Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2013 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н., при секретарі - Хазієвій Т.В., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1, відповідача ПАТ КЗРК ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2012 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, просила стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат (надалі -ПАТ Кривбасзалізорудком) -124 800 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що працювала машиністом конвеєра на підприємствах ВАТ Кривбасзалізорудком, правонаступником якого є відповідач, внаслідок чого захворіла на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 12.01.2012 року первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності по професійному захворюванню - хронічне обструктивне захворювання легень , з наступним переоглядом у 2013 році. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратила своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що тривалий час переносить фізичний біль, задуху. Вказала, що покращення в стані здоров'я не відбувається, з кожним днем відчуває лише погіршення в стані здоров'я. Змінився рівень життєвої діяльності і необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави.

Представники відповідача ПАТ Кривбасзалізорудкомпозовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки не надано доказів завдання моральної шкоди, не надано доказів вини підприємства, відсутній висновок про завдання позивачу моральної шкоди. Позивач був попереджений про шкідливі фактори виробництва при прийомі на роботу, належним чином забезпечувався необхідними індивідуальними засобами захисту. Оскільки працівник є застрахованою особою, відповідно до Закону обов`язок відшкодування шкоди покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_4 працювала з 16.09.1991 року по 11.03.1992 року стрічковим прибиральником , 11.03.1992 року по 01.09.2002 року машиністом конвеєру на ш. РодінаВАТ Кривбасзалізрудком, роботи виконувала які з причин несистематичного використання комплексу знесилення характеризувалися впливом запиленості повітря робочої зони в концентраціях , що перевищували гранично допустимі.

Висновком МСЕК з 27.02.2012 року їй первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню, з наступним переоглядом у 2013 році.За виявленим професійним захворюванням складено акт № 1 від 24.01.2012 року розслідування причин хронічного професійного захворювання позивача. Відповідно до акту позивач виконувала роботи які з причин несистематичного використання комплексу знесилення характеризувалися впливом запиленості повітря робочої зони в концентраціях , що перевищували гранично допустимі (а.с. 3). Відповідно до п.19 акту встановлено, що адміністрацією підприємства, правонаступником яких є відповідач, порушено законодавство про охорону праці та нормативи відповідно до вимог нормативних актів.

Відповідно до Закону України "Про Охорону Праці, на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винними в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач - ПАТ Кривбасзалізорудком, на якому позивач тривалий час працював в шкідливих умовах.

Як встановлено із пояснень представника позивача в судовому засіданні, медичних документів, позивач внаслідок професійних захворювань відчуває задишку , загальну слабкість, турбує постійний кашель. Через стан здоров`я вона вимушена періодично проходити стаціонарне лікування, їй протипоказано переохолодження. Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Через зазначені обставини погіршилися стосунками з членами сім'ї, обмежений в перебуванні в громадських місцях. Покращення в стані здоров'я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання.При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороб, через стан здоров`я він не має можливості працювати за професією. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що вона переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України Про охорону праці, роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо мікроклімату, фізичного навантаження, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, наявність вини підприємства, постійний характер страждань позивача, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню вини відповідачів, суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 04 000 грн, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Суд відхиляє заперечення відповідача ПАТ Кривбасзалізорудкомв частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, яка не підтверджена висновком медико -соціальної експертизи, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір -107 грн 30 коп.

Керуючись ст. 13 Закону України Про охорону праці, ст. 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінатпро відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінатна користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 04 000 грн ( чотири тисячі грн 00 коп) .

Стягнути з публічного акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінатна користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 107 грн 30 коп .

В решті частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_3 протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_6