Справа № 359/2558/13-ц
Провадження № 2/359/1292/2013
10 червня 2013 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі :
головуючого судді Яковлєва Л.В.,
при секретарі Пономаренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бориспіль цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Фольсбанк до ГулієваАджарНадірКизи, приватного нотаріуса ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог : ОСОБА_2, Бориспільське районне бюро технічної інвентаризації в Київській області та Реєстраційна служба Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області про визнання незаконними дій приватного нотаріуса, -
в с т а н о в и л а :
21 березня 2013 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 ОСОБА_4, приватного нотаріуса ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог : ОСОБА_2, Бориспільське районне бюро технічної інвентаризації в Київській області, Реєстраційна служба Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області про визнання незаконними дій приватного нотаріуса та про зобовязання Реєстраційну службу Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області внести в Державний реєстр прав на нерухоме майно записів про іпотеку та записів про обтяження обєктів нерухомого майна щодо спірного домоволодіння та земельної ділянки.
Ухвалою суду від 26 березня 2013 року у відкритті провадження в справі в частині вимог щодо зобовязання Реєстраційну службу Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області внести в Державний реєстр прав на нерухоме майно записів про іпотеку та про обтяження обєктів нерухомого майна щодо спірного домоволодіння та земельної ділянки відмовлено. В іншій частині позовних вимог, а саме щодо визнання незаконними дій приватного нотаріуса ОСОБА_1 провадження у справі відкрито.
Внаслідок невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань за кредитним договором, на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.03.2011 року звернено стягнення на обєкти нерухомого майна, що є предметом іпотеки за іпотечним договором з ПАТ Фольсбанк та останньому надано право продажу та управління іпотечним майном від імені ОСОБА_2
В березні 2012 року представник позивача звернувся до Бориспільського районного бюро технічної інвентаризації в Київській області за отриманням технічного паспорту на домоволодіння. З наданої 06.04.2012 року копії технічного паспорту на житловий будинок було виявлено, що його власником, на підставі договору-купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_1, є ОСОБА_3 ОСОБА_4.
В судове засідання ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не зявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені через засоби масової інформації, а саме : газету Урядовий курєр за № 99 (4985) від 05.06.2013 року. Заперечень, клопотань чи заяв до суду не подавали.
Представники Бориспільського районного бюро технічної інвентаризації в Київській області та Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подали заяви, в яких розгляд справи просили здійснити за їх відсутності та при вирішенні справи поклались на розсуд суду.
Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги та доводи, викладені в заяві, підтримав та пояснив, що через грубе порушення приватним нотаріусом ОСОБА_1 вимог ст.ст. 34, 74 Закону України Про нотаріат, ст.23 Закону України Про іпотеку, ст.19 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року за № 703, Тимчасового порядку реєстрації іпотек, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 року за № 410 (в редакції, що діяла в той час) було незаконно вилучено записи про іпотеку та заборону відчуження обєктів нерухомого майна, а саме - домоволодіння та земельної ділянки за договорами, укладеними 07.08.2008 року між позивачем та ОСОБА_2
Крім того, звертав увагу на те, що в порушення вимог п.253 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, вказані записи було вилучено приватним нотаріусом ОСОБА_1, а не приватним нотаріусом ОСОБА_5, яка посвідчувала договори та вносила до Державного реєстру іпотек та Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна ці записи.
Також зазначив, що ПАТ Фольсбанк не був повідомлений про вилучення вищевказаних записів приватним нотаріусом, а відтак, позивач був позбавлений переважного права на задоволення своїх вимог за рахунок продажу домоволодіння та земельної ділянки.
В результаті вилучення вказаних записів, з підстав , невідомих позивачу на день подачі позову до суду, право власності на нерухоме майно, яке 07.08.2008 року було передано ОСОБА_2 банку за іпотечним договором, перейшло до ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_2
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання зявився та надав свої заперечення разом з додатками проти заявленого ПАТ Фольсбанк позову. Крім того, пояснив, що діяв в межах закону, оскільки виконував постанову Господарського суду Харківської області від 16.05.2011 року у справі за № 5023/3038/11 про визнання ОСОБА_2 банкрутом.
Так, вказаною постановою суду фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та скасовано арешти, що накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном ОСОБА_2 Постанова суду набрала законної сили з моменту її підписання, тобто 16.05.2011 року.
У звязку із зверненням до нього ліквідатора ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Харківської області із клопотанням про розяснення положень постанови суду від 16.05.2011 року у справі за № 5023/3038/11 та отримав їх у виді ухвали вказаного суду від 16.09.2011 року де зазначалось на необхідність вчинення нотаріальної дії щодо зняття заборони та виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, параметрами якого, крім іншого, були спірне домоволодіння та земельна ділянка із зазначенням реєстраційних номерів обтяжень та контрольною сумою. Ухвала суду набрала законної сили з моменту її підписання, тобто 16.09.2011 року.
Крім того вказав, що ліквідатором не було його проінформовано про перегляд постанови суду від 16.05.2011 року в апеляційному чи касаційному порядках, а тому вважає, що реєстраційні записи були виключені ним на законних підставах, а саме на виконання рішення суду у відповідності до ст.115 Господарського процесуального кодексу України та ст.23 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.
Стосовно доводів позивача, що заборони накладались іншим приватним нотаріусом, а отже і зніматись повинні ним же зазначив, що згідно положення про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року за № 31/5, приватні нотаріуси визначені реєстраторами Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Зважаючи на вказане, в даному випадку при знятті заборон, ОСОБА_1 здійснював лише функцію реєстратора, а така дія може бути вчинена будь-яким нотаріусом.
Крім того вказав, що така його позиція узгоджена з правовою позицією Міністерства юстиції України, викладеній у листі за № 9865-0-33-10-31 від 19.08.2010 року, яка діяла на час зняття ним заборон, згідно останнього абзацу якого розяснено, що у разі надходження до нотаріуса ухвали суду про зняття заборони чи арештів, нотаріус при внесенні до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відповідних відомостей здійснює функцію реєстратора цього Реєстру, а отже така дія може бути вчинена будь-яким нотаріусом.
Щодо зняття заборони по відчуженню нерухомого майна без згоди позивача зазначив, що з моменту винесення постанови про визнання ОСОБА_2 банкрутом, право розпорядження майном банкрута перейшло до ліквідатора ОСОБА_6, а отже згода позивача для вилучення реєстраційних записів була не обовязковою.
Заслухавши пояснення та доводи представника позивача, відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.
В подальшому підписано додаткову угоду № 1 від 04.02.2009 року (а.с.17), додаткову угоду №2 від 21.04.2009 року (а.с.22-23), додаток №3 від 21.04.2009 року (а.с.24-26).
У звязку з невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань, 24.01.2011 року представник позивача звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням суду від 03.03.2011 року позов задоволено та звернено стягнення на обєкти нерухомого майна, що є предметом іпотеки за іпотечним договором від 07.08.2008 року та надано ПАТ Фольсбанк право продажу предмету іпотеки та право управління від імені ОСОБА_2 домоволодінням та земельною ділянкою, та право отримання будь-яких документів, необхідних для продажу вказаного нерухомого майна.
Реалізуючи свій намір з продажу майна боржника - іпотекодавця, позивач в березні 2012 року звернувся до Бориспільського районного бюро технічної інвентаризації в Київській області за отриманням технічного паспорту на домоволодіння. З наданої 06.04.2012 року копії технічного паспорту на житловий будинок було виявлено, що його власником замість ОСОБА_2 вже являється ОСОБА_3 ОСОБА_4 (а.с. 35-41).
Судом встановлено та не оспорюється сторонами факт перебування на момент укладання договору купівлі продажу нерухомого майна від 14.11.2011 року вказаного нерухомого майна в іпотеці за Іпотечним договором від 07.08.2008 року укладеного між позивачем та ОСОБА_2 та факт зняття заборони та виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна і виключення запису з Державного реєстру іпотек вказаних домоволодіння та земельної ділянки приватним нотаріусом ОСОБА_1.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Господарського суду Харківської області від 16.05.2011 року у справі за № 5023/3038/11 фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; скасовано арешти, що накладено на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника. Накладання нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_6.
Вказана постанова суду набрала законної сили в день її підписання, тобто 16.05.2011 року.
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2011 року постанова господарського суду Харківської області від 16.05.2011 року залишена без змін.
Ухвала суду набрала законної сили з моменту її підписання.

Крім того, ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.09.2011 року скасовано арешт накладений на майно банкрута ОСОБА_2, в тому числі і на вищевказане майно та направлено ухвалу для виконання ліквідатору, КП Київське міське бюро технічної інвентаризації, Бюро технічної інвентаризації Бориспільського району, ДП Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсам Київська регіональна філія Бориспільський районний відділ. Ухвала суду набрала законної сили з моменту її підписання.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.11.2011 року касаційну скаргу ПАТ УкрСиббанк у справі за № 5023/3038/11 задоволено, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2011 року та постанову господарського суду Харківської області від 16.05.2011 року скасовано. Провадження у справі за № 5023/3038/11 про банкрутство фізичної особи підприємця ОСОБА_2 припинено.

Відповідно до ст.4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

В преамбулі Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом зазначено, що цей Закон встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності субєкта підприємницької діяльності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Згідно ст.5 вказаного Закону (в редакції чинній на момент продажу майна), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами.

Порушення справи про банкрутство зумовлює виникнення правових наслідків, встановлених спеціальним законом, вказаний закон слід розглядати як законодавчий акт, що містить спеціальні норми, які мають пріоритет по відношенню до норм загальних щодо регулювання провадження у справах про банкрутство, відновлення платоспроможності боржника (санації), визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, укладення мирової угоди тощо.

Судом встановлено, що на момент вчинення приватним нотаріусом ОСОБА_1 дій щодо зняття заборон та виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек постанова господарського суду Харківської області від 16.05.2011 року набула законної сили та була залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2011 року, а відтак фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в той час перебувала в ліквідаційній процедурі.

Відповідно до ст.23 Закону про банкрутство з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржником банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Статтею 26 вказаного Закону встановлено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси.

Згідно ст.52 Цивільного кодексу України, фізична особа-підприємець відповідає за зобовязаннями, повязаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Статтею 47 Закону про банкрутство, на відміну від загального порядку ведення ліквідаційної процедури, встановлюються спеціальні правила, а саме, ліквідаційна процедура громадянина-підприємця здійснюється судом або ліквідатором.

Якщо процедура ліквідації здійснюється судом, то постанова господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом та виконавчий лист про звернення стягнення на його майно направляються судовому виконавцю для здійснення реалізації майна банкрута.

Частиною 7 ст.48 Закону України про банкрутство зазначено, що у разі необхідності постійного управління нерухомим майном або цінним рухомим майном громадянина підприємця, визнаного банкрутом, господарський суд призначає для цієї мети ліквідатора та визначає розмір його винагороди.

В такому випадку продаж майна банкрута здійснюється ліквідатором за правилами загальної процедури.

Згідно ч.1 ст.30 Закону про банкрутство, після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута , ліквідатор розпочинає продаж його майна на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що нормами Закону України урегульовано процедуру продажу майна банкрута, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури арешт або інші обмеження стосовно майна банкрута скасовуються, при цьому зняття заборон та арештів з майна боржника в порядку ст.23 Закону про банкрутство є безумовним, стосується будь-яких органів і посадових осіб.

З моменту ухвалення постанови господарського суду про визнання ОСОБА_2 банкрутом, право розпорядження майном банкрута перейшло до ліквідатора, який згідно ст.25 Закону про банкрутство наділений значними повноваженнями. Провадження у справі про банкрутство фізичної особи підприємця здійснюється за особливостями ст.47-49 розділу VІ вказаного закону, яким зокрема, не передбачено обовязкового створення комітету кредиторів, а отже якщо комітет кредиторів не створювався, то у ліквідатора відсутній обовязок погоджувати з кредитором порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна.

Згідно ст.41 Закону України Про іпотеку (в редакції від 16.10.2011 року, яка була чинною в момент реалізації заставленого майна)реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" , з дотриманням вимог цього Закону. Реалізація предмета іпотеки здійснюється у населеному пункті за місцем його розташування, а якщо предмет іпотеки перебуває за межами населеного пункту, його реалізація здійснюється у найближчому населеному пункті або районному центрі на території, на яку поширюються повноваження відділу державної виконавчої служби, на виконанні якого перебуває рішення суду, або виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проаналізувавши норми Закону України Про іпотеку, суд приходить до висновку, що його норми відносно порядку реалізації предмета іпотеки не можуть застосовуватись в процедурі ліквідації в рамках справи про банкрутство, оскільки регулюють загальні відносини між іпотеко держателем та іпотекодавцем в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України Про нотаріат, нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, законодавством Республіки Крим,наказами Міністерства юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Статтею 34 Закону України Про нотаріат визначено перелік нотаріальних дій, що вчиняються нотаріусами України, зокрема, зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.74 Закону України Про нотаріат,одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Пунктом 253 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначає, що нотаріус знімає заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за заявою:банку, іншої юридичної особи про погашення позики (кредиту); заставодавця (іпотекодавця) та заставодержателя (іпотекодержателя) про припинення договору заставі (іпотеки) або

лише заставодавця (іпотекодавця) у разі подання ним безспірних доказів виконання зобов'язання; заставодавця (іпотекодавця) у разі визнання рішенням суду договору застави (іпотеки) недійсним;заставодержателя (іпотекодержателя) у зв'язку з відкриттям виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) на підставі виконавчого напису нотаріуса; набувача у разі смерті відчужувача за договором довічного утримання (догляду), спадковим договором; відчужувача за спадковим договором у разі смерті набувача;набувача або відчужувача на підставі рішення суду про розірвання договору довічного утримання (догляду) або спадкового договору чи визнання їх недійсними; фізичної особи, щодо якої скасовано рішення суду про оголошення її померлою, або за заявою спадкоємців після закінчення п'ятирічного строку з часу відкриття спадщини після особи, оголошеної померлою; спадкоємця про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт. Крім того, вказаною нормою покладено обовязок вчиняти цю дію нотаріусом, який і вносив відомості про обтяження та повідомляти про це кредитора.

Вказані норми визначають загальний порядок зняття нотаріусами обтяження по відчуженню нерухомого майна.

Статтею 43 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень визначено, що відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження.

Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року за № 31/5 державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви та приватні нотаріуси визначені реєстраторами Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Згідно п.2 вказаного Положення підставами для внесення до Реєстру відомостей про накладання (зняття) заборони та арештів, є зокрема, заява про реєстрацію (вилучення) обтяження обєкта нерухомого майна, що подається судами (крім третейських судів) і слідчими органами у звязку з накладенням ними арешту на обєкти нерухомого майна (звільнення з-під арешту).

Враховуючи наведене, зняття заборони на відчуження предмета іпотеки та виключення запису про обтяження іпотекою з Державного реєстру іпотек щодо домоволодіння та земельної ділянки були здійснені приватним нотаріусом ОСОБА_1 відповідно до положення про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна, відповідно до норм якого приватний нотаріус при вчиненні наведених дій є лише реєстратором Єдиного реєстру заборон, а тому не має значення, яким саме нотаріусом було накладено арешт.

Крім того, приватний нотаріус вчиняв вказані дії в рамках ліквідаційної процедури відносно банкрута ОСОБА_2 на виконання постанови господарського суду Харківської області від 16.05.2011року та ухвали цього ж суду від 16.09.2011 року, яка в той час набрала законної сили та не була скасована.

Лише після укладення та посвідчення 14.11.2011 року між арбітражним керуючим та ОСОБА_3 ОСОБА_4 договору купівлі продажу нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці у ПАТ Фольсбанк, були скасовані постанова господарського суду Харківської області від 16.05.2011року та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2011 року.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених представником позивача вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 4, 13, 60, 80, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 224 ЦПК України, ст.4-1 ГПК України, Законом України Про іпотеку, Законом України Про банкрутство, Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, Законом України Про нотаріат, Законом України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень,Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ФОЛЬСБАНК до ОСОБА_3 ОСОБА_4, приватного нотаріуса ОСОБА_1, Бориспільського районного бюро технічної інвенаризації в Київській області, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконними дій приватного нотаріуса відмовити.

Заборону ОСОБА_3 ОСОБА_4 та її повноважним представникам вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірних обєктів нерухомого майна, а саме :

- домоволодіння (житловий будинок позначений в плані літерою А-ІІ загальною площею 304,7 кв.м., лазня позначена в плані літерою Б, басейн, позначений в плані літерою В, каналізаційна яма позначена в плані літерою Г, каналізаційна яма, позначена в плані літерою Д, колодязь, позначений в плані літерою К, огорожа, позначена в плані N 1-3, замощення, позначене в плані N-І), знаходиться за адресою : Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Польова, будинок № 9;

- земельну ділянку площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою : Київська область, Бориспільський район, с.Гора. Земельна ділянка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку. Кадастровий номер земельної ділянки :03:002:2071), накладених ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2013 року скасувати.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду Київської області в загальному порядку.

Суддя Л.В.Яковлєва