АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/76/13 Справа № 2п-3/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2013 року м. Дніпропетровськ 14 січня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Варенко О.П., Григорченка Е.І.

при секретарі Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 91 326 грн., інфляційні витрати в сумі 4200,99 грн., 3% річних в сумі 1936,61. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2011 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 14 червня 2012 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постановлене по справі заочне рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на те, що рішення суду незаконне.

Заслухавши доповідача, пояснення і заперечення сторін, перевіривши обставини справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Умовами обґрунтованості є повне і всебічне зясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, що випливає з положень ч. 1 ст.1046 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 2 квітня 2007 року між сторонами був укладений договір безпроцентної позики, що підтверджується вказаним договором, посвідченим нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Згідне п. 1 вказаного договору, борг відповідач зобов'язався повернути до 2 жовтня 2007 року.

Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та з порядку, що встановлені договором, а згідно ст.. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 дійшов висновку про те, що відповідачка не повернула позивачці позичені в неї грошові кошти.

Однак з таким висновком суду погодитися не можливо.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в якості доказу укладання договору позики суду першої інстанції надана ксерокопія договору безпроцентної позики від 02 квітня 2007 року, згідно якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 гроші в сумі 80 800 грн., що на момент укладання договору за середнім курсом продажу долару США приватним особам комерційними банками м. Дніпропетровська є еквівалентом суми 16 000 доларів США, які ОСОБА_2 зобовязалася повернути в строк до 02 жовтня 2007 року.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що при підписанні договору позики ніякої передачі позивачкою їй у власність грошей в сумі 80800 грн. не було ні до підписання, ні у момент підписання даного договору.

Після підписання договору купівлі-продажу нежилого приміщення між нею і позивачкою у нотаріуса, вони зі всіма документами приїхали в банк, де на імя ОСОБА_2 був оформлений кредит і видані гроші в сумі 1 010 000 грн. (еквівалент 178 800 доларів США).

Видану суму грошей остання відразу ж передала позивачці, що підтверджується ксерокопіями договорами та розписками, які знаходяться в матеріалах справи, а саме попереднім договором, договором купівлі-продажу, договором про надання кредитної лінії та ксерокопіями розписок.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Чинним законодавством України передбачено, що договір позики належить до групи реальних договорів і, відповідно, вважається укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, що визначені родовими ознаками.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд не звернув увагу на відсутність доказів, які підтверджують факт передачі грошових коштів позивачем відповідачу. Суд не дослідив природу виникнення договору звірки взаєморозрахунків і погашення боргів.

Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 не вбачається.

Згідно ч.1 п.п.1,4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, судом першої інстанції при ухваленні рішення, в порушення вимог ст. 213 ЦПК України, не були належним чином з'ясовані обставини справи, суд не дав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, внаслідок чого прийняте рішення не відповідає обставинам справи, що мають значення для справи, тому постановлене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді