Справа №493/2468/13-ц
Провадження № 2/493/979/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2013 року

Балтський районний суд Одеської області в складі :

головуючого-судді БОДАШКО Л.І.,

при секретарі ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третя особа - Козацька сільська рада Балтського району Одеської області, про визнання угоди купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями дійсною, такою, що відбулася, та визнання права власності на нього,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, укладену між нею та представником відповідача ОСОБА_3, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за нею право власності на житловий будинок (на плані позначено літ. А) загальною площею 46,8 м. кв., житловою площею 35,2 м. кв. з господарськими будівлями, а саме літньою кухнею (літ. Б), сараями (літ. В,Д), гаражем (літ. Г), погребом з шиєю (літ. Е, е), вбиральнею (літ. Ж), розташований на земельній ділянці площею 2500 м. кв. по вул. Грушевського,5 в с. Козацьке Балтського району Одеської області, стверджуючи, що 30.09.2013 року вона уклала з ОСОБА_3, яка на підставі довіреності, посвідченої 12.06.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстр №381, діяла від імені ОСОБА_2, угоду купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку, згідно якої сплатила їй гроші у сумі 22000 грн., про що складена відповідна розписка, а ОСОБА_3 передала їй технічний паспорт на будинок, сам житловий будинок з господарськими будівлями, пообіцяла зявитися до нотаріальної контори для належного оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення угоди, до нотаріальної контори не зявляється, крім того, оформити належним чином угоду неможливо і по причині того, що у представника відповідача відсутній державний акт на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями, раніше вище вказаний житловий будинок належав сестрі ОСОБА_2 ОСОБА_5, померлій 18.02.2013 року, після її смерті ОСОБА_2, фактично прийнявши спадщину, свідоцтво про право на спадщину не отримала.

Вказані обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, надала суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 до судового засідання не зявилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі і те, що наміру оформити угоду належним чином не має, просить справу розглянути за її відсутності.

Представник третьої особи до судового засідання не зявився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову, просить розглянути справу без його участі.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сестрі ОСОБА_2 ОСОБА_5 на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Грушевського,5 с. Козацьке Балтського району Одеської області, після смерті ОСОБА_5, померлої 18.02.2013 року, спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, фактично прийняла її сестра ОСОБА_2, але свідоцтво про право на спадщину за законом вона не отримала, що 12.06.2013 року ОСОБА_2 склала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстр №381, в якій доручила ОСОБА_3 продати успадкований нею будинок, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку від 30.09.2013 року, згідно якого представник відповідача продала, а позивач придбала вище вказаний житловий будинок за 22000 грн. і по акту прийому-передачі від 30.09.2013 року представник відповідача передала, а позивач прийняла житловий будинок з господарськими будівлями, що відповідно до розписки, складеної представником відповідача, вона отримала від позивача вище вказану суму грошей і взяла на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі.

Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 ухилилася від нотаріального посвідчення договору, про що повідомила в клопотанні про розгляд справи без її присутності, де вказала, що наміру зявитися до нотаріуса для посвідчення договору у неї немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але ОСОБА_3 ухилилася від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 30.09.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків).

Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями, повинна перебувати у власності відчужувача цього житлового будинку і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобовязаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинна була бути власником земельної ділянки, на якій розміщений будинок. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, не є, а тому, на думку суду, не повинна вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що її право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на житловий будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 220, 334, 377, 640, 657 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст. ст.10, 11, 209, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсною і такою, що відбулася угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул. Грушевського,5 в с. Козацьке Балтського району Одеської області, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок (на плані позначено літ. А) загальною площею 46,8 м. кв., житловою площею 35,2 м. кв. з господарськими будівлями, а саме літньою кухнею (літ. Б), сараями (літ. В,Д), гаражем (літ. Г), погребом з шиєю (літ. Е, е), вбиральнею (літ. Ж), розташований на земельній ділянці площею 2500 м. кв. по вул. Грушевського,5 в с. Козацьке Балтського району Одеської області, який раніше на праві приватної власності належав ОСОБА_5, померлій 18 лютого 2013 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СУДДЯ