Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2013 року Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючого судді Єлізарова І.Є., при секретарі Куліш А.С. , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення суми.

В обґрунтування позову позивач пояснив, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 за згодою його дружини відповідачки ОСОБА_3 15.02.2007 року укладено два договори позики, згідно якими відповідачі отримали у борг відповідно 3 282 500 грн. та 1 010 000 гривень, які вони зобовязалися повертати шляхом щомісячної сплати. Відповідно до п. 8 кожного із договорів передбачена сплата 12% річних у разі несвоєчасно сплаченого або несплаченого платежу з урахуванням індексу інфляції. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30.03.2009 року на користь позивача стягнуто з відповідачів солідарно 7 355 102 грн. 32 коп., яке рішенням апеляційного суду Харківської області скасовано і стягнуто на користь позивача 7 313 820 ,36 гривен, рішення набрало чинності. У звязку тим , що відповідачами не виконується рішення суду , позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути солідарно з відповідачів інфляційні витрати в сумі 1422233 гривен та 12% річних за несвоєчасне повернення боргу в сумі 4422017 гривен , а всього 5844250 гривен.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представника відповідача проти позову заперечувала посилаючись на те, що відповідно до рішення Московського районного суду від 30.03.2009р. та рішення апеляційного суду Харківської області від 03.07.2009р. по справі №22ц-3229/09 на вимогу позивача (ОСОБА_1М.) договори позики від 15.02.2007р. на суму 3 282 500,00грн. та на суму 1 010 000,00грн. було розірвано. Відповідно до вимог ч.2, ч.З ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Такими чином, договірні зобов'язання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припинилися з дня ухвалення остаточного рішення суду (рішення апеляційного суду Харківської області від 03.07.2009 року.

Суд, вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають часткового задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами 15.02.2007 року укладено два договори позики. Згідно яких відповідач ОСОБА_2 за згодою відповідачки ОСОБА_3 отримав у борг відповідно 3 282 500 грн. та 1 010 000 гривень, які вони зобовязалися повертати шляхом щомісячної сплати. Відповідно до п. 8 кожного із договорів передбачена сплата 12% річних у разі несвоєчасно сплаченого або несплаченого платежу з урахуванням індексу інфляції.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30.03.2009 року з відповідачів солідарно стягнуто 7 355 102 грн. 32 коп., яке змінене рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 3.07.2009 року. На користь позивача стягнуто з відповідачів солідарно 7 313 820 грн. 36 коп. Рішення суду набрало чинності. Однак рішення суду не виконано.

Сума інфляційного збільшення боргу за весь період з 30.03.2009 року по 30.07.2013 року складає : 442267+705803+327708+20318-14760-85180+34840-17490+8727=1422233 гривен

Відповідно до ст. 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивача до суду відповідачі взятих на себе зобовязань сплатити суму боргу не виконали, а тому грошове зобовязання не можна вважати таким, що припинило своє існування.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

У звязку з викладеним, суд вважає, що набрання законної сили рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобовязання, а тому відповідачі повинні нести відповідальність за невиконання боргового зобовязання.

Тому, суд вважає можливим стягнути солідарно з відповідачів інфляційні витрати в розмірі 1422233 гривен та судові витрати в розмірі 3561 гривен .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 599,625,1048 ЦК України, ст.ст. 208-218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати в розмірі 1422233 (один мільйон чотириста двадцять дві тисячі двісті тридцять три ) гривен та судові витрати в розмірі 3561 (три тисячі пятсот шістдесят одна ) гривен .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Московського районного

суду м. Харкова ОСОБА_4