Справа № 463/320/13 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/2810/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.

при секретарі: Рванцовій О.О.

з участю : ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства Львівелектротранс на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 січня 2013 року та додаткове рішення цього суду від 23 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівського комунального підприємства Львівелектротранс, з участю третьої особи профспілкового комітету Львівського комунального підприємства Львівелектротранс, про визнання нечинним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогул,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 січня 2013 року позов задоволено. Визнано нечинним і скасованоти наказ № 127-к від 31 липня 2012 року Львівського комунального підприємства Львівелектротранс.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді водія трамвая служби експлуатації трамвайного депо Львівського комунального підприємства Львівелектротранс з 1 серпня 2012 року.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства Львівелектротранс в користь ОСОБА_4 18 584 (вісімнадцять тисяч пятсот вісімдесят чотири) гривні 40 копійок.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді водія трамвая служби експлуатації трамвайного депо ЛКП Львівелектротранс з 1 серпня 2012 року та стягнення середньої заробітної плати з відповідача в користь позивача в розмірі 3 407 гривень 14 копійок допущено до негайного виконання.

Додатковим рішенням суду від 23 січня 2013 року стягнуто з відповідача в користь позивача судовий збір в розмірі 321 грн. 90 коп.

Рішення та додаткове рішення суду оскаржило комунальне підприємство Львівелектротранс.

Апелянт вважає, що рішення та додаткове рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що позивач з 1 січня 2012 року була переведена на посаду водія трамвая трамвайного депо ЛКП Львівелектротранс згідно з наказом № 149-К від 30 грудня 2011 року. 23 лютого 2012 року між позивачем і відповідачем був підписаний договір № 258 про повну матеріальну відповідальність, згідно якого позивач прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за всі у встановленому порядку передані їй під звіт відповідачем товарно-матеріальні цінності та кошти від реалізації квитків, а також за товарно-матеріальні цінності й кошти, що будуть надходити їй під звіт протягом усього терміну дії договору. Вказує, що 25 липня 2012 року за участю ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було здійснено контрольну закупку пільгового квитка за № 004868 на маршруті № 3 о 18 годині 40 хвилин у вагоні 1150, яким в цей день керувала ОСОБА_4, про що було складено відповідний акт. 31 липня 2012 року відбулось засідання профспілкового комітету, на якому було вирішено одноголосно звільнити позивача з займаної посади у звязку з втратою довіри, про що відповідачем цього ж числа було винесено відповідний наказ.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Встановлено, що наказом від 30 грудня 2011 року № 149/к ОСОБА_4 була переведена з 1 січня 2012 року з водія трамвая трамвайного депо № 1 водієм трамвая в службу експлуатації трамвайного депо ЛКПЛьвівелектротранс.

Наказом від 15 червня 2011 року № 170 відповідачем було встановлено доплати водіям пасажирських трамваїв і тролейбусів в розмірі 12% від реалізації проїзних квитків, яку в тому числі отримувала і позивач. Фактично даний наказ призвів до зміни істотних умов трудового договору вказаних водіїв. На зміну умов праці позивач погодилася.

23 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем був підписаний договір № 258 про повну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого позивач прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за всі в установленому порядку передані їй під звіт відповідачем товарно-матеріальні цінності (квитки) та кошти від реалізації цих квитків, а також за ті товарно-матеріальні цінності й кошти, що будуть надходити їй під звіт протягом усього терміну дії договору.

З матеріалів справи, а саме з акту від 25 липня (не вказано рік) складеного ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вбачається, що на маршруті № 3 о 18 годині 40 хвилин водієм було продано талон серії 32, 13 № 004868, 013559, 013558, пл. Соборна - вул. Зелена зупинки не оголошувались.

Відповідно до шляхового листа № 303220 від 25 липня 2012 року вбачається, що ОСОБА_4 працювала в другу зміну, на маршруті №3, час відїзду 14 година 15 хвилин, час закінчення 20 година 44 хвилини.

З квитково-облікового аркушу УЗА № 028767 від 25 липня 2012 року вбачається, що позивачу були ввірені для реалізації квитки вартістю по 1,5 гривень та 0,75 гривень (пільгові).

30 липня 2012 року звернувся до голови профкому ЛКП Львівелектротранс з поданням № 16/-835 про звільнення позивача з роботи працівника трамвайного депо згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України, у звязку з втратою довіри з боку адміністрації, так і як 25 липня 2012 року при перевірці було виявлено з її боку порушення фінансової дисципліни.

31 липня 2012 року на засіданні профкому було надано згоду на звільнення з роботи працівника трамвайного депо ОСОБА_4 згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України, у звязку з втратою довіри з боку адміністрації, що стверджується протоколом засідання профкому № 31 від 31 липня 2012 року.

Наказом від 31 липня 2012 року № 127-к позивача було звільнено з посади водія трамваю з 31 липня 2012 року за п. 2 ст. 41 КЗпП України, у звязку з втратою довіри.

Оскаржуваним рішенням позивача поновлено на роботі. В цій частині рішення допущено до негайного виконання і позивач працює на займаній нею до звільнення посаді.

З позиції відповідача вбачається, що позивача звільнено з роботи у звязку втратою довіря, оскільки 25 липня 2012 року нею продано недійсний пільговий квиток (ксерокс квитка) №004868. Наданий позивачем акт від 25 липня, без зазначення року, складений ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_8 (т.1 а.с. 6) не може бути прийнятий як належний і допустимий доказ продажу саме ОСОБА_4 недійсного квитка для проїзду в електротранспорті.

Відповідачем не надано доказів правомірності закупки проїздних документів особами, які склали акт. Зокрема, їх повноважень щодо проведення такої закупки (ким вони були уповноважені на закупку, за які кошти ця закупка проведена, чи є ці особи волонтерами і т.ін.). У зазначеному акті не вказано, що куплений квиток долучено до нього. Вказаний квиток надано Галицькому РВ ЛМУ ГУМВСУ лише 19 жовтня 2012 року з листом ЛКП Львівелектротранс.

З шляхового листа №303220 водія ОСОБА_4 від 25 липня 2012 року вбачається, що у вказаний день вона реалізовувала квитки серії ЛЕПА 03 082 393 вартість 1,50 грн. та пільгові квитки серії ЛЕПА 18 011130 вартість по 0,75 грн. (т.1 а.с. 101). У акті від 25 липня зазначено про закупівлю у трамваї і інвентарним №1550, який у цей день керувала ОСОБА_9, квитків іншої серії (013559, 013558).

Не може бути доказом правомірності проведення закупки доручення Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради за результатами наради 27 червня 2012 року (т.1 а.с. 123), яким доручено здійснювати контрольні закупки у водіїв електротранспорту із залученням волонтерів. Цим дорученням не уповноважено волонтерів, які не є контролюючим органом чи службовими особами з такими повноваженнями самовільно здійснювати закупки.

Відповідно до Закону Украхни Про волонтерську діяльність (ст. ст. 5,7) волонтери надають волонтерську допомогу на підставі договору про провадження волонтерської діяльності, укладеного з волонтерською організацією, яка може надавати волонтерську допомогу шляхом залучення осіб, які перебувають з нею у трудових відносинах або є її членами.

Докази про приналежність ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до волонтерської організації або укладення ними договорів з такою організацією відсутні.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Згідно з п. 28 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не повязані з їх роботою.

Відповідно до постанови Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2012 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрито у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135-1 КУпАП.

Суд прийшов до вірного висновку, що звільнення ОСОБА_4 з посади водія трамвая на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у звязку з втратою довіри є незаконним, так як суду відповідачем не представлено жодног доказу в підтвердження придбання 25 липня 2012 року волонтерами у позивача підробленого квитка.

*1*

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає у трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пункт 2 порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

У відповідності до п. 31 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

З довідки ЛКП Львівелектротранс № 9 від 11 січня 2013 року вбачається, що заробітна плата позивача за червень 2012 року становила 2 746,55 гривень, а за липень 2012 року 3 603,16 гривень.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 23 серпня 2011 року № 8515/0/14-11/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік кількість робочих днів в червні 2012 року становила 19, в липні 2012 року 22, в серпні 2012 року 22, в вересні 2012 року 20, в жовтні 2012 року 23, в листопаді 2012 року 22, в грудні 2012 року 21.

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 21 серпня 2012 року № 9050/0/14- 12/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік кількість робочих днів в січні 2012 року становить 21.

Відповідно до статті 73 КЗпП України у 2013 році на підприємствах, в установах, організаціях робота не проводиться у такі святкові і неробочі дні: 1 січня - Новий рік, 7 січня - Різдво Христове.

Одноденна середня заробітна плата позивача за останні два місяці роботи становить 154,87 гривень.

Таким чином, з відповідача в користь позивача слід стягнути середній заробіток за період часу з 1 серпня 2012 рок по 18 січня 2013 року в розмірі 18 584,4 гривень.

Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

З висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства Львівелектротранс відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 січня 2013 року та додаткове рішення цього суду від 23 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: