Справа № 428/1432/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2013 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді- Посохова І.С.,

при секретарі- Колядінцевій П.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача- Корсунського В.В.,

відповідача- Головач Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа Борівська селищна рада, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа Борівська селищна рада.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що позивачка є рідною дочкою ОСОБА_4, який помер 13.03.1999 року. Після його смерті відкрилось спадкове майно у вигляді житлового будинку № 122 по вулиці Червона у с. Борівське м. Сєвєродонецька Луганської області. Після його смерті мати позивача, ОСОБА_5, спадщину не прийняла та 29.12.2005 року померла. Відповідач також спадщину не прийняла та відмовилася від її прийняття. Пізніше позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4, але їй було відмовлено, оскільки вона пропустила шестимісячний строк звернення із заявою про прийняття спадщини, але вважає, що даний строк пропустила з поважних причин, оскільки вважала, що вступила в управління та володіння спадковим майном та мешкала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи викладене, вона змушена була звернутися з даною позовною заявою до суду.

Відповідачем ОСОБА_3 подано письмове заперечення проти позовної заяви, в якому зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини вона не визнає і вважає їх необгрунтованими, безпідставними та надуманими з огляду на наступне. Позивачка в порушення процесуального закону в тексті позовної заяви не зазначила про наявність поважних причин, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для неї, як спадкоємця, на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Таким чином, оскільки в тексті позовної заяви позивачка не зазначила та не вказала, які ж саме обєктивні причини, повязані з непереборними, істотними труднощами перешкодили їй вчинити дії щодо прийняття спадщини, то вона не може заперечити проти існування чи не існування цих невідомих їй обєктивних причин. Як зазначає позивачка в тексті позовної заяви, їх батько ОСОБА_4 помер 13.03.1999 року. А з даним позовом позивачка звернулася до суду 18.02.2013 pоку, тобто майже через 14 років. У звязку з чим хоче зазначити, що поважними причинами пропущення строку для прийняття спадщини можуть бути визнані лише такі обставини, які, по-перше, є обєктивно непереборними, а, по-друге, не залежать від волевиявлення сторони та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами. На її погляд, таких обєктивно непереборних обставин, які не залежали від волевиявлення позивачки та перешкоджали їй упродовж 13 років вчинити певні дії, обєктивно не існувало та й не могло існувати.

Зазначений позов є надуманим та таким, що предявлений з однією метою - позбавити її права на батьківську спадщину з огляду на наступне. За життя їх батькам: батькові ОСОБА_4 та матері ОСОБА_6 разом на праві приватної власності належав будинок, розташований за адресою смт. Борівське, вул. Червона, 7, в якому їх батьки проживали разом. Оскільки їх батьки інших спадкоємців першої черги, крім неї та її сестри-позивачки у справі, не мали, то зазначений батьківський будинок вона мала успадкувати з сестрою в рівних частках, тобто кожному по 1/2 частині будинку. 13.03.1999 р. помер їх батько ОСОБА_4. У звязку з чим відкрилася спадщина на 1/2 частку зазначеного вище будинку, що належала її батькові. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР, який був чинним на час смерті їх батька, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Їх мати жила разом з їх батьком в спірному будинку і після смерті батька фактично вступила в управління та володіння спірним будинком. Отже їх мати після смерті їх батька одноособово прийняла всю спадщину, тобто 1/2 частку спірного будинку. Що стосується прийняття нею та її сестрою спадщини після смерті їх батька, то ані вона, ані її сестра спадщину не прийняли, з огляду на наступне. Їх батьки інших спадкоємців першої черги, крім неї та її сестри, не мали, а тому вони у будь-якому разі успадкували би батьківський будинок в рівних частках, тобто кожному по 1/2 частки будинку. У звязку з чим вони, виходячи з моральних засад та фінансових витрат домовилися за життя їх матері не оформляти на себе частку спадщини їх батька, а вже після смерті їх матері поділити будинок порівну і оформити на себе спадщину в рівних частках. А тому саме внаслідок зазначеної домовленості вона та її сестра після смерті батька, враховуючи, що їх мати була жива і продовжувала мешкати в спірному будинку, не прийняли спадщину. Разом з тим, після смерті їх матері її сестра, всупереч їхньої домовленості, намагається повністю заволодіти будинком батьків шляхом предявлення позову у даній справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені у позовній заяві та просила суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_4, померлого 13 березня 1999 року, в три місяці. Суду пояснила, що зі своїм чоловіком ОСОБА_7 вона стала мешкати з 1995 року, намагалися жити без шлюбу, але життя не склалося, потім вирішили зареєструвати шлюб у надії, що наладиться життя. В 1998 році вони зареєстрували шлюб, але у листопаді 1998 року вони сильно посварилися і її батько з матірю приїхали та забрали її до себе додому, після чого вона хоч і була зареєстрована за адресою смт. Борівське. вул. Дімітрова, 62, але фактично з того часу вона проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. У будинку по вулиці Димитрова проживає її дочка. 13 березня 1999 року помер її батько, а потім у 2005 році її мати. Вона мешкала з батьками з листопада 1998 року по теперішній час та вважала, що вона є спадкоємцем, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном, живе у цьому будинку та веде господарство за вказаною адресою.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені у позовній заяві та просив суд визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_4, померлого 13 березня 1999 року, в три місяці та пояснив, що 13 березня 1999 року помер батько позивача ОСОБА_4 Після смерті відкрилось спадкове майно у вигляді житлового будинку № 122 по вулиці Червона у с. Борівське, м. Сєвєродонецька. Відповідач спадщину не прийняла та відмовилася від її прийняття, про що свідчить її заява, яка є в матеріалах справи. Позивач вважала, що фактично прийняла спадщину після батьків, як передбачало законодавство, діюче на той момент, оскільки постійно вела з ними спільне господарство, спільно проживала як до, так і після смерті та не знала, що потрібно звернутися до нотаріуса за відповідним оформленням документів.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, просила їх залишити без задоволення, суду пояснила, що вона така ж рідна дочка батьків і теж спадкоємиця, позивач та відповідач утворили свої родини та пішли з оселі батьків. Жодного дня позивач не жила з батьками, тому що ніхто з трьох дітей не жив з ними. Останні півтора року до смерті матері вона жила з нею, провела газ. Позивач була зареєстрована за адресою чоловіка. На день смерті батьків ніхто з дітей за їх адресою зареєстрований не був. Коли помер її батько, вона написала заяву про відмову від прийняття спадщини, а коли померла мати, то вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Вона вже три роки судиться з позивачем з приводу розділу спадщини. Позивач тримає документи на спадщину у себе, тому вона не має можливості в законному порядку прийняти спадщину. Вона у державного нотаріуса ОСОБА_8 відновлювала необхідні документи для прийняття спадщини. Для оформлення технічного паспорту на спадкове домоволодіння приїжджали робітники БТІ, але позивач їх не впустила. Суддя Кордюкова Ж.І. відмовила їй в позові про визнання права спадкування на 1/2 частку, тому що не було документів на спірне домоволодіння.

Представник третьої особи Борівської селищної ради міста Сєвєродонецька в судове засідання не зявився, до суду подав письмову заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що позивач є його дружиною, але вони давно разом не проживають. У 1998 році вони дуже посварилися з позивачкою і він вигнав її з дому. Потім за нею приїхали батьки, забрали її та її речі і вона поїхала мешкати до батьків на адресу: м. Сєвєродонецьк, с. Борівське, вул. Червона, 122. Зараз вони спілкуються, але разом не живуть, шлюб не розривали, оскільки це нікому не заважає. Позивач і зараз мешкає за адресою: с. Борівське, вул. Червона, 122.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що позивач завжди мешкала за адресою: м. Сєвєродонецьк, с. Борівське, вул. Червона, 122, а коли вийшла заміж, то стала мешкати з чоловіком за адресою: м. Сєвєродонецьк, с. Борівське, вул. Колгоспна. Ще в 1998 році батьки позивача були живі, вони забрали її від чоловіка, оскільки вони тоді дуже посварилися і вона стала жити за адресою: м. Сєвєродонецьк, с. Борівське, вул. Червона, 122 , де й живе по теперішній час. По вулиці Димитрова у с. Борівське позивачка купила домоволодіння, там живе зараз її дочка.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (18.07.1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 550 ЦК Української РСР (18.07.1963 р.) строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження серії ЯД № 256991, виданого 10.04.1953 року Борівським селищним ЗАГС Лисичанського району Ворошиловградської області, ОСОБА_10 народилася 27 березня 1953 року в с. Борівське Лисичанського району Ворошиловградської області, про що зроблено відповідний запис № 58, батьком якої записаний ОСОБА_4, а матірю ОСОБА_6.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕД № 264595, виданого 16.02.1974 року Борівською селищною радою Лисичанського району Ворошиловградської області, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 16.02.1974 року зареєстрували шлюб у с. Борівське, Лисичанського району Ворошиловградської області, про що зроблено відповідний запис № 16. Прізвище дружини після одруження ОСОБА_11.

Згідно свідоцтва про одруження серії 1-ЕД № 023924, виданого 17.11.1998 року Борівською селищною Радою міста Сєвєродонецька Луганської області, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 17.11.1998 року зареєстрували шлюб у с. Борівське міста Сєвєродонецька Луганської області, про що зроблено відповідний запис № 18. Прізвище дружини після одруження ОСОБА_7.

Згідно свідоцтва про смерть (виданого повторно) серії 1-ЕД № 248128, виданого 06 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, 13 березня 1999 року помер ОСОБА_4, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 32.

Згідно свідоцтва про смерть (виданого повторно) серії 1-ЕД № 062882, виданого 23 травня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, 29 грудня 2005 року померла ОСОБА_6, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 116.

Згідно заяви ОСОБА_3 на імя державного нотаріуса Сєвєродонецької державної нотаріальної контори від 25 січня 2001 року, ОСОБА_3 пропустила строк прийняття спадкового майна та за його встановленням в міський суд звертатися не буде.

Згідно листа № 1533 від 09.12.2010 року, наданого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_13 на імя Сєвєродонецького міського суду Луганської області, Перша Сєвєродонецька державна нотаріальна контора просить розглянути питання про встановлення строку прийняття спадщини, передбаченого ст.ст. 1268-1270 Цивільного кодексу України гр. ОСОБА_1 після смерті гр. ОСОБА_4, померлого 13 березня 1999 року.

Згідно довідки від 15.01.2013 року, виданої депутатом Борівської сільської ради ОСОБА_14, ОСОБА_1 з 1998 року без реєстрації фактично проживала і проживає на даний момент за адресою: м. Сєвєродонецьк, с. Борівське, вул. Червона, 122. Комунальні послуги сплачує за даною адресою та веде присадибне господарство.

Згідно з копією договору № 73-13-08 від 06.09.2007 року ОСОБА_1, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, та ТОВ «ЛЕО» уклали договір про користування електричною енергією за вказаною адресою.

Згідно з копією договору № 2921 від 21.03.2012 року ОСОБА_1, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, та Сєвєродонецьке МРУЕГГ ПАТ «Луганськгаз» уклали договір про надання населенню послуг з газопостачання за вказаною адресою.

Як видно з пояснень позивача, вона пропустила строк для прийняття спадщини у звязку з тим, що з часу відкриття спадщини фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, у відповідності до діючої на той момент ст. 549 ЦК Української РСР (18.07.1963 р.), і не знала, що крім цього вона повинна ще й подати заяву про прийняття спадщини, а тому на сьогоднішній день є спадкоємцем, бажаючим прийняти спадщину. Такі пояснення позивача підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9, а також довідкою від 15.01.2013 року, виданою депутатом Борівської сільської ради ОСОБА_14, що підтверджує факт проживання позивача за місцем знаходження спадкового майна з часу відкриття спадщини. Крім того, позивачем надані копії договорів про користування електричною енергією, про надання населенню послуг з газопостачання та копії квитанцій про оплату цих послуг, що також підтверджують факт проживання позивача у будинку за адресою с. Борівське, вул. Червона, 122.

Враховуючи вищевказані докази, суд не може прийняти до уваги твердження відповідача про те, що позивачка ніколи не мешкала за цією адресою, оскільки, окрім своїх пояснень та письмових заперечень, доказів на підтвердження своїх слів відповідач суду не надала. Крім того, з письмових заперечень відповідача вбачається, що зазначений позов є надуманим та таким, що предявлений з однією метою - позбавити її права на батьківську спадщину. Однак, як зазначено у тому ж запереченні та підтверджується заявою ОСОБА_3 на імя державного нотаріуса Сєвєродонецької державної нотаріальної контори від 25 січня 2001 року, відповідач сама добровільно відмовилась від прийняття спадщини, а тому суд не вбачає у предявленні даного позову порушення позивачем прав відповідача на батьківську спадщину.

Що стосується тверджень відповідача про те, що з даним позовом позивачка звернулася до суду майже через 14 років після смерті батька, суд вважає, що дійсно пройшов достатньо великий строк, у який позивачка могла звернутися з заявою до нотаріуса, однак, враховуючи той факт, що відповідачка 25 січня 2001 року відмовилась від прийняття спадщини і в даному випадку заперечує проти позову із принципу якщо не мені, то нікому, а інших спадкоємців у померлого ОСОБА_4 окрім позивача немає, суд вважає, що неподання заяви про прийняття спадщини позивачем у звязку з фактичним вступом в управління та володіння спадковим майном, можна вважати поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що причина пропуску позивачем строку для прийняття спадщини є поважною, у звязку з чим вважає за можливе позов задовольнити, визначивши позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в три місяці з дня набрання цим рішенням законної сили.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 549, 550 ЦК Української РСР (18.07.1963 р.), п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа Борівська селищна рада, задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_4, померлого 13 березня 1999 року, в три місяці з дня набрання цим рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ І.С. ПОСОХОВ