Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2640/13 Головуючий у 1-й інстанції Геєць Ю. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2013 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Обєднання співвласників багатоквартирного будинку Парамонова-6 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку Парамонова 6 про стягнення заборгованості з грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку,-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСББ Парамонова 6 про стягнення заборгованості з грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку.

В обґрунтування вимог зазначав, що у період з 04 березня 2008 року до 23 червня 2011 року працював за сумісництвом на посаді голови правління ОСББ Парамонова-6. Відповідно до рішення загальних зборів ОСББ Парамонова-6 від 23.06.2011 року його звільнено з посади за власним бажанням у звязку зі зміною місця проживання. Проте, при звільненні відповідач не здійснив розрахунку грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України та ст. 24 Закону України Про відпустки.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.02.2012 року , залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28.03.2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.12.2012 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.02.2012 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 28.03.2012 року скасовано, а справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСББ Парамонова-6 на користь ОСОБА_2 заборгованість по грошовій компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 04.03.2008 року по 23.06.2011 року у розмірі 3183,30 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСББ Парамонова-6 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду про наявність трудових правовідносин між сторонами не відповідають фактичним обставинам справи, тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ст. 24 закону України Про відпустки у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

У відповідності до ст. 94 КЗпП України, ст.1 Закону України Про оплату праці заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання структури заробітної плати наводиться у ст. 2 Закону України Про оплату праці. Так, основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Крім того, до складових заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

З огляду на вищевказане, компенсаційні виплати за невикористані дні щорічної відпустки за своєю правовою природою відносяться до заробітної плати.

Як вбачається із матеріалів справи, що рішенням загальних зборів ОСББ Парамонова-6 від 4 березня 2008 року, оформленого у вигляді протоколу № 6, ОСОБА_2 обрано на посаду голови правління ОСББ Парамонова-6 (а.с.56). У зв'язку зі зміною місця проживання та на підставі відповідної заяви ОСОБА_2, рішенням загальних зборів ОСББ Парамонова-6 від 23 червня 2011 року головою правління обрано власника квартири № 2 в будинку № 6 ОСОБА_3 (а.с. 32). За видатковим касовим ордером від 1 липня 2011 року заробітна плата ОСОБА_2 за червень 2011 року склала 1 тис. грн. 48 коп. (а.с. 47). За наданою відповідачем довідкою про розмір щомісячної винагороди, отриманої ОСОБА_2, проводились відрахування до фонду соціального страхування на випадок безробіття, на випадок тимчасової втрати працездатності, до пенсійного фонду, а також, утримувався податок з доходів фізичних осіб (а.с. 69, 80-82).

Як було встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2, який не використовував щорічні відпустки за період роботи позивача з 04 березня 2008 року по 23 червня 2011 року та ОСББ Парамонова-6 при звільннні з посади не виплатило грошову компесацію за невикористанні відпустки. Грошова компенсація за невикористану відпустки була визначена судом відповідно до пункту 7 постанови Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року № 100 „Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної платиу суммі 3183 грн. 30 коп.

Доводи апеляційної скарги проте, що статут ОСББ не передбачає трудових правовідносин з головою правління, позивач не приймався на роботу, не мав робочого місця, з ним не укладав трудовий договір, не звільнявся з посади, не отримував заробітної плати, а отримував заохочення, отже не мав відпусток , а тому відповідно і компесації на неї, не приймаються колегією суддів виходячи із наступного.

Статтею 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Пунктом 5.1. статуту ОСББ Парамонова-6 передбачено, що вищим органом управління об'єднання є загальні збори. Керівництво поточною діяльністю здійснює його правління, зі складу якого обирається голова правління, який забезпечує виконання рішень загальних зборів членів об'єднання (п.п.5.5, 5.6., 5.8.статуту). За п. 5.12 Статуту правління обьєднання на договірній основі може найняти на роботу голову правління.

Згідно з п.п. 4, 5.5 статуту до виключної компетенції загальних зборів належить визначення розміру матеріального або іншого заохочення членів об'єднання і правління, затвердження кошторису ОСББ Парамонова-6. Кошторисами ОСББ Парамонова-6 на 2008-2011 р.р., затвердженими відповідними рішеннями загальних зборів, визначено розмір матеріального заохочення у вигляді фонду оплати праці, що відображено у розділі Витрати. За видатковим касовим ордером від 1 липня 2011 року, ОСОБА_2 отримував заробітну плату, згідно з яким заробітна плата за червень 2011 року склала 1 тис. грн. 48 коп. (а.с. 47) .

З наданої відповідачем довідки про розмір винагороди ОСОБА_2, вбачається, що з отриманої винагороди проводились відрахування до фонду соціального страхування на випадок безробіття, на випадок тимчасової втрати працездатності, до пенсійного фонду, а також, утримувався податок з доходів фізичних осіб (а.с. 69, 80-82).

Отже зазначені докази доводять проте, що ОСОБА_2 отримував саме заробітну плату за сувою роботу голови правління.

За змістом статті 21 КЗпП України однією з ознак трудового договору є виплата працівникові заробітної плати.

Посилання відповідача про те, що надані позивачем письмові докази не підтверджують наявність трудових правовідносин між сторонами, не ґрунтуються на законі.

Згідно зі ст. ст. 58, 59, 212 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, і оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"), надані позивачем в обґрунтування своїх вимог письмові докази відповідають вищевказаним нормам процесуального права, а тому суд правомірно прийняв їх до уваги при ухваленні рішення.

Аналіз наведених вище норм закону та характер спірних правовідносин між сторонами вказує на те, що між сторонами існували саеме трудові правовідносини та позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник відповідача не навів належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача викладені у позові та зазначені позивачем у судовому засіданні, відповідачем не спростовано факт виникнення між сторонами трудових правовідносин, чим не виконано вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Посилання в апеляційній скарзі проте, що у рішенні суду не зазначено необхідності відрахування податків не є підсатвою для скасування правильного по суті рішення суду, оскільки такі відрахування має здіснювати бухгалтерія за правилами бухгалтерського обліку та вимог Податкового Кодексу.

Отже, за переконанням колегії судів рішення суду першої інстанції відповідає матеріалам справи, вимогам процессуального та матеріального права, а тому підстав для скасування ухваленного рішення та відмови у задоволенні позову не вбачає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 317 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Обєднання співвласників багатоквартирного будинку Парамонова-6 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя :

Судді: