29 листопада 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.
при секретарі Щіголєвій Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за кордон,
У листопаді 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за кордон, посилаючись на те, що 02.07.1999 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2011 року розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти навчаються у СШ № 9 з поглибленим вивченням англійської мови: ОСОБА_3 у 9-А класі, ОСОБА_4 3-А класі. У січні 2014 року діти разом з однокласниками у супроводі вчителя ОСОБА_5 бажають виїхати до Республіки Болгарії для відпочинку на зимових канікулах. При цьому, відповідач безпідставно не бажає надавати свою нотаріально посвідчену згоду на виїзд дітей, у звязку з чим позивачка вимушена звернутися до суду. Просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд з 01 січня 2014 року по 20 січня 2014 року за межі України у супроводі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої: ІНФОРМАЦІЯ_4, до країни Шенгенської візи, Республіки Болгарія неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу їх батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6.
Позивачка в судове засідання не зявилася. До суду подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України.
Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що шлюб між позивачкою та відповідачем було зареєстровано 02.07.1999 року. Згідно рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2011 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які навчаються у СШ № 9 з поглибленим вивченням англійської мови. У січні 2014 року позивачка має намір відправити дітей разом з однокласниками у супроводі вчителя ОСОБА_5 до Республіки Болгарії для відпочинку на зимових канікулах, однак відповідач безпідставно не бажає надавати свою нотаріально посвідчену згоду на виїзд дітей.
Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-ти річного віку, без згоди та супроводу батька.
Згідно із п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:
1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон;
2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Враховуючи викладене, а також те, що позивачка, піклуючись про здоровя неповнолітніх дітей, влаштовує їм відпочинок та оздоровлення, займається їх вихованням, дозвіллям та забезпечує різносторонній розвиток, вважаю позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що не суперечать інтересам дітей.
Керуючись ст. 157 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», п. 17, п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 , ст. 313 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 14, 57, 88, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з 01 січня 2014 року по 20 січня 2014 року за межі України у супроводі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, до країни Шенгенської візи, Республіки Болгарія неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з 01 січня 2014 року по 20 січня 2014 року за межі України у супроводі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, до країни Шенгенської візи, Республіки Болгарія неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6.
Відповідно до вимог ст. 217 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя Л.П. Слюсар