Справа № 1323/4308/12 Головуючий у 1 інстанції: Янко Б.Я.
Провадження № 22-ц/783/4604/13 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Тропак О.В.,

секретаря Олексіва О.А.,

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника ПАТ «Львівгаз» Макоти В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Стрийського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Стрийського УЕГГ ПАТ «Львівгаз», третя особа Стрийський міжрайонний прокурор Львівської області, про захист конституційного права, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_2 10.07.2012 року звернувся в суд з позовною заявою, в якій просив визнати недостовірною інформацію в листі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 11 червня 2012 року за № 18/729 про те, що ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, допустив заборгованість перед ВАТ «Львівгаз» філії Стрийського управління по експлуатації газового господарства в сумі 719,67 грн., та зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію письмово шляхом направлення йому офіційного листа. Також просив суд стягнути з відповідачів всі понесені ним судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідач - Стрийське МВ Головного управління МВС України у Львівській області надав, а відповідач ГУ МВС України у Львівській області внесло 11.06.2012 року у офіційний лист № 18/729 недостовірну інформацію про нього, що він начебто заборгував 719,67 грн. ВАТ «Львівгаз» філії Стрийського управління по експлуатації газового господарства. Даний лист був направлений на його адресу. Вважає, що дана інформація є недостовірною та спростовується відповіддю відділу ДВС Стрийського МРУЮ у Львівській області від 02.07.2012 року, згідно якої у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень він не числиться боржником у зв'язку з сплатою боргу за газопостачання в сумі 719,67 грн. і таке виконавче провадження не заводилось. У зв'язку з цим він і заявив даний позов до відповідачів, які вмістили недостовірну інформацію у офіційний лист та просив суд визнати дану інформацію недостовірною.

Оскаржуваним рішенням в позові ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформації в листі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 11 червня 2012 року за № 18/729, що ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, допустив заборгованість перед ВАТ «Львівгаз» філії Стрийського управління по експлуатації газового господарства в сумі 719,67 грн., та зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію письмово шляхом направлення йому офіційного листа, а також щодо стягнення з відповідачів всіх понесених ним судових витрат відмовлено у зв'язку з безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, вважає його незаконним, стверджує, що судом порушено ст. 61 ЦПК України, так як обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, оскільки під час судового розгляду до справи було долучено рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 січня 2006 року, яке набрало законної сили, яке має преюдиціальне значення для даної справи, однак суд не взяв таке до уваги. Офіційним листом ВДВС Стрийського МРУЮ Львівської області від 21.03.2011 року № 09-20-8/2875 підтверджується, що виконавчий лист Стрийського міськрайонного суду Львівської області у цивільній справі № 2-287/06 від 11.01.2006 року до відділу ДВС на примусове виконання не поступав. Суд не оцінив в сукупності подані сторонами докази та не встановив законності складених Стрийським УЕГГ ВАТ «Львівгаз» довідок та актів про заборгованість позивача в розмірі 719 грн. 67 коп. Абзацом 2 ч. 2 ст. 302 ЦК України визначено, що офіційною інформацією є інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо. Пунктом 5 ст. 277 ЦК України передбачено: якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

Просить скасувати рішення міськрайонного суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники цивільного процесу повідомлені належним чином (а.с. 199), в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника ПАТ «Львівгаз» Макоту В.М., перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 21, 24 ч. 1 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 у позовній заяві просив визнати недостовірною інформацію та спростувати її.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦПК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.06.2012 року начальником штабу ГУМВС України було затверджено висновок службового розслідування по зверненню гр. ОСОБА_2 щодо неналежного прийняття рішення та затвердження постанови про відмову в порушені кримінальної справи начальником Стрийського МВ ГУМВС України по його заяві від 28.04.2012 року щодо пошкодження труби газопостачання в його квартирі.

11.06.2012 року на адресу позивача ОСОБА_2 ГУ МВС України Львівської області було направлено офіційного листа № 18/729 з приводу результатів даної службової перевірки. Як вбачається з копії даного листа позивача було проінформовано, що роботи щодо встановлення котла парапетного типу «Баретта» за адресою АДРЕСА_2 були проведені згідно проекту розробленого Стрийським УЕГГ та у відповідності до пункту 6.34 Державних будівельних норм України, а також, що згідно акту ВАТ «Львівгаз» філії Стрийського управління по експлуатації газового господарства від 23.09.2004 року № 4957 газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 було припинено за допущену заборгованість в сумі 719,67 грн. (а.с. 5).

Договору на постачання природного газу на даний час не укладено, станом на 01.05.2012 року заборгованість за надані послуги з газопостачання не погашена і газопостачання за даною адресою не відновлено (а.с. 48).

Також у судовому засіданні беззаперечно було встановлено той факт, що газопостачання за адресою АДРЕСА_1 було припинено у зв'язку із заборгованістю у сумі 719,67 грн., що підтверджується копією акту № 4957 від 23.09.2004 року, згідно якого: виключено газ на квартиру на контрольному крані та копією акту № 912, згідно якого в присутності абонента ОСОБА_2 газопостачання відключено повторно зваркою (а.с. 122). Дії працівників газового управління по відключенню газопостачання позивачем не оскаржувались у судовому порядку ні у 2004, ні в 2008 році, акти про відключення ніким не скасовані.

У матеріалах справи наявна роздруківка заборгованості за послуги газопостачання абонента ОСОБА_2 починаючи з 2009 року по 2012 рік, з якої вбачається заборгованість у сумі 719,67 грн. (а.с. 121). Аналогічна роздруківка мається і за період 2005-2008 р.р. (а.с. 120).

Обґрунтовуючи своє рішення міськрайонний суд послався на ст. 277 ЦК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в постанові № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», у яких зазначено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

На підставі вище наведеного суд першої інстанції прийшов до переконливого висновку, що ОСОБА_2 у судовому засіданні не довів самого факту поширення щодо нього недостовірних відомостей, оскільки оспорювана позивачем інформація, яка на його думку є недостовірною, була викладена у листі адресованому самому позивачу ОСОБА_2, як відповідь про результати проведеної ГУ МВС України у Львівській області перевірки за його ж заявою від 10.05.2012 року і відповідно даний лист не може розцінюватись як поширення недостовірної інформації.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо).

Проаналізувавши матеріали справи, письмове заперечення ГУМВС України у Львівській області, заперечення наданні представниками відповідачів у судовому засіданні, міськрайоннний суд не прийняв до уваги та вважав голослівними твердження ОСОБА_2 у позовній заяві та представника позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні про те, що інформація у листі адресованому на його адресу є недостовірною та спростовується відповіддю ДВС про те, що у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень ОСОБА_2 не числиться боржником у зв'язку з сплатою боргу за газопостачання в сумі 719,67 грн., оскільки оспорювана інформація дійсно підтверджується фактичними обставинами справи та отримана із достовірних джерел, а саме з належним чином завіреної довідки ПАТ «Львівгаз» Стрийського управління по експлуатації газового господарства від 04.05.2012 та копії акту № 4957 від 23.09.2004 року.

При цьому дана довідка та акт позивачем ОСОБА_2 не оспорювались, він не звертався в суд з приводу оскарження дій працівників газового господарства по відключенню його квартири від системи газопостачання та з приводу скасування заборгованості за послуги газопостачання у сумі 719,67 грн.

Крім того суд першої інстанції прийняв до уваги той факт, що 30.05.2012 року начальником Стрийського МВ ГУ МВС України у Львівській області була затверджена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_2 з приводу вжиття заходів до осіб, які перерізали газову трубу до його квартири АДРЕСА_1, - у зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину.

Врахувавши вищенаведені обставини, проаналізувавши зібрані по справі докази і оцінивши їх в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є надуманими та безпідставними, оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено той факт, що інформація викладена в листі ГУ МВС України у Львівській області від 11.06.2012 року, адресована позивачу, не може розцінюватися як поширення недостовірної інформації у розумінні ст. 277 ЦК України, і позивачем даний факт у судовому засіданні не спростований. Крім того оспорювана інформація про те, що позивач має непогашену заборгованість за послуги газопостачання, у зв'язку з чим було відключено газопостачання у його квартирі, підтверджується фактичними обставинами справи та була отримана із належним чином завіреної довідки ПАТ «Львівгаз» від 04.05.2012 року та акту № 4957 від 23.09.2004 року, які також не оспорювались позивачем. Відповідно, якщо інформація є достовірною, вимоги про її спростування судом не можуть бути задоволені. Також під час судового розгляду позивач не довів у судовому засіданні яким саме його немайновим особистим правам завдано шкоди, і яким чином це - або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

На підставі вищенаведеного, міськрайонний суд прийшов до переконання, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд ухвалив правильне по суті й справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Крім того, колегія суддів зазначає, що посилання ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 січня 2006 року, яке набрало законної сили, та яке має преюдиціальне значення для даної справи, та що офіційним листом ВДВС Стрийського МРУЮ Львівської області від 21.03.2011 року № 09-20-8/2875 підтверджується, що виконавчий лист Стрийського міськрайонного суду Львівської області у цивільній справі № 2-287/06 від 11.01.2006 року до відділу ДВС на примусове виконання не поступав, які стверджують відсутність у нього заборгованості перед ПАТ «Львівгаз» в сумі 719,67 грн., - не заслуговують на увагу, оскільки позивач, він же апелянт, не довів та не представив суду доказів відсутності заборгованості станом на 23.09.2004 року (дату складення акту про виключення газу у зв'язку із заборгованістю), чи наявність такої в іншому розмірі, та сплати такої, як і сплати суми заборгованості в розмірі 239 грн. 89 коп. за вказаним рішенням цього ж суду від 11 січня 2006 року, в той час, як зібрані та перевірені судом докази стверджують протилежне.

У відповідності до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування інформації, яка порушує її немайнові права лише у випадку поширення про неї недостовірної інформації.

Необхідно зазначити, що в листі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 11 червня 2012 року за № 18/729 має місце лише викладення інформації, яка вказана в акті ВАТ «Львівгаз» щодо суми заборгованості позивача ОСОБА_2 з посиланням на цей акт.

Тому вимога позивача щодо спростування цієї інформації є безпідставною.

Крім того, в матеріалах справи, зібраних та перевірених судом, відсутні докази поширення інформації.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом та його представником не представлені.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

Тропак О.В.