РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8399/13-ц

пр. № 2/759/4155/13

09 грудня 2013 року Святошинський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Служби у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, про виселення

В С Т А Н О В И В :

У червні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, яка йому належить на підставі приватної власності.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували.

Заслухавши пояснення сторін, вислухавши думу прокурора та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 приватизована у рівних частинах на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що підтверджується довідкою №224 від 21.04.2011 року, виданою Святошинською РДА у місті Києві.

Водночас наявна у матеріалах справи копія Свідоцтва про право власності на житло від 21.01.2000 року свідчить про те, що власниками квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності у рівних долях є ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

У спірній квартирі, відповідно до довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації проживають ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6, що було підтверджено довідкою форми №3 №154 від 20.02.2013 року.

Колишня дружина позивача, ОСОБА_2, також проживає в спірній квартирі без реєстрації з серпня 2009 року з моменту укладення шлюбу.

Підставою для подання даного позову стало те, що на думку позивача після розірвання шлюбу з відповідачем, ОСОБА_2 порушує правила співжиття у квартирі АДРЕСА_1, що полягає у тому, що позивач постійно провокує із ним конфлікти, а відтак подальше спільне користування житловою площею позивач вважає неможливим і просить ухвалити судове рішення про виселення відповідача із вказаного житлового приміщення.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, вказував на те, що їх спільна дитина ОСОБА_4, проживає у спірній квартирі з народження, а позивач має психічні розгляди, які унеможливлюють залишення неповнолітньої дитини на його піклуванні.

Відповідно до статті 116 ЖК України виселення може мати місце якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, для застосування норми цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурою, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, а також заходи громадського впливу, вжиття на зборах жильців будинку чи членів житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів тощо.

Як з'ясовано в ході розгляду справи, внаслідок погіршення відносин позивача з відповідачем через спірні питання подружнього життя між ними виникають періодично конфліктні ситуації. Але, сама по собі наявність періодичних неприязних, конфліктних відносин між сторонами по справі не може бути безумовною підставою для виселення відповідача і не має законних підстав виселяти її з вищевказаної квартири.

Крім того допитані як свідки у ході розгляду даної справи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 підтвердили суду те, що відповідача проживає у квартирі АДРЕСА_1 і належним чином веде господарство і утримує її, крім того свідки повідомили суду про те, що їм не відомі факти, які б свідчили про те, що відповідачкою порушувались правила співжиття у вказаній квартирі.

За таких обставин, вважати, що з боку ОСОБА_2 систематично порушуються правила співжиття, суд достатніх підстав не має.

Водночас із письмової заяви третьої особи у даній справі - ОСОБА_3, вбачається, що її мати, відповідачка у даній справі проживає у вказаній квартирі за її згодою.

Зважаючи на те, що відповідач використовує спірну квартиру за призначенням (проживає в ній), утримує її в належному стані, правила співжиття не порушує, будь-які заходи попередження чи громадського впливу до нього не застосовувались, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем чинення йому перешкод у користуванні житлом та систематичного порушення правил співжиття, яке б зумовлювало неможливість спільного проживання в одній квартирі, що свідчить про безпідставність даного позову і зумовлює необхідність відмови у його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 15, 30, 60, 62, 212 - 215 ЦПК України, ст. ст. 157, 116 ЖК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: