Провадження 2/0202/4113/2013
16 липня 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючої судді: Слюсар Л.П.
при секретарі : Щіголєвій Л.І.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод у користуванні житлом, виселення, -
У січні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житлом, виселення, посилаючись на те, що з 22.05.2001 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1. 26.12.2003 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Всією сімєю вони проживали у спірній квартирі. 04.02.2005 року шлюб між сторонами було розірвано. Згодом шлюб було укладено повторно. Але з жовтня 2007 року позивачка разом із дочкою проживає у матері, а відповідач продовжує проживати у спірній квартирі, чим створює для позивачки перешкоди у користуванні її майном. У добровільному порядку відповідач не бажає виселитися із спірної квартири. Просила усунути перешкоди у користуванні належною їй на прав власності квартирою № 124, яка розташована по вул. Б. Хмельницького б. 27 у м. Дніпропетровську, шляхом виселення відповідача з цієї квартири.
У червні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця, визнання права власності на квартиру, посилаючись на те, що з серпня 1999 року він почав зустрічатися з відповідачкою, а з січня 2000 року він проживає з відповідачкою однією сімєю та з цього часу вони почали проживати у її матері за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Передова, 167. 02 травня 2000 року у них народилася дочка ОСОБА_4. 20.05.2001 року він взяв у борг у ОСОБА_5 5000 доларів США для придбання квартири. Але 21.07.2001 року позивач виграв у казино гроші і тому повернув ОСОБА_5 борг 23.07.2001 року. Так як на час придбання квартири 22.05.2001 року позивач ще не розірвав шлюб із першою дружиною, то сторони домовилися придбати квартиру для спільного проживання на імя ОСОБА_1 На придбання квартири та на ремонт позивач витратив тільки власні кошти, оскільки відповідачка ніде не працювала, грошових заощаджень не мала. Спільне життя з відповідачкою не склалося і тому шлюб реєструвався двічі 26.12.2003 року та 28.08.2007 року. У жовтні 2007 року відповідачка забрала речі та разом із дочкою пішла жити до своєї матері. Позивач залишився проживати у квартирі, іншого житла він не має. Посилаючись на положення ст.233 ЦК України, позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири, укладений 22 травня 2001 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_1, недійсним в частині покупця та визнати за ним право власності на спірну квартиру.
Ухвалою суду від 03 липня 2008 року було обєднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод у користуванні житлом, виселення та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця та визнання права власності.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2009 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені: визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 22 травня 2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, в частині покупця; визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2009 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2009 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду України від 20 квітня 2011 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2009 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2009 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказано, що суд першої інстанції, помилково застосовуючи положення ч.1 ст.233 ЦК України, та апеляційний суд, застосовуючи ст.57 ЦК УРСР, як підставу для визнання спірного договору купівлі-продажу в частині покупця недійсним, зокрема укладання договору на вкрай невигідних умовах внаслідок збігу тяжких обставин, не звернули увагу на те, що ці правила застосовуються до договорів, безпосередньо вчинених певною особою під впливом тяжких для неї обставин, однак ОСОБА_2 не був стороною спірного договору. Крім того, надані ним розписки, є лише підтвердженням виникнення та припинення його боргових зобовязань перед ОСОБА_7 і не свідчать про те, що саме за ці кошти була придбана спірна квартира.

При новому розгляді справи Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2012 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця та визнання права власності залишена без розгляду. Ухвала сторонами не оскаржувалася.

Заочним Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2012 року скасовано.

При новому розгляді справи представник позивача підтримав позовну заяву та просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Про що свідчать повідомлення про вручення.

Представник Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з серпня 1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримували стосунки, а з січня 2000 року почали проживати однією сімєю. На той час ОСОБА_2 знаходився у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8, шлюб розірвано 12.12.2003 року. 02 травня 2000 року від спільного проживання народилася дочка ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про народження І-КИ № 194684 ( т.2 а.с.7). Батьками дитини є: ОСОБА_2 батько та ОСОБА_1 мати. Згідно з договором купівлі-продажу від 22 травня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованому в реєстрі за № 2713 ОСОБА_1 купила у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1. Право власності за ОСОБА_1 зареєстровано в КП ДМБТІ (т.1 а.с.6). Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано 26 грудня 2003 року, про що свідчить Свідоцтво про реєстрацію шлюбу І-КИ № 205001. Спільне життя не склалося, тому шлюб було розірвано 04.02.2005 року і повторно зареєстровано 28.08.2007 року та повторно розірвано 15 липня 2008 року (т.1 а.с.7-10, т.2 а.с.57). Згідно до довідки ЖБК №121 Старт в квартирі №124 в будинку №27 зареєстровані: ОСОБА_10 і її донька ОСОБА_3 (т.2 а.с.22)

Відповідно до довідки КП ДМБТІ від 07.10.2008 року за №12657 станом на 06.10.2008 року за ОСОБА_2 право власності зареєстровано на частину квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.01.2003 р. управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням за №3/55-03 (т.2 а.с.66).

Згідно до Свідоцтва про право власності на житло від 13.01.2003 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради трикімнатна квартира АДРЕСА_4, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_11 ( т.2 а.с.67).

Відповідно відомостей адресно-довідкового сектору ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований з 19.02.1990 року за адресою: АДРЕСА_5 ( т.3 а.с. 9).

Згідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном.

Дослідивши всі докази по справі, суд приходить до висновку, що відповідач має на праві власності інше житло, а саме квартиру АДРЕСА_6 в якій він зареєстрований з 1990 року, договір оренди житла, а саме квартири АДРЕСА_7 між сторонами не укладався, проживаючи в спірній квартирі оплату за комунальні платежі відповідач не здійснює, проживання відповідача в квартирі, яка належить на праві власності позивачці створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні її майном, в добровільному порядку відповідач виселятися не бажає, внаслідок чого позивачка вимушена проживати у своєї матері, виходячи із вищевикладеного позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України із ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 17 грн.00 коп.

Керуючись : ст.ст.319,321,391 ЦК України, ст.ст.3,7,11, 15, 60,88,169,224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною їй на праві приватної власності квартирою №124, яка розташована по вул. Б. Хмельницького буд.27 у м. Дніпропетровську, шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири №124, яка розташована по вул. Б.Хмельницького буд. 27 у м. Дніпропетровську.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 17 грн.00 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П.Слюсар