АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/279/2013 Головуючий в І інстанції Максимович І.В.
Категорія 42 Доповідач: Приходько Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року лютого місяця 28 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Приходько Л.А.
Суддів:Орловської Н.В.
Майданіка В.В.
При секретарі:Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 30 листопада 2012 року у справі

за позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа Мирненська селищна рада Каланчацького району Херсонської області про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення із житлового будинку; зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину будинку.

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2012 року ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення із житлового будинку, посилаючись на те, що вона згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2012 року та витягу про державну реєстрацію права від 31.07.2012 року є власником житлового будинку № АДРЕСА_1. ОСОБА_5 була співмешканкою її покійного батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. В 1996 року ОСОБА_5 без згоди ОСОБА_7 здійснила реєстрацію свого місця проживання у вищезазначеному будинку. З моменту відкриття спадщини до оформлення майнових прав між нею та ОСОБА_5 виникли розбіжності щодо належності їй будинку. Посилаючись на те, що ОСОБА_5 безпідставно вважає себе власником спірного будинку та у всілякий спосіб здійснює перепони у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном, просила усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом виселення ОСОБА_5 із житлового будинку та заборонити останній появлятись на садибі по АДРЕСА_1

ОСОБА_5, в вересні 2012 року, звернулась в суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину будинку, посилаючись на те, що з 1981 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, батьком ОСОБА_6 В 1987 році ОСОБА_7 та нею, для сумісного проживання, було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 за кошти позичені ОСОБА_5 у ОСОБА_8 Кошти, позичені на придбання будинку, ОСОБА_5 віддавала ОСОБА_8 сама, а отже на придбання даного будинку були зроблені однакові, рівні вклади. Зважаючи на викладене просила, встановити факт проживання її та ОСОБА_7 однією сім'єю з 1981 року по 22.10.2011 року та визнати за нею право власності на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1

Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 10 жовтня 2012 року зустрічний позов ОСОБА_5 об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_6

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 30 листопада 2012 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Постановлено виселити ОСОБА_5 з житлового будинку № АДРЕСА_1 та заборонено ОСОБА_5 появлятися на садибі по АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, у задоволені позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Під час розгляду справи ОСОБА_9, яка на підставі довіреності представляє інтереси ОСОБА_5, апеляційну скаргу підтримала за обставинами викладеними у скарзі, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 в повному обсязі, у задоволені позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_10, зазначили, що на їх думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просили апеляційну скаргу відхилити рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, житловий будинок з будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності в цілому ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.07.2012 року.

Раніше вказаний будинок належав спадкодавцю, ОСОБА_7, на підставі договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого Мирненською селищною радою 30.11.1987 року за № 228, який помер 29.11.2011 року, згідно свідоцтва про смерть.

У спірному будинку на час розгляду справи проживає ОСОБА_5, яка була вселена в будинок колишнім власником ОСОБА_7 як член сім'ї.

Відповідно довідки виданої Мирненською селищною радою 16.11.2012 року № 986 запис в будинковій книзі про реєстрацію ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_7, за зазначеною вище адресою, був здійснений 13.05.1996 року за №№ 69, 70.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в повному обсязі , суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок придбано ОСОБА_7 за власні кошти.

Вказаний висновок підтверджується доказами дослідженими судом під час розгляду справи, а саме: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 30.11.1987 року з якого вбачається, що продаж житлового будинку з будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 здійснено за 5000 рублів, які ОСОБА_7 повістю сплатив продавцю до посвідчення зазначеного договору з особового рахунку НОМЕР_2 на рахунок № НОМЕР_1 в Мирненській ощадній касі.

Позивачкою за зустрічним позовом, на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження своїх доводів, що спірний будинок був придбаний нею разом з ОСОБА_7 за сумісні кошти, а судом такі обставини не встановлені. Пояснення свідків, зокрема ОСОБА_8, про позику у неї ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 грошових коштів на купівлю будинку суперечать дослідженим доказам у справі та ґрунтуються лише на припущеннях, щодо обставин укладення договору купівлі-продажу, а тому суд першої інстанції надав правильну оцінку цим доказам, не прийнявши їх в якості належних доказів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час придбання ОСОБА_7 спірного житлового будинку, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Оскільки позивачкою за зустрічним позовом не доведено у встановленому законом порядку, що спірний будинок був придбаний за рахунок спільних коштів, чи внаслідок спільної праці її та ОСОБА_7, під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, при тому, що до виниклих правовідносин не можуть бути застосовані норми Сімейного кодексу України, які набули чинності після набуття ОСОБА_7 права власності на спірне майно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості зустрічних позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 в частині виселення ОСОБА_5 зі спірного домоволодіння, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачка, будучи власником житлового будинку з будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в силу ст.. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

Доводи апелянта про те, що вона, проживши тривалий час разом з ОСОБА_7 у спірному будинку набула право користування в силу закону спірним жилим приміщенням, висновків суду не спростовує.

Так, згідно зі ст.. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належать користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Зі змісту ч. 2 ст. 64 ЖК України вбачається, що членами сім'ї може бути також визнано особу, якщо вона постійно проживає разом з наймачем і веде з ним спільне господарство.

Як вбачається з матеріалів справи, і не оспорюється сторонами, ОСОБА_5 була вселена у спірний будинок колишнім власником в якості члена своєї сім'ї. При цьому, докази на підтвердження будь-яких домовленостей з попереднім власником житла про збереження за нею права користування спірним будинком ОСОБА_5 не надала. В розумінні ст.64 ЖК України ОСОБА_5, як співмешканка батька позивачки, не є членом сім'ї нового власника, ОСОБА_6, з якою разом не проживала та не проживає, спільне господарство не веде.

Отже, право на користування спірним житлом у ОСОБА_5 було похідним від прав колишнього власника будинку. З переходом права на будинок до іншої особи, зокрема до спадкоємця, припинилося право на користування жилим приміщенням й у відповідача.

Зважаючи на те, що позивачка, як власник спірного майна , не може здійснити право користування та розпорядження цим майном на власний розсуд, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявне у ОСОБА_6 право вимоги про усунення перешкод в користуванні приватною власністю шляхом виселення відповідачки.

Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 116 ЖК України як на підставу для задоволення позову, оскільки позивачем недоведені у встановленому законом порядку обставини, передбачені цією нормою права, які б давали підстави для виселення відповідачки за систематичне руйнування та порчу жилого приміщення.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_6 в частині заборони відповідачці появлятися на садибі по АДРЕСА_1

Так, відповідно до положень ст.ст. 3,4 ЦПК України, ст.ст. 11,15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів і передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтереси іншим способом, що встановлений договором або законом. Конкретний спосіб захисту права, яким може скористатися власник порушеного права, частіше всього прями визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Оскільки такий спосіб захисту порушених прав як заборона з'являтися за конкретною адресою не передбачений діючим законодавством, колегія суддів вважає, що рішення щодо заборони відповідачці появлятися на садибі по вул.. Мочаліна, 27 в смт. Мирне слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення, як постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 30 листопада 2012 року в частині заборони ОСОБА_5 появлятися на садибі по АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення яким у задоволені позовних вимог про заборону ОСОБА_11 появлятись на садибі по АДРЕСА_1 відмовити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 116 ЖК України як на підставу для задоволення позову.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: