Справа № 466/2-387/11 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/3215/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.

з участю секретаря Рванцової О.О.

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 31 січня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_4 у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, Львівської міської ради, Шевченківської районної адміністрації цієї ради, про реальний поділ будинку та зняття його з балансу -,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась з позовом у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, Львівської міської ради, Шевченківської районної адміністрації цієї ради, з врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про поділ в натурі спільного коридора, горища, підвалу та будинку №32, що на вул. Городницькій у м. Львові, в цілому між ОСОБА_4. ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3Г, ОСОБА_6; зобовязання Львівської міської ради зняти вказаний будинок з балансу та передачу позивачам за актом приймання-передачі ту реальну частину будинку, яка їм буде виділена згідно рішення суду у цій справі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 є співвласниками однокімнатної квартири №2 у спірному будинку. Даний будинок є двохквартирним. Співвласниками квартири №1 цього будинку є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Через неприязні стосунки з сусідами позивач має намір поділити в натурі спільне майно: коридор, горище та підвал, облаштувавши ще один вхід до будинку з метою отримання повністю окремих помешкань з коридором, горищем та підвалом. Окрім цього, позивач як власник кварти №2 , звернулась із відповідною заявою у Львівську міську раду з проханням зняти даний будинок з балансу міської ради. Однак їй було відмовлено, відмова мотивована тим, що необхідна згода власників іншої квартири, тобто ОСОБА_3 і ОСОБА_6 За таких обставин позивач вимушена звернутись до суду. Просить позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 31 січня 2013 року позов задоволено частково. Ухвалено поділити будинок 32 на вул.Городницькій у м.Львові в натурі, відповідно до варіанту, зазначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 263/264 від 31 жовтня 2012 року, виділивши співвласникам квартири № 1 ОСОБА_3, ОСОБА_6 у власність наступні приміщення: підвал під літ. Пд. 1,11; площею 7,9 кв.м. У будинку під літ. А-1 - коридор під літ. 1-1, площею 2,2 кв.м. - житлову кімнату під літ. 1-2 площею 13,9 кв.м., житлову кімнату під літ. 1-5 площею 6,7 кв.м., коридор під літ. II площею 7,7 кв.м. У прибудові: під літ. а-1 - коридор під літ.1 площею 2,25 кв.м., кухню під літ. 1-3 площею 6,4 кв.м., санвузол під літ. 1-4 площею 3,0 кв.м. Співвласникам квартири № 2 ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 виділено у власність наступні приміщення: підвал під літ. Пд. III; площею 12,8 кв.м. У будинку під літ. А-1 - житлову кімнату під літ. 1-2 площею 14,6 кв.м. У прибудові під літ. а-1 - коридор під літ.І площею 2,25 кв.м., кухню під літ.2-2 площею 6,7 кв.м., санвузол під літ. 2-3 площею 3,2 кв.м. У решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 1669,50 грн. судового збору, стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 1720,50 грн. судового збору.

Додатковим рішенням цього суду від 14 лютого 2013 року ухвалено поділити спірний будинок відповідно до визначеного експертизою варіанту з виділенням співвласникам квартири № 2 у власність приміщення мезоніну під літерою Мз. 2-5 площею 11,7 кв.м.

Рішення оскаржили ОСОБА_3 і ОСОБА_6 Посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, вказують, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. При вирішенні питання про поділ будинку суд не визначив часток кожного з учасників спільної власності. Оскаржуваним рішенням погіршуються їх (апелянтів) житлові права, оскільки при вказаному поділі будинку передбачено його переобладнання, яким з повноцінної кімнати утворюється житлове приміщення без вікна. Улаштування дверей не погоджено із органом місцевого самоврядування та технічними службами, оскільки передбачає перенос опалення. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

ОСОБА_9, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскільки суд першої інстанції в частині задоволеної позовної вимоги зробив свої висновки без належних підстав, справу у зазначеній частині вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог та наданих на їх обґрунтування доказів; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду в цій частині погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України) .

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення у зазначеній вище частині цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що власниками квартири №2 у будинку № 32 на вулиці Городницькій у місті Львові є ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Власниками квартири № 1 у зазначеному будинку є апелянти.

Між власниками квартир у зазначеному будинку виник спір щодо користування ним, який в добровільному порядку не вирішено, тобто домовленості про порядок володіння та користування будинком, про поділ його в натурі, не досягнуто. Для визначення можливих варіантів реального розподілу будинку між власниками квартир проведено судову будівельно-технічну експертизу, якою визначено можливий варіант поділу будинку між власниками квартир, який суд першої інстанції вважав прийнятним. Суд виходив з міркувань доцільності такого варіанту розподілу житлового будинку, оскільки відбудеться у подальшому роздільне користування власників квартир будинком.

Відповідно до запропонованого експертизою варіанту розподілу будинку відповідачу для відособленого користування квартирою необхідно здійснити перепланування, яке передбачає улаштування дверей на місці вікна, улаштування перегородки. Внаслідок цього площа житлової кімнати у квартирі № 1 зменшується на 2,2 кв.м, ця кімната втрачає вікно.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Стаття 364 ЦК України передбачає, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Разом з тим основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є чинною для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно (право володіння, користування та розпорядження), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею і на свій розсуд, незалежно від волі інших осіб. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник не може використовувати своє право власності на шкоду правам інших громадян.

Згідно з вимогами ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Дозвіл на переобладнання та перепланування належної апелянтам квартири відсутній. Перепланування належної їм квартири передбачає зменшення житлової площі однієї з кімна, не відповідатиме санітарно-технічним вимогам щодо житлової кімнати. Ухвалюючи рішення про задоволення вимоги про поділ будинку з проведенням такого перепланування, суд першої інстанції залишив ці обставини поза увагою, з чим погодитися не можна.

Судом мотивовано відмовлено у задоволенні позовної вимоги про зобовязання міської ради зняти спірний будинок з балансу місцевих рад. При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду в цій частині відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів. З такими висновками суду слід погодитися, оскільки в цій частині ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду під час ухвалення рішення обєктивно вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та визначити якими доказами вони підтверджувалися.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині задоволеної вимоги про поділ будинку між співвласниками квартир, що знаходяться в ньому, не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави 1720,50 грн. судового збору підлягає скасуванню. В решті оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 88, 303, п.п.1, 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 31 січня 2013 року в частині задоволення вимоги про поділ будинку № 32 на вулиці Городницькій у місті Львові між співвласниками квартир у цьому будинку - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 31 січня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_3 в дохід держави 1720,50 грн. судового збору скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: