65, 99).

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково вказав, що ні він , ні його дружина, яка померла та сини ОСОБА_7 , ОСОБА_7, які є співвласниками квартири, не давали згоду ОСОБА_3 на будівництво санвузла, як і не давали інші сусіди ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Внаслідок прибудови зменшився розмір коридору і він позбавлений можливості проносити габаритні речі до свої квартири, а у випадку пожару не зможе винести речі .

ОСОБА_6 , як третя особа, підтримала позовні вимоги про знесення прибудови, оскільки жодної згоди відповідачці на її будівництво не давала. Не заперечувала того факту, що ОСОБА_3 зверталася до неї з просьбою про те, що хоче побудувати невеличку комірку розміром 1м на 1м за рахунок спільного коридору, щоб тримати речі. На це вона погодилася. Але відповідачка збудувала навпроти її дверей значно більше приміщення , з чим вона не згідна, оскільки згоди не ведення такого будівництва і в таких розмірах, як здійснила відповідачка, вона не надавала. У власній квартирі, що розміщена навпроти відповідача, вона проживає з 1975року. Раніше в квартирі відповідачки проживала інша власниця ОСОБА_8, яка теж самочинно здійснила таку прибудову, але потім її знесла. Вважає, що діями відповідачки з приводу здійснення прибудови порушені права сусідів, які не давали згоду на це. Розмір площадки значно зменшився за рахунок прибудови і коли здійснювався ремонт у її квартирі, то вона не мала куди винести речі, а сусіди через уже зменшений коридор не можуть вільно пройти на балкон, щоб повісити білизну . Інша сусідка ОСОБА_5М.є жінкою похилого віку (їй 83роки) і була ображена від таких дій відповідачки та плакала, бо теж не давала згоду ОСОБА_3 вчиняти таке будівництво.

Треті особи ОСОБА_7 та ОСОБА_7 в судові засідання не з'явилася, подали заяви, в яких просять слухати справи бех їх участі та вказують, що дозвіл відповідачці на здійснення прибудови на коридорі загального користування не надавали.

(а.с.105,106).

Третя особа ОСОБА_5 в судові засідання не з'явилася через свій вік, будучи повідомленою належним чином про час та місце слухання справи (а.с.92. 104).

Відповідач, заперечуючи позовним вимогам, вказувала на те, що вона придбала квартиру , в якій не було санвузла. Оскільки в неї є двоє неповнолітних дітей , то з метою покращення санітарних умов здійснила будівництво санвузла за рахунок загального коридору без доволу на початок таких робіт. Важає, що вона вправі це дійснити згідно ч.2 ст. 382 ЦК України , так як нічиї права не порушила, а також посилалась на те, що згідно змін до Інструкції про порядок проведення технічної документації такі дії, пов'язані з переплануванням квартир за рахунок площ коридорів не вважаються самочинним будівництвом. На даний час вона виготовила технічну документацію на влаштування ванної кімнати.

Однак суд, вивчивши матеріали справи та давши їм правову оцінку, не погоджується з твердженнями відповідача , виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач та треті особи: його сини ОСОБА_7 та ОСОБА_7 є співвласниками квартири №6 в будинку №10 на площі Франка в м.Болехові (а.с.74).

Будинок № 10 є двохповерховий, на другому поверсі якого, окрім позивача, проживають треті особи : ОСОБА_6, власник квартири №7 ( а.с.81) та ОСОБА_5. власник квартири №8.

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріпляє право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України .

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

За змістом ч.2 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та виходячи з роз'яснень, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004, допоміжними приміщеннями (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні, позакартирні коридори і т.ін.), які передаються безоплатно у спільну власність громадянам одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків є такі допоміжні приміщення жилого будинку, які призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" допоміжні приміщення багатоквартирного будинку -це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до вимог п. 1.4.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування. У разі необхідності можуть подаватися такі документи як згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання або перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Системний аналіз вищевикладених норм матеріального права свідчить про те, що будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою співвласників і органу місцевого самоврядування і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Судом встановлено, і сторонами не оспорюється , що відповідач ОСОБА_3, проживаючи в кварирі № 5 зазначеного вище будинку в коридорі спільного користування здійснила прибудову до своєї квартири, в якій розмістила санвузел і таким чином, зайняла частину коридору загального користування площею 5 квадратних метрів, шириною 1м20см. (а.с.47).

Таке будівництво вона здійснила самовільно, без погодження із співвласниками будинку та дозволу виконавчого комітету Болехівської міської ради і понесла адміністративну відповідальність за самочинну реконструкцію квартири з добудовою підсобного приміщення. (а.с.33).

Відтак, не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що згідно Наказу МРРБ та ЖКГ від 09.08.2012року про внесення змін по пункту 3,2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентиразації обєктів нерухомого майна дії з приводу перепланування квартир за рахунок площ коридорів та допоміжних приміщень не важаються самочинним будівництво. При цьому суд звертає увагу на те, що вказані зміни в Інструкції щодо яких розширено перелік робіт із переобладнанням та переплануванням, що не належить до самовільного будівництва набули чинності тільки з 08.10.2012року , тобто не існували на час здійснення робіт відповідачем і стосуються тих робіт, що проводяться в маштабах квартири.

Предметом даного спору є допоміжне приміщення - позаквартирний коридор, що є обєктом права спільної власності співвласників будинку і на вказані правовідносини розповсюджується норми закону « Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29. 11. 2001 року , та Рішення КС від 02.03. 2004 року № 4 рп/ 2004 щодо здійснення співвласниками будинку права розпоряджатися допоміжними приміщеннями.

Посилання відповідача на те, що нею вже після проведення таких робіт виготовлено заключення по обстеженню технічного стану ванної кімнати, надане підприємцем ОСОБА_9 на а.с.48-52, суд не бере до уваги, оскільки такий факт не змінює правового статусу реконструйованої квартири, як переобладнаної без наявності відповідних дозволів.

Судом безспірно встановлено і те, що позивач та треті особи , як власники квартир у будинку, своєї згоди на здійснення такої реконструкції квартири відповідача за рахунок частини спільного коридору не давали.

З пояснень позивача та третьої особи ОСОБА_6 стверджується, що цією прибудовою порушуються їх права, оскільки вони є співвласниками спільного коридору і позбавлені права вільного доступу з речами до своїх квартир та виходу до балкону.

А тому посилання ОСОБА_3 на те, що така прибудова не порушує права позивача і не чинить перешкод у користуванні коридором позивачу, є необгрунтованим, оскільки влаштування санвузла за рахунок спільного коридору порушує право позивача як власника квартири на користування спільним з відповідачкою коридором, у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК). Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути припинення дії, яка порушує паво, відновлення становища, яке існувало до порушення (ч.2 ст.16 ЦК).

Таким чином, судом достовірно визнано, що відповідачем проведені роботи по реконструкції належної їй квартири з прибудовою санвузла без дозвільних документів і дозволу на виконання будівельних робіт, без згоди співвласників інших квартир, що в силу статті 376 Цивільного кодексу України зобов'язує її знести самочинно побудоване приміщення та привести квартиру у відповідний до плану стан.

З врахуванням викладеного, вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому підлягають до задоволення, а з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК слід стягнути судові витрати, що складаються у даному спорі з витрат на оплату судового збору в сумі 107грн.30коп.

На підставі наведеного, ст.ст.,15,16, 376, 316, 317, 319, 321 ЦК ЦК України та керуючись ст.ст. 213,214,215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

Р і ш и в :

Позов задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_3 знести самочинно збудовану на площадці загального користування прибудову (санвузел) до квартири №2 в будинку №14 на площі

ОСОБА_10 в м.Болехові Івано-Франківської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 107грн. 30коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.

Якщо особи, які брали участь в справі , не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, то вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.С.Головенко