Справа № 317/825/ 13-ц
№/п 2/317/620/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2013 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.,

при секретарі: Гаврюшиній В.І.

За участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства « Фідокомбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2012 року ПАТ «Ерстебанк» звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитом.

09 липня 2012 року Шевченківський районний суд цивільну справу за позовом ПАТ «Ерстебанк» звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитом передав за на розгляд Запорізькому районному суду, за підсудністю.

03 серпня 2012 року справа прийнята у провадження суддею Громовою І.Б.

В позовній заяві позивач посилається на те, що 21 липня 2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ « ЕрстеБанк», який перейменований на ПАТ «ЕрстеБанк», був укладений кредитний договір № 014/10614/20328 за умовами якого позивачем було надано ОСОБА_5 кредит в сумі 48000,00 доларів США під 14,50 % річних зі строком кредитування до 20 липня 2018 року. Забезпечення по 5% річних зі строком кредитування до 20 липня 2018 року. Забезпечення по кредиту виступала однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Також в позовній заяві ПАТ «Ерсте банк» зазначає, що в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором гр. ОСОБА_5 по кредитному договору № 014/10614/3/20328, між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 014/10614/3/20328/ПФО від 21 липня 2008 року, згідно якого ОСОБА_4 зобовязалася перед банком відповідати в повному обсязі за своєчасне виконання ОСОБА_5 обовязків за кредитним договором. При цьому, відповідно до договору поруки ОСОБА_5 та ОСОБА_4, у випадку невиконання ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором , відповідають перед банком як солідарні відповідачі в повному обсязі, тобто за основним боргом, оплаті щомісячних процентів та підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки за основним боргом та процентах, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Умовами кредитного договору передбачено щомісячне часткове погашення кредиту та щомісячна сплата відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідач ОСОБА_5 не виконує свої зобовязання перед ПАТ «Ерсте Банк» за кредитним договором , не виконуються п. 1.6, п. 5.1, п. 5.2 кредитного договору, відповідно до яких гр. ОСОБА_5 повинен щомісячно до 15 го числа кожного місяця повертати позивачу отримані кредити та сплачувати відсотки.

Відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 неодноразово направлялись листи вимоги про порушення зобовязання, та погашення заборгованості, пороте відповідачі заборгованість перед банком не погасили.

У звязку з порушенням відповідачем графіку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, згідно п. 9.1 кредитного договору позивачем нарахована пеня за неналежне виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору.

Станом на 10.02. 2012 р. заборгованість ОСОБА_5 по кредитному договору з урахуванням пені становить 58278,16 доларів США ( в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 10.02. 2012 р. 465636, 67 грн.)

ПАТ «Ерсте Банк» просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 014/10614/3/20328 від 21 липня 2008 року, яка складається із заборгованості по основній сумі кредиту 29815,22 доларів США ( в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 10.02. 2012 р -238 220,63 грн.)

Заборгованість за відсотками 12774,27 доларів США ( в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 10.02. 2012 р. 102065, 14 грн.).

Пеня 15688,67 дол. США ( в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 10.02. 2012 р 125350, 90 грн.).

Всього заборгованості станом на 10.02. 2012 р. 58278,16 доларів США( в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 10.02. 2012 р. 465636,67 грн.);

Простять стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 3219,00 гривень.

31жовтня 2012 року Запорізьким районним судом заочним рішенням було задоволено позовні вимоги позивача.

20 лютого 2013 року до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення від ОСОБА_4. Ухвалою від 04 березня 2013 року заява була задоволена, заочне рішення скасоване та призначено розгляд справи на загальних підставах.

Представник позивача надав суду заяву в яків повідомив, що 29 квітня 2013 року згідно з рішенням загальних зборів акціонерів ОСОБА_7 акціонерне товариство «ЕрстеБанк» перейменовано на ОСОБА_7 акціонерне товариство «Фідокомбанк», який є правонаступником усіх прав та зобов*язань АТ «Ерсте Банк» та просить використовувати назву позивача ОСОБА_7 акціонерне товариство «Фідокомбанк».

Жодних додаткових доказів та документів в ході розгляду справи представник позивача не надавав.

Судом було роз*яснено сторонам, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. Вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили обов*язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи.

Вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.07.2013 року ОСОБА_5 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1,2 ст.355 КК України. А саме в тому, що 21.07.2008 року він примусив ОСОБА_4 виступити поручителем у договорі поруки з банком «Ерсте Банк» на загальну суму 48000 доларів США з погрозою застосування насильства.

04 жовтня 2013 року рішенням Запорізького районного суду було визнано недійсним договір поруки № 014/10614/20328 ПФО від 21.07.2008 року укладений між ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» (на теперішній час ПАТ «ФІДОКОМБАНК»), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Анатоліївною.Рішення суду набрало законної сили.

Представник відповідачки ОСОБА_4 проти задоволення позову категорично заперечував, зазначивши, що позивачем на час розгляду справи не враховані обставини укладання договору поруки, не враховано також те, що цей договорі визнано недійсним.

Окрім того, зазначив, що позивач не повідомив суд про всі обставини укладання договору, всіх учасників договору та невірно зробив розрахунки по заборгованості. Окрім того, представником позивача на неодноразові вимоги суду не було надано розрахунок заборгованості в національній валюті та не представлено суду ліцензію банку. Відповідно до якої банківська установа надавала та мала право надання кредитних коштів у іноземній валюті та має право вимагати повернення коштів від боржників-фізичних осіб саме у доларовому еквіваленті.

Також представником відповідачки зазначено, що банківською установою було суттєво порушено інтереси позичальника та поручителя при укладанні додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 17 серпня 2009 року. Вказану додаткову угоду було підписано ОСОБА_5 В угоді суттєво було змінено умови надання суми кредиту, а саме надання її трьома частками, замість надання цілком. Про вказані умови поручитель не повідомлявся, додаткової угоди не підписував. Яким саме чином проводилося нарахування відсотків при зміні кредитної лінії відповідачам не відомо.

ОСОБА_5 в судове засідання не з*явився, надав суду заяву, в якій просив закінчити розгляд справи за його відсутністю, але надаючи пояснення в попередніх судових засіданнях пояснював, що проти позову заперечує. Зазначав, що відносно нього було відкрите кримінальне провадження, притягнуто до відповідальності, просив представника банку це врахувати, також вказав, що поручитель при укладанні додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 17 серпня 2009 року не була присутня, та про цей договір їй не було відомо. В угоді суттєво було змінено умови надання суми кредиту, а саме надання її трьома частками, замість надання цілком. Про вказані умови поручитель не повідомлявся, додаткової угоди не підписував. Яким саме чином проводилося нарахування відсотків при зміні кредитної лінії відповідачу також не відомо.

Відповідач ОСОБА_5 вважає, що кредитний договір суперечить чинному законодавству, а саме валюта зобов'язання має бути виражена саме у гривні. Крім того, укладення кредитного договору вимагало ліцензії Національного банку України, чого не було зроблено.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

21 липня 2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ « ЕрстеБанк», який перейменований на ПАТ «ФІДОКОМБАНК», був укладений кредитний договір № 014/10614/20328 за умовами якого позивачем було надано ОСОБА_5 кредит в сумі 48000,00 доларів США під 14,50 % річних зі строком кредитування до 20 липня 2018 року. Забезпечення по 5% річних зі строком кредитування до 20 липня 2018 року. Забезпечення по кредиту виступала однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Також в позовній заяві ПАТ «Ерсте банк» зазначає, що в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором гр. ОСОБА_5 по кредитному договору № 014/10614/3/20328, між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 014/10614/3/20328/ПФО від 21 липня 2008 року, згідно якого ОСОБА_4 зобовязалася перед банком відповідати в повному обсязі за своєчасне виконання ОСОБА_5 обовязків за кредитним договором. При цьому, відповідно до договору поруки ОСОБА_5 та ОСОБА_4, у випадку невиконання ОСОБА_5 зобовязань за кредитним договором , відповідають перед банком як солідарні відповідачі в повному обсязі, тобто за основним боргом, оплаті щомісячних процентів та підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки за основним боргом та процентах, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Розрахунок заборгованості надано банком станом на 10.02.2012 року з позначкою, що він зроблено з розрахунку курсу долара США на 10.02.2012 року. Розрахунки заборгованості по кредиту, процентах, пені надані та зроблені в іноземній валюті, що суперечить вимогам цивільного законодавства.

Кредитний договір з фізичною особою укладено 21 липня 2008 року. Пунктом 1.1.1. вказаного договору передбачено надання траншів кредиту в межах ліміту кредитування до 30.07.2008 року 15000 доларів США, до 30.08.2008 року 15000 доларів США. До 30.09.2008 року 18000 доларів США.

При цьому п.3.6 договору зазначено, що забезпеченням договору є однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та порука фізичної особи ОСОБА_4

17 серпня 2009 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 014/10614/3/20328 від 21 липня 2008 року про зміни до п.1.1 договору, тобто про зміну ліміту кредитування. Але про наявність такої угоди та про її умови поручителя позивач не повідомляв.

Твердження банку про достатність попередньої згоди поручителя на зміну умов основного договору є безпідставними, оскільки положення договору поруки не містять інформації про те, що така зміна та доповнення умов основного договору повинні були здійснюватись без повідомлення поручителя, і не свідчать про відмову поручителя від узгодження можливих змін.

Звертаючись з повідомленнями-вимогами про порушення основного зобов*язання або іпотечного договору до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 позивач зазначав суми боргу в іноземній валюті.

Документів, що підтверджують укладання поряд із договором поруки іпотечного договору позивачем не надавалося, та особу, що відповідно до іпотечного договору також відповідає по зобов*язаннях по кредитному договору не залучалося до участі у справі та не зазначається в позові.

Відповідно до виконавчого напису № 1087 від 17.03.2010 року виданного приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 було звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_8 для задоволення вимог стягувача ВАТ «Ерсте Банку» суми боргу (за договором де боржником є ОСОБА_5, а його майновий поручитель ОСОБА_8) в розмірі 420714,07 грн. В постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.11.2011 року, що прийнята старшим державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції зазначено, що борг за виконавчим документом погашений у розмірі 166618,00 гривень. Заборгованість за виконавчим написом № 1087 вчиненим 17.03.2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 складає 254096 грн.07 коп. 01.грудня 2011 року банком отримано свідоцтво про отримання майна, що належало ОСОБА_8 у свою власність.

Яким саме чином вказана сума враховувалася при розрахунках до позовної заяви, чому до участі у справі не залучався майновий поручитель представник позивачу суду пояснити не змогла.

Договору майнового поручительства суду не надавалося за весь період розгляду справи в суді.

Вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.07.2013 року ОСОБА_5 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1,2 ст.355 КК України. А саме в тому, що 21.07.2008 року він примусив ОСОБА_4 виступити поручителем у договорі поруки з банком «Ерсте Банк» на загальну суму 48000 доларів США з погрозою застосування насильства.

04 жовтня 2013 року рішенням Запорізького районного суду було визнано недійсним договір поруки № 014/10614/20328 ПФО від 21.07.2008 року укладений між ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» (на теперішній час ПАТ «ФІДОКОМБАНК»), ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Рішення суду набрало законної сили.

Змінювати або уточнювати позовні вимоги представник позивача не вважав за необхідне, та наполягав на первісних позовних вимогах.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

За ч. 2 ст. 192 ЦК України та ч. 3 ст. 533 ЦК України, іноземна валюта, а також платіжні документи в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається і може використовуватися у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відповідно до статті 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж Декрету.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини, в тому числі і спірні, що виникають під час діяльності банків, регулюються саме цим Законом.

Тому суд дійшов висновку про те, що у банківській діяльності тільки Закон може встановлювати і допускати випадки і порядок використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків за зобов'язаннями на території України.

Таким законом є п. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якому передбачено, що на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати банківські операції пов'язані із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Згідно із ч.1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківська операція пов'язана із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик є кредитною операцією.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк має право здійснювати кредитні операції в іноземній валюті, але на підставі банківської ліцензії, але не надав суду таку ліцензію.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, якщо інше не встановлено договором.

Отже відповідно до виконавчого напису, позивач звернувся за достроковим поверненням позики та сплати процентів ще 17.03.2010 року та частково отримав борг, але про це в розрахунках не зазначив, та також не зазначив на підставі чого проводилося нарахування відсотків після 17.03.2010 року.

Оскільки представник позивача наполягав на розгляді первісних позовних вимог суд дійшов висновку, що вони задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7,10,11,60,61 ЦПК України, ст.ст. 192, 203, 231, 525, 526, 533, 536, 625, 1052 ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність»-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Фідокомбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя І.Б. ГРОМОВА