Справа №493/1587/13-ц
Провадження № 2/493/671/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.07.2013 року

Балтський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді БОДАШКО Л.І.,

при секретарі ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балті Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Балтської міської ради Одеської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу і визнання права власності на не житлове приміщення ,

в с т а н о в и в :

Позивач в позовній заяві стверджує, що згідно рішення № 565-VI Балтської міської ради Одеської області від 06.03.2013 року, на виконання Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств( малу приватизацію) № 2171-ХІІ від 06.03.1992 року, був затверджений план приватизації комунального майна Балтської міської ради, в який увійшло підвальне приміщення, розташоване по вул. Дячишина №13-б, яке міською радою йому було продано 04.06.2013 року згідно договору купівлі-продажу, по акту приймання-передачі цього приміщення від 10.06.2013 року йому його було передано і платіжним дорученням № 138 від 14.06.2013 року він оплатив вартість цього приміщення в сумі 28 тис. грн. Однак, посвідчити договір купівлі-продажу відповідач відмовляється, посилаючись на відсутність кадастрового номеру земельної ділянки, на який розташоване це приміщення і отримувати цей кадастровий номер відповідач відмовляється, посилаючись на те, що приміщення вже їм не належить, оскільки продано йому.

Він є добросовісним набувачем, всі умови договору ним були виконані, але відповідач ухиляється від отримання кадастрового номеру земельної ділянки і посвідчення договору належним чином, що позбавляє його права розпорядитися своєю власністю.

В судове засідання позивач не зявився, однак направив суду клопотання про розгляд справи без нього, а також в заяві просив задовольнити позов і дав свою згоду на розгляд справи без відповідача, якщо той не зявиться в судове засідання.

Відповідач в судове засідання не зявився і направив суду клопотання про розгляд справи без нього, при цьому підтвердив факт продажу будинку позивачу, однак також повідомив, що наміру оформити угоду належним чином не має, так як відсутній кадастровий номер земельної ділянки, який отримувати не має можливості, оскільки обєкт вже проданий.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача у повному обсязі у звязку з наступним.

Вищевказане підвальне приміщення, розташоване по вул. Дячишина №13-б в м. Балта Одеської області, раніше належало Балтській міській раді Одеської області , що підтверджується технічною документацією, виданою Балтським БТІ.

Крім того, судом встановлено, що сторони уклали між собою письмовий договір купівлі-продажу вищевказаного приміщення від 04.06.2013 року, згідно якого відповідач продав, а позивач купив це приміщення за 28 тис. грн. і по акту прийому-передачі від 10.06.2013 року відповідач передав, а позивач прийняв приміщення.

Відповідно до платіжного доручення № 138 від 14.06.2013 року ОСОБА_1 перерахував вищевказану сумму на імя позивача і позивач отримав її.

Згідно рекомендацій викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI(1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI(2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору, про що повідомив в клопотанні про розгляд справи без його присутності, де вказав, що наміру зявитися до нотаріуса для посвідчення договору у нього не має, оскільки у них відсутній кадастровий номер земельної ділянки, а отримувати його він не бажає, оскільки приміщення вже продано, а послуги нотаріуса коштують багато грошей, тому втрачена можливість посвідчення вищевказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку не має.

За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між ОСОБА_1 і Балтською міською радою Одеської області ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне виконання договору, але відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 04.06.2013 року між ОСОБА_1 і Балтською міською радою Одеської області, при цьому наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Що ж стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівля або споруду, є істотними умовами договору, який передає набуття права власності на ці обєкти(крім багатоквартирних будинків).

Таким чином, зазначені норми законів, приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташоване вищевказане нежитлове приміщення , повинно перебувати у власності відчужувача цього приміщення і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобовязаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинен був бути власником земельної ділянки, на якій розміщене приміщення. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташоване приміщення, не є, а тому, на думку суду, не повинен вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що його право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на приміщення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 220,334, 377, 640,657 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст.10,11,214,215,223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Визнати дійсним договір купівлі-продажу не житлового підвального приміщення, розташованого по вул. Дячишина №13-б, в м. Балті Одеської області між ОСОБА_1 і Балтською міською радою Одеської області, укладений 04 червня 2013 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на вищевказане нежитлове підвальне приміщення, яке раніше належало Балтській міській раді Одеської області.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Балтський районний суд в 10-денний строк з дня отримання сторонами рішення суду.

С У Д Д Я