Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3364/13 Головуючий у 1-й інстанції Васильченко В. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2013 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 15 травня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Запорізької обласної кредитної спілки Довіра про визнання кредитних договорів недійсними, -

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування вказує, що рішенням колегії судів апеляційного суду Запорізької області від 26.11.2012 року в задоволенні її зустрічного позову про визнання договору кредиту безгрошовим та переукладеним було відмовлено, а позов КС "Довіра" був задоволений частково. Стягнуто з неї на користь КС "Довіра" 21591 гривень 80 копійок заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Вона за весь період дії спірних договорів до судового рішення на користь КС "Довіра" сплатила 8956,42 грн., проте рішенням суду ще додатково стягнуто 21591,80 грн.

29.12.2006 року вона звернулась до КС "Довіра", де підтвердили можливість надання кредиту за умови вступу до членів спілки зі сплатою вступного членського внеску та сплати коштів в розмірі 25 % від суми кредиту на рахунок спілки. (їй усно повідомили, що це відсотки наперед за користування кредитом). При цьому, не було надано повної інформації щодо цього кредиту, яка визначена законодавством. Погодившись з зазначеними умовами, вона вступила в члени КС "Довіра", подавши відповідну заяву та сплативши обов'язкові вступний (10 грн.) та членський (20 грн.) внески, після чого вона уклала чотири кредитні договори № 237 від 29.12.2006р., № 520 від 10.01.2007р., № 634 від 06.06.2008 р., № 749 від 07.08.2009 р..

Позивач зазначає, що всі кредитні договори № 237, 520, 634 та 749 не відповідають законодавству, більш того, кожен наступний договір був направлений на погашення безпідставних зобов'язань за попереднім договором. Надання відповідачем недостовірної інформації та ненадання повної інформації за споживчим кредитом мали наслідок у вигляді її помилки: 1) щодо реальної природи правочину - вона вважала, що утримані кошти, є відсотками наперед, а виявилось необов'язковими пайовими внесками; 2) щодо обсягу прав та обов'язків сторін - відсотки повинні нараховуватись не на суму зазначену в кредитному договорі, а на суму фактично отриманих коштів. 3) щодо розміру її зобов'язань перед спілкою, а це суттєво вплинуло на волю відносно укладання наступних кредитних договорів направлених на реструктуризацію безпідставного боргу і 4) відносно природи кредитних договорів № 640, 520, 734, які вона вважала реструктуризацією.

З часу пред'явлення позову КС "Довіра (26.03.2012 року) вона дізналась про те, що утримані з кредитних коштів суми є додатковими пайовими внесками. Тільки в судовому розгляді КС "Довіра" надала Положення про пайові внески, надала письмову інформацію з пайового рахунку ОСОБА_2, надало журнали касових операцій, де можна прослідити рух коштів та проаналізувати стан та виявити ці порушення. Без зазначених документів, вона була позбавлена можливості самостійно визначити розмір зобов'язань.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати недійсними кредитні договори № 237 від 29.12.2006 року, № 520 від 10.01.2008 року, № 634 від 06.06.2008 року, № 749 від 07.08.2009 року укладені між КС Довіра та нею, судові витрати покласти на

відповідача.

Рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 15 травня 2013 року позов залишений без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи, тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 12, 20 Закону України Про кредитні спілки визначено, що члени кредитної спілки зобов'язані: додержуватися статуту та інших актів кредитної спілки, виконувати рішення її органів управління; брати участь у формуванні майна кредитної спілки, зокрема сплачувати у грошовій формі вступні, обов'язкові пайові та інші внески у розмірах, строки та в порядку, що визначені статутом кредитної спілки; не розголошувати конфіденційну інформацію про діяльність кредитної спілки. Капітал кредитної спілки складається з пайового, резервного та додаткового капіталів, а також залишку нерозподіленого доходу спілки і не може бути меншим 10 відсотків від суми її загальних зобов'язань. Пайовий капітал кредитної спілки формується за рахунок обов'язкових та додаткових пайових членських внесків членів кредитної спілки.

Положенням про методику кредитування у головному офісі та філіях Запорізької обласної кредитної спілки Довіра передбачено, що при зверненні позичальника в кредитну спілку кредитний інспектор надає йому повну інформацію про кредит: стандартні нормативи, критерії і вимоги програми кредитування в кредитній спілці, умови кредитування, повідомляє, які документи необхідно подати до кредитної спілки.

Судом встановлено, що 29.12.2006 року ОСОБА_2 вступила в члени до ЗОКС Довіра, що підтверджується відповідною заявою (а.с. 52). При вступі до кредитної спілки ОСОБА_2 одержала членську книжку. Також ОСОБА_2 сплатила вступний внесок - 10 грн., обов'язковий пайовий внесок - 20 грн.

В подальшому між ОСОБА_2 та КС Довіра були укладені кредитні договори № 237 від 29.12.2006 року, № 520 від 10.01.2007 року, № 634 від 06.06.2008 року, № 749 від 07.08.2009 року (а.с. 21, 22, 23, 24).

Отримання коштів за вказаними договорами підтверджується видатковим касовим ордером № 456 від 29.12.2006 року на суму 2 200 гривень за кредитним договором № 237 від 29.12.2006 року; видатковим касовим ордером № 6 від 10.01.2008 року на суму 2 900 гривень, № 13 від 11.01.2008 року на суму 800 гривень за кредитним договором № 520 від 10.01.2008 року, видатковим касовим ордером № 297 від 06.06.2008 року на суму 9000 гривень за кредитним договором № 634 від 06.06.2008 року, видатковим касовим ордером № 233 від 07.08.2009 року на суму 9400 гривень за кредитним договором № 749 від 07.08.2009 року (а.с.70)

Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду від 18.09.2012 року позов КС "Довіра" був задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС "Довіра" 17206,0 гри. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору кредиту безгрошовим та переукладеним було відмовлено.

Рішенням колегії судів апеляційного суду Запорізької області від 26.11.2012 року рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2012 року в частині розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Розірвано кредитний договір № 749 від 07.08.2009 року та стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС "Довіра" заборгованість за кредитним договором у сумі 21591 гр. 80 коп. та судові витрати. (а.с.80-83)

Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що ОСОБА_2, в порушення взятих на себе зобовязань, умови кредитного договору № 749 від 07.08.2009 року не виконували, у звязку з чим у неї виникла заборгованість станом на 20.03.2012 року у сумі 21 591 грн. 80 коп., з яких: 9 400 грн. основана сума заборгованості, 6 674 грн. 00 коп. не сплачені проценти за користування кредитом (п.1.1 договору), 5 517 грн. 80 коп. підвищені проценти за користування кредитом згідно п.5.2. кредитного договору.

На погашення заборгованості за кредитним договором від 07.08.2009 року ОСОБА_2 було сплачено всього 2350 гр., а саме: 07.08.2009 року 18 гр., 07.08.2009 року 282 гр., 26.10.2009 року 800 гр., 15.03.2010 року 850 гр., 07.06.2010 року 400 гр.(а.с.5,7), інші платежі у строк до 07.08.2010 року повернуті не були. (а.с.80-83)

До отримання кредиту ОСОБА_2 подавала заяву - анкету, в якій зазначено : Я згодна внести на свій рахунок у Спілці 10-25 процентів від суми потрібного мені кредиту, а також представити всі необхідні документи на існуючих в кредитній спілці умовах одержання кредиту. З умовами одержання кредиту погоджуюся, правильність поданих відомостей стверджую. Зобов'язуюсь негайно повідомляти спілку про зміни вказаної інформації. Дозволяю перевірити мої кредитні історії. Я ознайомлена з матеріальною і кримінальною відповідальністю за несвоєчасне повернення кредиту, нецільове використання кредиту, за дачу неправдивих відомостей в цій заяві на кредит.

Заява - анкета подавалася ОСОБА_2 перед кожним отриманням кредиту, де вона особисто розписувалася, визначала свою згоду, та підтверджувала що отримала повну інформацію про умови кредиту (а.с. 53, 57, 62, 66).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що твердження позивача проте що вона не отримувала кредити, та введення її в оману, кредитні договори не відповідають вимогам законодавства недоведений позивачем.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає матеріалам справи.

Твердження ОСОБА_2 що вона не розуміла реальної природи правочинів спростовується наданими суду заявами - анкетами на отримання кредиту, в яких ОСОБА_2 зазначила, що кредит необхідний: від 29.12.2006 року для купівлі меблів, від 10.01.2008 року для господарської потреби, від 06.06.2008 року для проведення газу, від 07.08.2009 року для господарської потреби. Для оформлення кредитних договорів нею були надані документи: паспорт, довідка про присвоєння ІПН, довідка з місця роботи, документи поручителів. У довідках про заробітну плату зазначено, що вони видавалися за вимогою. Тобто, при наданні цих документів позивачка усвідомлювала, що ці документи потрібні їй для отримання кредиту, заповнюючи заяву - анкету для отримання кредиту розуміла мету і значення своїх дій, а підписавши кредитний договір, договір поруки і графік погашення, повністю погодилася з сумою кредиту та процентами за його користування.

Отже висновок суду ґрунтується на матеріалах справи.

За вимогами ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як роз'яснено в пункті 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 6 листопада 2009 року, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

З тексту укладених сторонами кредитних договорів вбачається, що такі умови договором передбачені і вони були роз'ясненні позичальнику перед укладенням договору, що підтверджується підписом позичальника в кредитному договорі ((а.с. 21, 22, 23, 24)).

Таким чином, позичальник не довів суду ні факт умислу в діях відповідача, ні факт обману щодо умов договору про надання кредиту, в тому числі щодо реальної загальної вартості кредиту та окремих видів виплат, тому доводи апеляційної скарги про те, що спірний договір укладений під впливом обману та помилки, є не обґрунтований.

Відповідно до п. 1.2 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 16.01.2004 N 7 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 3 лютого 2004 р. за N 148/8747) Про затвердження Положення про фінансові нормативи діяльності кредитних спілок та об'єднаних кредитних спілок (із змінами, внесеними згідно з Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг N 5451 від 02.03.2006) - надалі Положення, додатковий пайовий внесок необовязковий або обов'язковий зворотний внесок члена кредитної спілки, режим залучення якого визначається положенням про фінансове управління кредитною спілкою або іншим внутрішнім положенням; Абзац шостий пункту 1.2 в редакції Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг N 5451 від 02.03.2006.

В силу приписів п. 2.1.3 зазначеного Положення (в редакції від 02.03.2007 року) режим залучення додаткових пайових внесків встановлюється положенням про фінансове управління кредитною спілкою або іншим внутрішнім положенням. За умови дотримання кредитною спілкою нормативу достатності капіталу добровільні додаткові пайові внески можуть бути повернені через касу кредитної спілки. Спрямування добровільних додаткових пайових внесків на погашення кредиту та процентів за його користування здійснюється за заявою члена кредитної спілки за умови дотримання кредитною спілкою нормативу достатності капіталу. Абзац третій підпункту 2.1.3 пункту 2.1 в редакції Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг N 6882 від 01.03.2007.

Пункт 2.1.4. Положення встановлює, що за підсумками фінансового року нерозподілений дохід, що залишається у розпорядженні кредитної спілки, розподіляється між членами кредитної спілки пропорційно розміру їх пайових внесків у вигляді відсотків (процентів) у порядку, визначеному загальними зборами кредитної спілки. Крім цього, протягом року на додаткові пайові внески може розподілятися дохід у вигляді плати (процентів) в порядку та періодичністю, визначеними загальними зборами членів кредитної спілки.

За правилами ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину. Відповідно до п.3 ст.3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Колегія суду вважає необґрунтованими і посилання позичальника щодо несправедливості умов оскаржуваного кредитного договору в розумінні ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" як на підставу визнання договору недійсним.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно з вимогами ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі ненадання інформації, передбаченої ч.2 ст. 11 цього Закону суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Проте ні статтею 15 ні статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" не передбачена відповідальність шляхом визнання недійсним укладеного договору за таких обставин.

Відповідно ло ст. 130 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 1 Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх обєднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок обєднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Абзацом третім ч. 1 ст. 21 цього Закону передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статуту надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі.

Згідно із ч. 3 ст. 5, п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" таким видом діяльності є надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, до яких не відносяться внески членів кредитної спілки, що спрямовуються на формування капіталу кредитної спілки.

Отже, за змістом зазначених вище норм закону, отримання кредиту у кредитній спілці за умови покладання пайового внеску не є порушенням прав споживачів в розумінні ст. 11, 18 Закону України про захист прав споживачів та не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

За вимогами ч.4 ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Судовим рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2012 року було відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до КС "Довіра" про визнання договору кредиту безгрошовим та переукладеним та встановлено, що на погашення заборгованості за кредитним договором позичальником ОСОБА_2 було сплачено 2350 грн, а саме 07.08.2009 року 18 грн, 07.08.2009 року - 282 грн, 26.10.2009 року 800 грн., 15.03.2010 року 850 грн, 07.06.2010 року 400 грн . Інших платежів боржником здійснено не було.

Правильність здійснення розрахунку КС "Довіра" заборгованості підтверджена висновком рішенням колегії судів апеляційного суду Запорізької області від 26.11.2012 року (а.с.80-83)

Повернення коштів за кредитним договором за рахунок отриманих коштів за новим кредитним договором, сплата пайових внсеків, як проте стверджує позивач, не є підставою для визнання кредитних договорів недійсними.

Посилання апеляційної скарги на те, що кредитна спілка ввела позичальника в оману відносно розміру наявної заборгованості за кредитним договором, розміру відсотків не приймаються колегією судів так і щодо доводів позивача щодо дефекту волі на укладання договорів на умовах, які сторони узгодили згідно кредитних договорів, не відповідають обставинам справи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки передбачені умовами Кредитних договорів № 237 від 29.12.2006 року, № 520 від 10.01.2007 року, № 634 від 06.06.2008 року, № 749 від 07.08.2009 року (а.с. 21, 22, 23, 24).

Встановивши відсутність підстав для задоволення позову у визнанні кредитних договорів недійсними, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні.

Таким чином, доводи скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України в якості підстав для скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 15 травня 2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: