Справа № 1312/2-129/12 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/333/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2013 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Берези В.І., Мацея М.М.,

секретаря Дідуся О.Р.,

з участю ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3, представника ЛКП 500 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси позивача ОСОБА_3, на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівського комунального підприємства № 500, третіх осіб - Львівської міської ради, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про зобовязання до вчинення дій, заборону проводити нарахування, визнання дій незаконними, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернувся в суд з вищезазначеним позовом, який останній раз уточнив в лютому 2012 року. Просив: 1. Зобовязати відповідача ЛКП 500 укласти з ним договір з надання комунальних послуг згідно статей 19, 26 ЗУ Про житлово-комунальні послуги на такі послуги: а) оплата освітлення місць загального користування згідно показів (слід - показників) лічильника пропорційно до площі квартири; б) оплата вивезення сміття та ТПВ (твердих побутових відходів) у разі розташування контейнерів для його збору на відстані не більше 100 м. від підїзду його проживання; в) обслуговування в паспортному столі згідно визначених розцінок; 2. Заборонити відповідачу проводити нарахування до укладення письмового договору з ним ОСОБА_3; 3. Визнати незаконними та безпідставними нарахування відповідачем йому заборгованості за послуги по утриманню житла та прибудинкової території в період з 10 жовтня 2008 року по день ухвалення рішення суду; 4. Визнати, що відповідач незаконно навязував йому укладення договору на ряд неіснуючих послуг по утриманню житла.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 16 травня 2012 року у задоволенні зазначеного вище позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 Вважає таке незаконним. Зазначає, що в судовому засіданні доведено відсутність прибудинкової території за місцем проживання позивача, а також доведено, що відповідач вимагав щоб ОСОБА_3 уклав з ним договір на оплату цієї неіснуючої території. Також відповідач включив в розроблений ним договір як обовязкову - послугу з обслуговування димових та вентиляційних каналів, хоча не може таку надати. Суду надані докази незаконності вимог відповідача по отриманню плати за обслуговування внутрішньобудинкових електромереж. Підставою для скасування рішення суду першої інстанції є і те, що відповідач навязував позивачу незаконний Єдиний договір, який визнаний незаконним по рішенню Господарського суду. Позивач позбавлений послуги по вивезенню сміття, оскільки контейнери для сміття віддалені від його підїзду на відстань близько трьохсот метрів, хоча законом визначено таку відстань не більше 100 м. від підїзду.

Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов його довірителя задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3, представника ЛКП 500 ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобовязані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати прибудинкову територію.

Відповідно до ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України № 630 від 21.07.2005 року, власники та наймачі квартир зобовязані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

За змістом зазначених положень Закону споживач може відмовитись від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг лише в разі відмови від користування такими послугами.

Судом установлено, що договірні відносини між сторонами, які випливають із договору про надання житлово-комунальних послуг існують, ЛКП 500 такі послуги в належну ОСОБА_3 квартиру надає, а він користуються ними.

Відмовляючи в позові, районний суд виходив з наступних обставин та відповідних їм правовідносин.

Так, судом встановлено, що позивач є мешканцем квартири № 27 в будинку № 28 на вул. Коциловського в м. Львові, що стверджується довідкою ЛКП № 500 від 10 березня 2011 року № 446 (том 1, а. с. 47). Вказаний будинок знаходиться на балансі ЛКП № 500, що стверджується листом Личаківської районної адміністрації від 01 листопада 2011 року (том 2, а.с. 50), та яке, згідно з рішенням Львівської міської ради від 06 серпня 2008 року № 365 є виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Як встановлено в судовому засіданні між сторонами не укладався письмовий договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Разом з тим, ЛКП № 500 як виконавець, фактично надає послуги споживачам - мешканцям будинку № 28 на вул. Коциловського у м. Львові, якими вони користуються, в тому числі і позивачу. Таким чином, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між сторонами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року.

У відповідності до ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 16 вказаного Закону порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги, серед інших обов'язків виконавця послуг, передбачено його обов'язок підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Поряд з цим, п. 1 ч. 3 ст. 20 цього Закону встановлено обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Статтею 26 Закону визначено, що істотними умовами договору на надання житлово- комунальних послуг є: найменування сторін; предмет договору; вичерпний перелік житлово- комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; права та обов'язки сторін: порядок контролю та звіту сторін; порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; порядок здійснення ремонту; відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; порядок вирішення спорів; перелік форс-мажорних обставин; строк дії договору; умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; дата місце укладення договору.

Крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

В районному суді доведено, що відповідач підготував і скерував позивачу типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 1 грудня 2010 року (том 1, а.с. 48-51), який позивачем було отримано, що стверджується листом останнього від 20 липня 2010 року (том 1, а.с. 6, 7). Однак позивач від укладення такого відмовився, пропонував укласти такий лише на оплату семи послуг ЛКП та відмову від чотирьох (том 1, а.с. 10-12).

У відповідності до вимог ст. 11 Закону України Про житлово-комунальні послуги, питання щодо житлово-комунальних послуг розглядалося на громадських слуханнях, що стверджується протоколами таких (том 1, а.с. 16-18, 86, 87).

Окрім цього, суд першої інстанції звернув увагу на те, що згаданий договір про надання послуг підготовлений виконавцем на основі Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 та містить істотні умови передбачені Законом, а саме найменування сторін, предмет договору, порядок оплати спожитих послуг, права та обов'язки сторін, їх відповідальність, порядок розв'язання спорів, перелік форс-мажорних обставин, строк дії договору, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг, тощо.

Таким чином, ЛКП № 500, як виконавець послуг, виконав свій обов'язок по підготовці договору про надання житлово-комунальних послуг, розробив такий на основі типового договору з зазначенням його істотних умов. Відповідач вживав всіх можливих заходів щодо укладення такого договору. Натомість, позивач як споживач не виконав свого обов'язку укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, належно підготовлений виконавцем.

При цьому, ОСОБА_3 просить суд зобов'язати відповідача укласти договір тільки на ряд послуг, не представивши, всупереч ст. 60 ЦПК України, рішення мешканців будинку на вул. Коциловського, 28 у м. Львові про відмову від певних видів послуг, що надаються, чи зменшення їх кількості, хоча як вбачається з довідки ЛКП № 500 від 10 травня 2012 року, з мешканцями 26 квартир укладені договори щодо надання житлово-комунальних послуг.

За таких обставин, надавати послуги за вибором споживача ОСОБА_3 ЛКП 500 не вправі, оскільки такі надаються на утримання будинку в цілому, а не для окремої квартири позивача.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За таких обставин, судом встановлено, що відповідач виконав вимоги чинного законодавства щодо укладення з позивачем договору про надання житлово-комунальних послуг, виявив свою вільну волю на укладення договору, права ОСОБА_3 на укладення правочину та користування послугами не оспорює, відтак його права не порушує. Натомість, позивач фактично не виконує пряму вимогу ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги щодо обов'язку споживача укласти вказаний договір.

Крім того, в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивачем не представлено доказів, що відповідач не надає житлово-комунальних послуг, чи такі надаються неякісно. Натомість, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2010 року у справі за позовом ЛКП № 500 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за утримання та обслуговування будинку встановлено, що ЛКП № 500 належно надавав житлово-комунальні послуги, за що з ОСОБА_3, ОСОБА_5 були стягнені кошти на їх оплату.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті й справедливе рішення, дійшовши його на основі повно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Щодо вимоги позивача про заборону проводити нарахування плати за послуги по утриманню житла та прибудинкової території, то колегія суддів зазначає, що згідно статті 3 ЦПК України у визначеному цим Кодексу порядку до суду має право звернутися особа, яка вважає, що її право порушене, невизнане чи оспорюється іншим субєктом цивільних правовідносин. Отже, у даному випадку у разі порушення прав, свобод чи інтересів позивача у нього виникає право звернення до суду, в той час як вимоги щодо зобов'язання утримуватись від вчинення певних дій на майбутнє не можуть бути предметом розгляду в суді.

Твердження скаржника ОСОБА_2, що судом першої інстанції не розглянуто і не надано оцінки доказам, які він надав, зокрема про те, що відповідачем не надавались послуги з обслуговування димових та вентиляційних каналів, що позивач позбавлений послуги по вивезенню сміття, оскільки контейнери для сміття віддалені від його підїзду на відстань близько трьохсот метрів, не можуть слугувати підставою скасування рішення суду, оскільки відповідач надавав послуги, а позивач приймав та не відмовлявся від них, отже між сторонами склались договірні відносини.

Крім того, недодержання форми угоди тягне за собою її недійсність лише у разі, якщо такий наслідок прямо зазначено у законі. Вищезгаданими Законом і Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, Правилами надання послуг із збирання та вивезення твердих і рідких побутових відходів, Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, які діяли на час виникнення спірних відносин, такий наслідок не передбачений, а тому не може прийматись до уваги покликання апелянта на відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг, і у звязку з цим безпідставність нарахувань за отримані позивачем послуги по утриманню житла та прибудинкової території в період з 10 жовтня 2008 року по день ухвалення рішення.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що в судовому засіданні доведено відсутність прибудинкової території за місцем проживання позивача також не заслуговує на увагу так як не відповідає дійсності, оскільки рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 318 від 18.03.2011 року визначено розміри прибудинкових територій для будинків, які обслуговують львівські комунальні підприємства житлового господарства, і такий за будинком № 28 по вулиці Коциловського у м. Львові визначений в розмірі 272,6 кв.м. (а.с. 218-223).

Інші доводи апеляційної скарги базуються на припущеннях і не спростовують правильність висновків суду.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Долучене судом апеляційної інстанції надане представником відповідача рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2013 року по деяких аналогічних вимогах між тими ж сторонами не є підставою для скасування рішення із закриттям провадження у справі або залишення заяви без розгляду на підставі ст. 310 ЦПК України зважаючи на вимоги ст. 306 ЦПК України та різний період часу за позовними вимогами.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Монастирецький Д.І.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_6