РІШЕННЯ

іменем України

25.04.2013 Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого суддіСаламон О.Б.
з участю секретаряСолодухіної Н.С.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, уточненою в процесі судового розгляду (т.2 а.с. 1-3), про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13 932,33 грн., посилаючись на те, що між позивачем та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, внаслідок невиконання умов якого виникла зазначена заборгованість. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями за законом є відповідачі, які відповідно до чинного законодавства зобов'язані задовольнити вимоги кредитора.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2012 року стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" заборгованість за кредитом у розмірі по 7 341,51 грн. з кожного та витрати по сплаті судового збору в розмірі по 73,41 грн., інформаційно - технічного забезпечення судового процесу - 60 грн. з кожного.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2012 року заочне рішення було скасовано.

До початку розгляду справи по суті відповідачем ОСОБА_6 подано зустрічний позов до ПАТ "ВіЕйБі Банк" щодо визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що його син ОСОБА_7 (який помер), при укладенні кредитного договору не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки мав захворювання психічного характеру, неодноразово лікувався в психоневрологічній лікарні (1999 р., 2008 р., 2010 р.), що підтверджується висновком судово - психіатричної експертизи. В жовтні 2010 року у сина знову розпочалися прояви неадекватності і він повторно потрапив до лікарні. Як тільки дізнався, що син уклав кредитний договір, відразу звернувся до банку, надавши довідку про хворобу сина. До березня 2011 року син перебував на лікуванні в психіатричній лікарні, а ІНФОРМАЦІЯ_2 трагічно загинув.

Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на викладене в уточненому позові. Щодо зустрічного позову зазначає, що доказів на підтвердження факту перебування померлого ОСОБА_7 в стані неосудності саме в день укладання кредитного договору, не вбачаться.

Відповідач ОСОБА_6 первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на те, що син не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відповідач ОСОБА_7, яка є і законним представником ОСОБА_4, в судове засідання не з'явилась, просила розглядати справу за її відсутності, про що свідчить заява.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

Як встановлено в судовому засіданні, 02 листопада 2010 року між позивачем та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позичальнику банком надано кредит у розмірі 10 000 грн. строком по 02 листопада 2013 року зі сплатою 25 % річних.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про смерть. (т.1 а.с.49-51)

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

З наведеного вбачається, що обов'язок покійного ОСОБА_7 повернути кошти позивачу його смертю не припинився і дане зобов'язання щодо повернення коштів може бути виконане іншою особою, тобто його спадкоємцем, який відповідно прийняв спадщину до складу якої також і входить невиконаний обов'язок спадкодавця щодо повернення коштів (боргу) по вказаному кредитному договору.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

П'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою повідомлено, що видано свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частках спадкоємцям померлого: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (т.1 а.с.61)

Отже, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7, при цьому ОСОБА_5 є малолітньою особою, законним представником якого мати ОСОБА_5

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 сума заборгованості за кредитним договором складає 13 932,33 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 10 000 грн., відсотків за користування кредитом - 1 353,72 грн., комісії - 1 050 грн., плати за пропуск платежів - 1 528,61 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, моральним засадам суспільства, положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу, а саме:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Статтею 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаним судом недійсним, про що зазначено і у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду за № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", згідно з яким правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК.

З урахуванням вище викладених норм закону, суд дійшов висновку, що спадкова справа гр. ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, інформація з приводу його лікування в Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні №1 та наявність висновку з приводу його стану здоров'я має істотне значення для повного, всебічного розгляду справи та для встановлення фактичних обставин справи.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2012 року постановлено витребувати як з нотаріальної контори спадкову справу, так і з Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні дані з приводу стану здоров"я ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Головним лікарем Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні № 1 В.Д. Мішиєвим надано відповідь, згідно з якою зазначено, що висновок щодо лікування ОСОБА_7 надавався слідчому Дніпровського РУГУ в м. Києві.

Зокрема, зазначено, що ОСОБА_7 знаходився на лікуванні (т.1 а.с.153):

З 25.02.1999 р. по 19.04.1999 р.;

З 06.12.2008 р. по 23.12.2008 р.;

З 17.11.2010 р. по 29.12.2010 р.;

З 29.12.2010 р. по 31.01.2011 р.; (т.1а.с.107)

З 31.01.2011 р. по 28.02.2011 р.

Діагноз: шизофренія, параноїдна форма, епізодичний перебіг, параноїчний синдром.

Згідно з листом начальника Дніпровського РУ ГУМВС України, висновки щодо стану здоров"я ОСОБА_7 знаходяться в матеріалах кримінальної справи, яка була направлена до Дніпровського районного суду м. Києва.

З Дніпровського районного суду м. Києва було надано копію постанови від 19 травня 2011 року та копію висновку стаціонарної судово - психіатричної експертизи відносно ОСОБА_7

Згідно з постановою вище зазначеного суду, ОСОБА_7 вчинено суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, у стані неосудності, який виключає застосування до нього покарання. Судом застосовано до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу.

У мотивувальній частині постанови зазначено про те, що події щодо таємного викрадення майна (шоколадні батончики, цукерки, фісташки) з магазину на АЗС "ОККО", за які застосовано примусові заходи, відбувалися 19 жовтня 2010 року.

Згідно з актом стаціонарної судово - психіатричної експертизи № 46 від 25 січня 2011 року на період проведення експертизи ОСОБА_7 виявляв ознаки хронічного психічного захворювання "шизофрении параноидной с пизодическим типом течения и нарастающим дефектом" та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Як вбачаться з досліджувальної частини висновку експертизи, у листопаді 2010 року на прийом до лікаря звернувся батько хворого, який зазначив, що починаючи з жовтня 2010 року син вчиняв неадекватні вчинки, про що підтвердила також і мати останнього.

При цьому кредитний договір було укладено 02 листопада 2010 року, тобто через 12 днів після вчинення крадіжки, при цьому в досліджувальній частині з пояснень свідків зазначається погіршення стану здоров"я ОСОБА_7 на протязі місяця.

Зокрема, у мотивувальній частині експертизи зазначено, що вперше на стаціонарному лікуванні перебував в 1999 р. (депресія, бредові ідеї); у 2008 р. - загострення хвороби, стан розцінений "острое бредовое расстройство в связи со стрессом, параноидный синдром"; з жовтня 2010 р. - неадекватна поведінка, у зв'язку з якою перебував знову на стаціонарі (характерні для шизофренічного процесу грубі порушення в сфері мислення). Діагноз: "шизофрения, параноидная форма, эпизодический тип течения с нарастающим дефектом, параноидный синдром".

Аналізуючи стан здоров"я та процес лікування, останній раз ОСОБА_7 перебував на лікуванні близько 4 х місяців.

При цьому висновок стаціонарної судово - психіатричної експертизи складено 25 січня 2011 року, в якому зазначено, що як на момент 19 жовтня 2010 року, так і станом на січень 2011 року (тобто в період з жовтня 2010 року по 25 січня 2011 року) не виявляв ознак тимчасового розладу психічної діяльності, однак за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Тобто, суспільно небезпечне діяння вчинено ОСОБА_7 - 19.10.2010 р.

Кредитний договір укладено - 02.11.2010 р.

Стаціонарне психіатричне лікування - з 17.11.2010 р.

Висновок психіатричної експертизи - за період з жовтня 2010 р. по 25.01.2011 р.

Оцінюючи висновок експертизи за правилами ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку, що її висновки не суперечать зібраним у справі доказам.

Доводи позивача ОСОБА_6 за зустрічним позовом про те, що його син ОСОБА_7 під час укладання кредитного договору не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, суд вважає переконливими та обґрунтованими, що, відповідно, виключає задоволення первісного позову щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та свідчить про необхідність задоволення зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 212-215, 224 - 233 ЦПК України, ст. ст. 525-526,530,536,610,629, 1046-1056, 1261, 1268, 1282 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Позов ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про визнання кредитного договору недійсним, задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір № BLANK00001435, укладений 02 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та ОСОБА_7.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" на користь держави судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон