Справа №784/2607/13 24.10.2013 24.10.2013 24.10.2013
Справа: 22ц 784/2241/13 Суддя першої інстанції:Селіщева Л.І.
Категорія: 27 Суддя доповідач апеляційного суду:Кутова Т.З.
У Х В А Л А

Іменем України

24жовтня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Ямкової О.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання: Орельською Н.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

яка діє в свої інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2012 року по справі за позовом

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приват Банк (далі-ПАТ КБ «Приват Банк»)

до

ОСОБА_2, яка діє в свої інтересах та інтересах

свого неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

про

звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2010 року ПАТ КБ „Приват Банк звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В позові зазначено, що з ПАТ КБ «ПриватБанк» 7 грудня 2006 року було укладено договір кредиту в сумі 49560 доларів США, з яких 42000 доларів США на придбання житла, а 7560 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою 12 % на рік за користування кредитом зі строком повернення до 6 грудня 2026 року. В звязку з порушенням боржником зобовязання щомісячного повернення кредиту та відсотків за користування ним, виникла заборгованість в сумі 53547,29 доларів США.

В забезпечення зобовязання за договором кредиту в той же день було укладено договір іпотеки з ОСОБА_2, яка передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на наявність вказаної заборгованості за договором кредиту, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачку з її неповнолітнім сином без надання їм іншого жилого приміщення.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2012 року зазначений позов задоволено. Звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 та виселено відповідачку з її неповнолітнім сином. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати, а по справі ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що суд порушив норми матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши докази по справі, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи 7 грудня 2006 року між ЗАТ КБ „Приват Банк, правонаступником якого стало ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір на суму 49560 доларів США зі сплатою 12 % за користування ним та строком погашення до 6 грудня 2026 року (а.с. 7-10).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приват Банк» того ж дня з ОСОБА_2 уклав договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачка передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. (а.с.10-12). Вказаний договір внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с. 75).

Відповідно до положень ст.ст. 1049, 1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором передбачено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов кредитного договору банком, на підставі заяви про видачу готівки ОСОБА_5 видано 42000 доларів США, що складає еквівалент 212100 грн. кредитних коштів (а.с. 164).

Відповідно до наданого суду виписки з рахунку ОСОБА_2 та відповідного розрахунку банку, відповідачка неналежним чином виконувала взяті на себе зобовязання, щомісячний платіж в визначеній сумі не здійснювала, в звязку з чим утворилась заборгованість 41604, 07 доларів США заборгованості за кредитом, 6917,68 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 755,69 доларів США заборгованості по комісії, 1659, 63 доларів США заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобовязання за договором, а також штрафи 63,37 доларів США фіксована складова та 2546 грн. 85 коп. процентна складова, а всього 53547 грн. 29 коп., що є еквівалентним 422488 грн. 16 коп. (а.с.5-6).

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового інтересу у спосіб , що встановлений договором або законом.

Таким чином, районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що в порушення наведених вимог закону, відповідачка не виконала зобовязання належним чином.

Відповідно до положень ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлене договором.

Відповідно до частини 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Частиною 2 ст. 39 та ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» також передбачена можливість одночасного вирішення вимог про виселення мешканців із житлового приміщення, яке є предметом іпотеки

Відповідно до положень ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобовязані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

В січні 2013 року банком направлено вимогу-повідомлення відповідачці щодо наявності заборгованості, попередження про прийняте рішення банком щодо звернення стягнення на іпотечне майно, а також про виселення з житлового приміщення переданого в іпотеку в тридцяти денний строк (а.с. 46-52). Вказана вимога отримана особисто відповідачкою 29 січня 2013 року (а.с.163).

Як встановлено судом в добровільному порядку вимоги банку щодо сплати заборгованості чи то виселення відповідачкою не виконано.

За таких обставин, з урахуванням наведених норм, суд дійшов обґрунтованих висновків про наявність заборгованості за кредитним договором в зазначених вище розмірах і складових, а також наявності правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто квартиру АДРЕСА_3 шляхом укладення договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем.

Також суд вірно зазначив, що початкова ціна має бути визначеною незалежним експертом-оцінувачем, як то передбачено п. 42 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року.

Відповідно до довідки Комунального підприємства Дирекції єдиного замовника «Океан» від 18 квітня 2011 року в спірній квартирі зареєстрована відповідачка ОСОБА_5 та її малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 32).

Враховуючи, що банком дотримано порядок передбачений наведеними нормами щодо попередження про звернення стягнення на житлове приміщення передане в іпотеку та виселення всіх мешканців з вказаного житла, районний суд вірно прийняв рішення про виселення відповідачки з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доводи апеляційної скарги про порушення прав малолітнього, в звязку з його виселенням, не можна прийняти до уваги, оскільки вказані права підлягають врахуванню при укладенні договору іпотеки, а не на стадії його виконання.

Доводи апеляційної скарги стосовно не отримання кредитних коштів спростовуються, як наведено вище заявкою на видачу готівки від 7 грудня 2006 року де міститься особистий підпис відповідачки про отримання коштів, а також випискою з рахунку відповідачки за № 4139 за яким відбувалось часткове погашення кредитної заборгованості.

Посилання апелянта на необхідність проведення судової експертизи з приводу здійснення оцінки іпотечного майна, не заслуговують на увагу, оскільки таке клопотання не заявлялось в суді першої інстанції і відсутнє в самій апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в своїх інтресах та інтресах малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 відхилити.

Заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуюча

Судді