Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2013 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1, в складі

Головуючого , судді : ВОДОП 'ОСОБА_2

при секретарі : Комарчук С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_1 за участю представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» міста ОСОБА_1 ОСОБА_6 цивільну справу за позовом :

ОСОБА_3 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» міста ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В ;

До Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1 звернувся позивач ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» міста ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 суду в уточненому позові від 15 березня 2013 року вказав, що позивач ОСОБА_3 працював електрогазозварником цеху технологічного залізничного транспорту управління залізничного транспорту ПАТ „ЦГЗК".

02.04.2011року він отримав копію наказу № 185 від 10.02.2011року «Про зміну в організації виробництва та праці Управління залізничного транспорту», а також розпорядження № 147 від 14.02.2011року «Про попередження працівників управління залізничного транспорту про зміни істотних умов праці» для ознайомлення. Із тексту наказу № 185 від 10.02.2011року та розпорядження № 147 від 14.02.2011року, позивач зрозумів:

- що підприємство передає функції з проведення ремонту та технічного обслуговування тепловозів та вагонів якомусь спеціалізованому підприємству, у зв'язку з чим відбудуться зміни в організації виробництва та праці працівників управління залізничного транспорту;

- що позивачу ОСОБА_3, шляхом зміни режиму роботи з двохзмінного чотирьох бригадного безперервного буде змінено на однозмінний режим роботи при одноденному робочому тижні (тривалістю зміни 2 години кожної середи тижня);

- що зміна істотних умов праці відбудеться 18.04.2011року.

- що у разі відмови від продовження роботи в нових умовах, у зв'язку зі змінами істотних умов праці трудові стосунки будуть припинені у відповідності до п.6. ст.36 КЗпП України.

13.04.2011року позивач звернувся з особистою заявою до генерального директора підприємства, та повідомив, про свою згоду працювати за новими умовами праці.

Після 18.04.2011року ОСОБА_3 продовжував працювати за старими умовами праці, але наказом № 147к від 03.06.2011року по ПАТ «ЦГЗК" „ Про припинення трудового договору з ОСОБА_3 за п.6 ст. 36 КЗпП України" був звільнений з ПАТ,,ЦГЗК".

В вказаним наказом позивач не згоден и тому змушений звернутись до суду з цим позовом. Обґрунтування позовної заяви ОСОБА_4 суду вказав, що трудовий договір відповідачем в справі з ОСОБА_3, укладений на невизначений строк, і тому може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженим ним органів за п.6 ст.36 КЗпП України, лише тоді, коли працівник відмовився від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Власник, зрозуміло, повинен мати згоду, або відмову працівника від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці. Певної форми одержання цієї згоди не встановлено, і тому вона може бути висловлена як усно, так і письмово.

Звільнення працівника з роботи за п.6 ст.36 КЗпП України, мають збігатись за часом зазначеним в розпорядженні № 147 від 14.02.2011р. Про попередження працівників управління залізничного транспорту про зміни істотних умов праці», яке містить дату 18.04.2011року, з якої будуть запроваджуватися зміни істотних умов праці. Але після 18.04.2011року, позивач продовжував працювати за старими умовами праці.

Тобто, фактичний допуск ОСОБА_3 до роботи є момент продовження правовідносин та моментом втрати чинності розпорядження № 147 від 14.02.2011року. Дія трудового договору вважається продовженою - це пов'язано саме з тим, що трудовий договір може укладатись як в письмовій, так і в усній формі.

У відповідності зі ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані але працівника було фактично допущено до роботи - особою, яка має відповідне право.

Таким чином з 18.04.2011року з позивачем у справі у відповідності до ст.24 КЗпП України був продовжений трудовий договір за старими умовами праці. За яким, він продовжував працювати електрогазозварником цеху технологічного залізничного транспорту управління залізничного транспорту ПАТ „ІДГЗК".

Отже, з 03.06.2011року ОСОБА_3 не працює. Розрахункова сума заробітної плати за час незаконного звільнення складатиме станом на 15 березня 2013 року - 77650,74 гривен Окрім того, від неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 зазнав моральної шкоди, яку він оцінив у розмірі 22 000,00 гривень, згідно наступного розрахунку:

- за моральні страждання, пов'язані із звільненням з роботи; - 5000 грн.,

- за неможливістю достатньо забезпечити свою сім'ю, як утримувача родини -5000 грн.,

- в наслідок порушення законних прав, дострокового розірвання зі ним трудового договору, з підстав не передбачених чинним законодавством та з порушенням встановленого порядку - 5000 грн.,

- внаслідок відсутності можливості задоволення бажань і звичок, погіршення відносин з оточуючими - 5000 грн.,

- за здійснення додаткових зусиль позивача для організації свого життя та життя його родини, щоб забезпечити достатній життєвий рівень,

- за звернення до суду, замість вирішення цього питання в мировому порядку - 2000 грн.

На підставі викладеного, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить суд,

1. Визнати наказ № 147к від 03.06.2011року по ПАТ,ЦГЗК" „ Про припинення трудового договору з ОСОБА_3 за п.6 ст. 36 КЗпП України" - незаконним.

2. Зобов'язати ПАТ „ЦГЗК" поновити ОСОБА_3 на посаді електрогазозварника цеху технологічного залізничного транспорту управління залізничного транспорту ПАТ „ЦГЗК".

3. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді електрогазозварника цеху технологічного залізничного транспорту управління залізничного транспорту ПАТ ,ДГЗК" з 03.06.2011року.

4. Стягнути з ПАТ „ЦГЗК" в користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу - 77650,74 грн., та моральну шкоду в сумі - 22 000,00 грн..

Представник відповідача в справі - ОСОБА_5 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» міста ОСОБА_1 ОСОБА_6 позов не визнав, та суду зазначив, що звільнення позивача ОСОБА_3 з посади електрогазозварювальника цеху технологічного залізничного транспорту управління залізничного транспорту ПАТ „ЦГЗК" у відповідності до вимог закону. ОСОБА_3 було запропоновано так як і іншим працівникам підприємства у звязку зі зміною в організації виробництва та праці Управління залізничного транспорту ПАТ «ЦГЗК», ознайомитись з наказом та розпорядженням за два місяці, до зміни таких умов, тобто до 18 квітня 2011 року. Однак позивач ОСОБА_3 усіляко уникав ознайомлення з цими документами і лише 02 квітня 2011 року від був ознайомлений з наказом та розпорядженням. У звязку з вимогами закону для нього зміни у організації роботи могли бути у даному випадку не раніше 2-х місяців, тобто до 03 червня 2011 року. Позивач дійсно надіслав письмову заяву на адресу директора ПАТ «ЦГЗК» датовану 13 квітня 2011 року, яка була отримана директором 25 квітня 2011 року. У цій заяві ОСОБА_3 у письмовому вигляді неоднозначно вказав, що він змушений погодитись на нові умови праці, під загрозою звільнення. У звязку з таким не однозначним висловом позивача щодо згоди на виконання роботи за новими умовами праці, до стікання двох місяців з часу його попередження, начальник відділу кадрів ПАТ «ЦГЗК» 02 червня 2011 року особисто запропонував ОСОБА_3 ще раз письмово підтвердити свою згоду на виконання роботи за новими умовами праці і підписати розпорядження. Але ОСОБА_3 змінив свої наміри щодо роботи за новими умовами праці, відмовився від переведення його на новий режим роботи, та висловив свій протест проти такого наказу. У звязку з цим було складено акт про відмову ОСОБА_3 від виконання роботи за новими умовами праці та отримання розпорядження, так як ОСОБА_3 відмовився давати які не будь письмові пояснення та підписати розпорядження.

У звязку з цим, представник відповідача вважає, що позивача ОСОБА_3 звільнено з роботи за п. 6 ст. 36 КЗПП України у відповідності до вимог закону.

Суд, заслухавши представників сторін, свідків, та дослідивши письмові докази долучені до справи, вважає, що позов не може бути задоволеним з наступних підстав;

Судом встановлено, що позивач в справі ОСОБА_3 працював електрогазозварювальником цеху технологічного залізничного транспорту управління залізничного транспорту ПАТ „ЦГЗК", та був звільнений з посади відповідно до наказу № 147к від 03.06.2011року по ПАТ «ЦГЗК" „ Про припинення трудового договору з ОСОБА_3 за п.6 ст. 36 КЗпП України".

Причиною звільнення позивача ОСОБА_3 з посади є те, що він відмовився виконувати роботу за новими умовами праці.

По ПАТ «ЦГЗК» було видано наказ № 185 від 10.02.2011року «Про зміну в організації виробництва та праці Управління залізничного транспорту», а також розпорядження № 147 від 14.02.2011року «Про попередження працівників управління залізничного транспорту про зміни істотних умов праці» для ознайомлення.

Відповідач в справі суду вказав, що ОСОБА_3 працюючи на підприємстві категорично відмовлявся ознайомлюватись з вказаними наказом № 185 та розпорядженням № 147. І тільки 02 квітня 2011 року він був офіційно, згідно вимог закону ознайомлений з вказаними документами.

Вказану обставину у судовому засіданні визнав представник позивача в справі ОСОБА_4. Таким чином, цю обставину суд вважає доведеною у судовому засіданні.

Згідно вказаного наказу, зміни у роботі ОСОБА_3 могли відбутися не раніше 2-х місяців з часу його ознайомлення з наказом та розпорядженням, так як це передбачено Законом «Про працю» України. На це вказав у судовому засіданні представник відповідача в справі. Однак представник позивача хибно вважав, що зміни у роботі ОСОБА_3 могли відбутися тільки у дату яка вказана у первісному наказі, тобто з 18 квітня 2011 року. Таке тлумачення представником позивача фактичних обставин справи, не відповідає вимогам закону. Тому ОСОБА_3 будучи офіційно ознайомлений з зазначеними вище наказом та розпорядженням працював на підприємстві відповідача за старими умовами праці до 03 червня 2011 року.

13 квітня 2011 року позивач ОСОБА_3 надіслав листа на імя директора ПАТ «ЦГЗК» в якому висловлював свою незгоду з вказаним наказом, зазначаючи, що він прийнятий не у відповідності до вимог закону, а в кінці свого листа від вказав, « Щоб запобігти звільненню з роботи, повідомляю, - змушений погодитись працювати за новими умовами праці під погрозою звільнення за п.6 ст. 36 КЗПП України»

Представник відповідача в справі, таке погодження позивача ОСОБА_3 на виконання роботи за новими умовами праці, оцінив як неоднозначне і таке, яке може бути тлумачено як примушення до виконання роботи.

З такою оцінкою письмової згоди позивача, висловленою ОСОБА_3 у вказаній письмовій заяві, суд погоджується.

Згідно Положення Конвенції Міжнародної організації праці № 105 « Про скасування примусової праці» яке було ратифіковано державою Україна 05 жовтня 2000 року, чітко вказано на недопустимість примусової праці.

Таке письмове формулювання ОСОБА_3 згоди на виконання роботи за новими умовами праці, де він вказує що змушений погоджуватись з цим, давало підстави відповідачеві в справі ще раз уточними у ОСОБА_3 його добровільну, а не примусову згоду на виконання роботи за новими умовами праці. Позивач ОСОБА_3 з 13 квітня 2011 року, коли ним було написано цього листа і до 02 червня 2011 року, коли спливло два місяці з часу його офіційного попередження, на думку суду, передумав, та змінити своє ставлення до нових умов праці.

Тому на думку суду, посадовими особами відповідача в справі обґрунтовано було 02 червня 2011 року запропоновано ОСОБА_3 ще раз у письмовому вигляді підтвердити своє ставлення до нових умов праці, та підписати розпорядження про перевід його на роботу за новими умовами праці. Але ОСОБА_3 відмовився підписати розпорядження на в усній формі висловив свою незгоду на виконання роботи за новими умовами праці. На це вказали допитані судом свідки ; начальник відділу кадрів ПАТ « ЦГЗК» ОСОБА_7, та робітники цього підприємства ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_7 суду зазначив, що він виконуючи вимоги закону, змушений був напередодні стікання двох місяців, з часу попередження ОСОБА_3, запропонувати 02 червня 2011 року, останньому ще раз, чітко висловитись у письмовому вигляді щодо його роботи за новими умовами праці, у звязку з чим підписати розпорядження, та отримати його копію. На цю його пропозицію, у присутності вказаних вище свідків, ОСОБА_3 чітко вказав, що він не згоден працювати за новими умовами праці, так як він вважає наказ № 185 від 10.02.2011року «Про зміну в організації виробництва та праці Управління залізничного транспорту», а також розпорядження № 147 від 14.02.2011року, незаконними. При цьому, ОСОБА_3 відмовився підписувати розпорядження и давати будь які письмові пояснення. ОСОБА_7 суду також зазначив, що він особисто попередив ОСОБА_3, що той буде звільнений з роботи, якщо не підпише розпорядження і не дасть письмової згоди на переведення його за новими умовами праці. Однак на це його застереження ОСОБА_3 йому вказав, що від звернеться до суду де буде оскаржувати наказ № 185 від 10.02.2011року «Про зміну в організації виробництва та праці Управління залізничного транспорту», а також розпорядження № 147 від 14.02.2011року. Після цього було складено акт про відмову ОСОБА_3 від виконання роботи за новими умовами праці, за участі вказаних вище свідків.

Допитані судом ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10 у повному обсязі підтвердили покази ОСОБА_7.

З пояснень представника позивача в справі ОСОБА_4 слідує, що ОСОБА_3 дійсно 02 червня 2011 року отримав листа де йому було запропоновано дати письмову згоду на його переведення на роботу за новими умовами праці і підписати розпорядження, з чим він не погодився. За словами ОСОБА_4 ОСОБА_3 не бажав працювати за тими умовами праці, які були запропоновані йому відповідачем, тобто один день на тиждень і отримувати за виконання цієї роботи мізерну заробітну платню.

З цього, суд робить висновок, що ОСОБА_3 після подання ним листа на імя директора ПАТ «ЦГЗК» від 13 квітня 2011 року, і до 02 червня 2011 року, змінив своє ставлення до роботи за новими умовами праці, фактично відмовився виконувати запропоновану йому роботу і відмовився у письмовому вигляді підтвердити свою згоду на виконання нової роботи. Тому суд вважає, що лист ОСОБА_3 від 13 квітня 2011 року, де він вказав, що змушений працювати за новими умовами праці, не може бути достатньою підставою вважати, що позивач в справі погодився на нові умови праці, так ним було змінено це ставлення до роботи, на що вказує Акт, від 02 червня 2011 року, про відмову ОСОБА_3 від виконання роботи за новими умовами праці.

Як вказав суду свідок ОСОБА_7, аби ОСОБА_3 дійсно мав намір працювати у подальшому на підприємстві відповідача і був згоден на виконання роботи за новими умовами, то він дав би письмову згоду на це, і згідно розпорядження, він не був би звільнений з роботи і у подальшому працював на підприємстві. Так як працюють інші працівники управління залізничного транспорту ПАТ „ЦГЗК".

Представник позивача в справі ОСОБА_3 ОСОБА_4 вважає звільнення позивача незаконним, у звязку з тим, що відповідачем не законно було видано наказ № 185 від 10.02.2011року «Про зміну в організації виробництва та праці Управління залізничного транспорту». Всі його пояснення суду, щодо звільнення ОСОБА_3 зводяться до того, що незаконно ПАТ «ЦГЗК» почав реорганізацію виробництва та дирекцією підприємства незаконно було видано зазначений наказ.

Тому, виходячи з пояснень ОСОБА_4, від ставить як голова незалежної профспілки перед судом питання про поновлення на роботі ОСОБА_3, не за новими умовами праці, а за старими, за якими ОСОБА_3 працював до 02 червня 2011 року повний робочий час та отримував належну зарплатню.

Таким чином, за цим позовом, підписаним ОСОБА_4 передумовою поновлення ОСОБА_3 на роботі повинно бути визнання судом наказу № 185 від 10.02.2011року по ПАТ «ЦГЗК» «Про зміну в організації виробництва та праці Управління залізничного транспорту». Суд, у даному випадку, не може втручатися в організацію роботи підприємства та визначати для нього економічну політику тобто за якими умовами праці це підприємство на думку суду повинно працювати.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що 13 квітня 2011 року позивач звернувся із заявою до генерального директора підприємства та повідомив про свою згоду працювати за новими умовами праці. Після 18 квітня 2011 року він продовжував працювати за попередніми умовами праці, однак наказом від 03.06.2011 року його було звільнено за п. 6 ст. З6 КЗпП України. Оскільки після змін істотних умов праці, тобто після 18 квітня 2011 року, відповідач допустив його до роботи за попередніми умовами праці та настало продовження дії трудового договору, передбачене ст. 24 КЗпП України, про що позивач письмово повідомив відповідача, вважає наказ та розпорядження незаконними.

Суд , у даному випадку, доходить до висновку, що при припиненні з позивачем у справі трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України, відповідачем було виконано вимоги ч.. 3 та 4 ст. 32 КЗпП України.

Та як відповідно до ст. 3 ст. 32 КЗпП України у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів .і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці це виключне повноваження власника, проте такі зміни не повинні означати примусу до праці, у зв'язку з чим ч. 3 ст. 32 КЗпП України покладено на власника обов'язок попередити працівника за два місяці про майбутні зміни в організації виробництва і праці, а також про зміни істотних умов його праці, що викликаються змінами в організації виробництва і праці.

Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці.

Згідно ч. 4 ст. 32 КЗпП України якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Як убачається із матеріалів справи, наказом № 185 від 10.02.2011року «Про зміну в організації виробництва та праці Управління залізничного транспорту» ПАТ «ЦГЗК» через необхідність удосконалення процесу забезпечення якісного виконання ремонтів, основна частина завдань та функцій з проведення ремонту та технічного обслуговування тепловозів та вагонів передається спеціалізованому підприємству і проведено зміни в організації виробництва, що потягло зміни істотних умов праці, зокрема позивача ОСОБА_3.

14.02.2011року адміністрацією відповідача було видано розпорядження № 147 «Про попередження працівників управління залізничного транспорту про зміни істотних умов праці, згідно якого ОСОБА_3 з 03 червня 2011 року змінено істотні умови праці, шляхом зміни режиму роботи з однозмінного на однозмінний режим роботи при одноденному робочому тижні.

З вищезазначеними наказом та розпорядженням позивач ОСОБА_3 ознайомлений 02 квітня та остаточно відмовився 02 червня 2011 року від виконання цієї роботи .

Тому суд вважає безпідставними доводи представника позивача про те, що зміни істотних умов праці за професією ОСОБА_3 відбулися з 18 квітня 2011 року, проте він з цього часу продовжував працювати в незмінних і умовах, що, на його думку, у відповідності зі ст. 24 КЗпП України, його фактично було допущено до роботи, а отже укладено трудовий договір за попередніми умовами праці, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема, актом, згідно якого ОСОБА_3 з наказом та розпорядженням ознайомлений 02 квітня 2011 року, а 02 червня 2011 року він змінив своє ставлення до виконання роботи за новими умовами та він підпису в розпорядженні відмовився.

Тому суд вважає, що при звільнені позивача ОСОБА_3 відповідач в справі - ПАТ «ЦГЗК» виконав вимоги ч.. 3 та 4 ст. 32 КЗпП України. І підстав для задоволення позову суд не вбачає.

На підставі ст. 24, 32, 235, 237-1, 238, 252 КЗпП України, ст.. 212-214 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В ;

Відмовити у повному обсязі у задоволені позову ОСОБА_5 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» міста ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, та відшкодування моральної шкоди.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга на протязі 10 днів, з дня виготовлення повного тексту цього рішення суду, в палату з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1.

Суддя: ОСОБА_11