АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/3655/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/2726/К/13 ОСОБА_1
Категорія - 26 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

26 листопада 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

при секретарі: Бевзі М.О.

за участю: представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника позивача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до ОСОБА_3, про відшкодування шкоди у порядку регресу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року Відкрите акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ВАТ «Півден. ГЗК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди у порядку регресу, посилаючись на те, що 13.12.2005 року стався нещасний випадок в Управлінні залізничного транспорту ВАТ «Півден.ГЗК» - зіткнувся спеціалізований поїзд при тяговому агрегаті № 30 в складі бригади: помічника машиніста електровозу ОСОБА_7, машиніста електровозу ОСОБА_3 з тяговим агрегатом № 12 в складі локомотивної бригади : машиніста електровозу ОСОБА_8, помічника машиніста електровозу ОСОБА_9, в результаті якого загинув машиніст електровозу ОСОБА_8 У відношенні ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було порушено кримінальну справу за обвинуваченням ч.2 ст.272 КК України та постановою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 05.12.2007 року звільнено ОСОБА_7, ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності згідно Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року, справу провадженням закрито.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 27.03.2012 року , яке залишено апеляційним судом Дніпропетровської області від 04.07.2012 року без змін, з ВАТ «Півден.ГЗК» на користь дружини загиблого ОСОБА_8 ОСОБА_10 стягнуто 50000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_7 та ОСОБА_3 Отже позивач має право зворотної вимоги до відповідачів та просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на користь ВАТ «Півден.ГЗК» 50000грн. у рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу та 500 грн. судового збору.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 31.07.2013 року провадження в частинні позовних вимог ВАТ «Півден.ГЗК» до ОСОБА_7 закрито у звязку зі смертю ОСОБА_7

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Півден.ГЗК» 50000грн. у відшкодування шкоди в порядку регресу та 500 грн. витрат на сплату судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування заочного рішення суду та постановлення нового рішення суду, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ВАТ «Підвен.ГЗК», посилаючись на порушення судом вимог чинного законодавства.

Так, судом неповно зясовано обставини справи та не досліджено всі докази, не звернуто уваги, що шкода заподіяна не лише з вини відповідача ОСОБА_3, а й з вини службових осіб підприємства, які повинні бути притягнені до участі в справі як співвідповідачі. Крім того, судом не встановлено ступінь вини відповідача ОСОБА_3 та стягнуто з нього всю заявлену солідарну суму в порядку регресу.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ВАТ «Підвен.ГЗК» зазначає, що оскаржуване заочне рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому заочне рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 23.06.1986 року по 28.11.2011 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ВАТ «Півден.ГЗК».

13.12.2005 року 17-50 год. в управлінні залізничного транспорту ВАТ «Півд.ГЗК» стався нещасний випадок - зіткнулись спеціалізовані поїзда при тяговому агрегаті № 30 під керуванням машиніста електровозу ОСОБА_3 та помічника машиніста електровозу ОСОБА_7, з тяговим агрегатом № 12 під керуванням машиніста електровозу ОСОБА_8 та помічника машиніста електровозу ОСОБА_9, внаслідок якого ОСОБА_8 загинув.

Постановою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 05.12.2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину за ч.2 ст. 272 КК України у звязку з застосуванням Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року (а.с.19-22).

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 27.03.2012 року (а.с.9-10), яке залишено ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.07.2012 року без змін (а.с.11-12), на користь ОСОБА_10 стягнуто з ВАТ «Півден.ГЗК» 50000грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка ОСОБА_8

Згідно постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 27.08.2012 року про відкриття виконавчого провадження(а.с.14-15), постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.10.2012 року (а.с.17)та платіжного доручення № 11720 від 19.09.2012 року, позивачем перераховано на рахунок Головного управління юстиції у Дніпропетровській області кошти у розмірі 50000грн.на користь ОСОБА_10

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ВАТ «Півден.ГЗК», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у повному обсязі відшкодована моральна шкода у звязку зі смертю ОСОБА_8, працівником ВАТ «Півден.ГЗК» ОСОБА_11, під час виконання ним трудових обовязків, діями, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року, за вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обовязків (відшкодування шкоди їх майну, здоровю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін..) відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

Пункт 3 ст. 134 КЗоТ України встановлює, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, якщо шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 27.03.2012 року (а.с.9-10) позивачем відшкодована моральна шкода ОСОБА_10 у розмірі 50000грн., яка була завдана працівником позивача ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправомірного стягнення всієї суми шкоди, завданої спільно ОСОБА_3 та ОСОБА_7, лише з одного ОСОБА_3 колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно ст. 541 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

Як вбачається з постанови суду від 05.12.2007 року (а.с.19-22), ОСОБА_7 та ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності внаслідок застосування Закону «Про амністію» від 19.04.2007 року та кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.272 КК України провадженням закрито. Ступінь вини ОСОБА_3 та ОСОБА_7 судом окремо для кожного не визначався, отже, відповідно до вимог ст.541 ЦК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 виступають по справі як солідарні боржники.

Згідно ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обовязку у повному обсязі одним із боржників припиняє обовязок решти солідарних боржників перед кредитором.

Так, згідно позовної заяви, ВАТ «Півден.ГЗК» просить стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 50000грн. у рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу. 31.07.2013 року у звязку з смертю відповідача ОСОБА_7, провадження відносного нього по справі закрито, але солідарне зобовязання про стягнення шкоди у розмірі 50000грн. залишилось не виконаним. Отже, позивач має право вимагати виконання солідарного обовязку у повному обсязі від інших солідарних боржників, тобто від відповідача ОСОБА_3

Не бере до уваги колегія суддів й доводи відповідача щодо заподіяння шкоди не лише з вини відповідача ОСОБА_3, а й з вини службових осіб підприємства, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Отже, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив заочне рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями сторін.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвалу касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: