Справа № 559/1389/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2013 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в особі головуючого судді Бобер К.Ф.

при секретарі Антонюк І.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно

цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди , -

встановив:

В обгурнтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що згідно наказу за № 31 від 15 квітня 2008 року він був прийнятий на роботу на посаду єгеря Дубенського районного Товариства УТ мисливців та рибалок. 31 січня 2013 року наказом № 2 від 30 січня 2013 року позивач був звільнений з роботи у звязку із скороченням чисельності штату працівників.

В номері 16 газети «Наше дзеркало» від 17 квітня 2013 року позивач побачив і прочитав статтю «Мисливці та рибалки хочуть встановити істину», в якій голова Дубенського товариства УТМР ОСОБА_4 даючи інтервю журналісту вище вказаної газети ОСОБА_5, оприлюднив той факт, що позивач був звільнений з роботи з Дубеського товариства мисливців та рибалок за невиконання службових обовязків. Говорячи такі слова, відповідач ОСОБА_4М, розповсюджував відносно позивача зарання неправдиву інформацію, чим принижував його честь та гідність. Під час роботи в Дубенському Товаристві мисливців та рибалок, головою якого являється відповідач ОСОБА_4, позивач не мав ніяких порушень і ніяких дисциплінарних стягнень. Такі принизливі висловлювання відповідача на адресу позивача в засобах масової інформації завдали йому значних моральних страждань. З моменту публікації даної статті через свої переживання позивач не може нормально жити і працювати весь час згадуючи ці приниження. Такі дії відповідача відносно позивача посягають на його честь і гідність, порушують його законні права та інтереси відносно недоторканості особи. В звязку цим позивач просить зобовязати відповідача ОСОБА_4 принести йому публічне вибачення через газету «Наше дзеркало» та стягнути на його користь 20 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовін вимоги не визав, просить в позові відмовити за безпідставність та недоведеністю.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ч. 3, 4 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається достовірною, якщо особа, яка її розповсюдила, не доведе зворотного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка розповсюдила інформацію.

В судовому засіданні судом встановлено, що в номері 16 газети Наше Дзеркало від 17 квітня 2013 р. в статті під назвою Мисливці та рибалки хочуть встановити істину відповідач ОСОБА_4 даючи інтервю нібито оприлюднив той факт, що позивач був звільнений з роботи в Дубенському Товаристві мисливців та рибалок за невиконання службових обовязків.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Жодної з таких обставин позивачем не наведено. Зокрема, проаналізувавши зміст даної газетної публікації не зрозуміло, чому позивач взагалі вважає, що в статті йдеться саме про нього і що якась викладена в ній інформація стосується його особисто.

В зазначеній позивачем статті жодного разу не згадано особистих даних позивача, які давали б змогу його ідентифікувати як конкретну особу. Відповідно його твердження про те, що в статті наведено неправдиві відомості і саме про нього - являється лише припущенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином, позивачем не доведено, що викладені в статті відомості порушують його особисті немайнові права та ділову репутацію.

Згідно п.26 Постанови ПВСУ "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи те, що доводи позивача про порушення його особистих немайнових прав не знайшли свого підтвердження, вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також є безпідставними.

Керуючись: ст.ст. 10, 60, 88, 159, 208 ,209, 213, 215 ЦПК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, ст.ст. 16, 23, 269, 277, 297 ЦК України суд

Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди відмовити.

На рішення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Рівненської області протягом 10 днів через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: