Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2013 року м. Кривий Ріг

Жовтневій районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

Головуючого , судді: Водоп'янова С.М.,

при секретарі : Комарчук С.М.

розглянувши за участю позивачки ОСОБА_2, представника Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_3 у відкритому судовому засіданні у залі суду міста ОСОБА_1 цивільну справу за позовом, -

ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва, -

В С Т А Н О В И В ;

Позивачка ОСОБА_2 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок трудового каліцтва.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка ОСОБА_2 суду зазначила, що з 14.04.1999 року по 30.05.2005року вона працювала робітником виробничих бань служби електромеханіків автотранспортного цеху № 2 Центрального ГЗК.

30 травня 2005року вона була звільнена з роботи у зв'язку з встановленням їй другої групи інвалідності в результаті отриманої виробничої травми. Вказану виробничу травму вона отримала при виконанні трудових обов'язків, виконуючи роботу прибиральниці, знаходився на робочому місці, в приміщенні для переодягання та душових кабін АТЦ-2 ПАО ЦГЗК. Оглянувши металеві шафи для зберігання одягу на поверхні однієї з шаф вона побачила взуття та деяке сміття та стала ногами на лаву-консоль вагою близько 350 кг., що неодноразово робила раніше в даному приміщенні. Лава почала падати на неї. Вона намагалась втримати руками металеву шафу. Однак їй це не вдалося зробити, вона впала на бетонну підлогу забивши задню частину тулубу та голову, а шафа придавила їй нижню частину тазу, з пошкодженнями кісток тазу, суглобів, переломів шийки стегна, травм внутрішніх органів. Причиною цього нещасного випадку було те, що металева шафа в порушення правил техніки безпеки не була закріплена після ремонту приміщення бані.

Внаслідок проведеного службового розслідування, винною у завданні шкоди її здоровю визнана адміністрація підприємства АТЦ- 2 ПАО ЦГЗК і тому відповідач в справі повинен нести відповідальність за безпеку на робочому місці робітників підприємства.

Внаслідок нещасного випадку, що стався з нею, були складені відповідні акти № 3 та № 5 від 08.06.2008 року. Вказані акти з приводу отриманої нею виробничої травми було змінено рішенням Жовтневого районного суду, адже лікарі 8-ї міськлікарні намагались всіляко приховати отримані нею травми з самого початку при видачі епікризу із стаціонарного травматологічного відділу.

Заявлену моральну шкоду позивачка обґрунтовувала наступними доказами;

З 03.09.2003року по 05.08.2004 року вона знаходилась на амбулаторному лікуванні у 8 та 16 міськлікарнях заліковуючи отримані в результаті нещасного випадку травми. До нещасного випадку вона не перебувала на обліку у жодного лікаря. Знаходячись в тяжкому стані вона не мала можливості самостійно пересуватись, відчувала сильний фізичний біль який відчуває до сих пір. Крім того, вона має патології отримані після виробничої травми. Також, нею отримано психологічну травму від лікарів 3-ї міськлікарні, яка полягає в заміні лікування гормональними препаратами, що є порушенням дисбалансу організму, а це є дуже складний стан здоров'я. Намагаючись вирішити питання вона звернулась до місцевого відділу охорони здоровя та отримала формальну відповідь. Після цього, нею було написано листа до Міністерства охорони здоров'я України отримавши також формальну відповідь.

Позивач раніше довіряла лікарям місцевих лікарень, але як виявилось вони не лікують духовний стан, лише наслідки травм, до того ж - некваліфіковано, тому що організм це є саморегулююча система.

Внаслідок нещасного випадку та некваліфікованих дій лікарів стосовно лікування та неправильного оформлення документів, що перешкоджає їй отримувати необхідні кошти для фізичного, духовного лікування, соціальної підтримки внаслідок отриманої виробничої травми яка сталась 09.10.2003 року.

Позивачка вважає, що належними доказами, зазначеними вище, вина відповідача підтверджена, тому вона просить суд постановити рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства Центрально-гірничозбагачувальний комбінат на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 гривень, а судові витрати покласти на відповідача.

Представник відповідача в справі - Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_3, позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав у повному обсязі, та суду зазначив, що вимоги позивачки про відшкодування їй моральної шкоди є безпідставними.

Він суду зазначив, що згідно зі статтями 1, 21, 28, 34 зазначеного Закону ( в редакції 26.09.2007 року) в разі настання страхового випадку, а саме; з часу встановлення втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, відшкодування шкоди відноситься до обов'язку Фонду, а не роботодавця.

Відповідно до ст. 46 цього Закону - Фонд соціального страхування від нещасних випадків провадить збір та акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування. Фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків здійснюється за рахунок внесків роботодавців; для підприємств - з віднесенням на валові витрати виробництва, для бюджетних установ та організацій - з асигнувань, виділених на їх утримання та забезпечення. Кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються виключно за їх прямим призначенням і немає норми Закону, яка передбачає такий обов'язок роботодавця поряд з Фондом (чи окремо від нього), оскільки параграф 2 глави 82 ЦК України про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, не поширюється на випадки, які виникли на виробництві із застрахованими особами.

Рішенням Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1, від 01 березня 2006 року, позивачці ОСОБА_2 за її позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування … була відшкодована моральна шкода останнім і з ВВДФСС на її користь стягнуто 16 600 гривень. Ця сума ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області була зменшена. Тобто вимоги позивачки ОСОБА_2 стосовно відшкодування їй моральної шкоди внаслідок отриманої травми на виробництві вже відшкодовані.

Тому представник відповідача в справі просив суд відмовити позивачці у задоволені позову.

Суд, заслухавши позивачку та представника відповідача в справі, дослідивши письмові докази, долучені до справи, вважає що позовні вимоги ОСОБА_2 не можуть бути задоволеними з наступних підстав;

Суд вважає, що позивачкою у справі не обґрунтовано предявлено позов до ПАТ «ЦГЗК» і нею не доведено, що саме відповідач в справі повинен відшкодувати їй моральну шкоду.

Судом встановлено, що 30 травня 2005року позивачка в справі ОСОБА_2 / її дошлюбне призвіще Моргай / була звільнена з роботи у зв'язку з встановленням їй другої групи інвалідності в результаті отриманої нею виробничою травмою. Вказану виробничу травму вона отримала при виконанні трудових обов'язків, виконуючи роботу прибиральниці у приміщенні для переодягання та душових кабін АТЦ-2 ПАО ЦГЗК. Вона, 09 жовтня 2003 року, як зазначено в акті розслідування нещасного випадку від 03 червня 2008 року, у порушення вимог п.3.1 Інструкції з охорони праці для прибиральника виробничих приміщень, не використала допоміжні засоби для прибирання шаф, стала ногами на лавку консоль, внаслідок чого шафа упала и травмувала її.

Їй було завдано тілесні ушкодження, згідно редакції, викладеній у рішенні Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1 від 24 березня 2008 року, у вигляді; закритого перелому лонної і сідничих кісток зліва, із задовільним стоянням відламків, часткового пошкодження лівого крестцово-подвздошного зчленування, лівобічної посттравматичної люмбоішлігії, початкові явища деформуючого спондильозу н/грудного і поясничного відділів позвінка, посттравматичний стрес.

Таким чином, твердження позивачки ОСОБА_2 у позові, що у даному випадку встановлена тільки вина відповідача у завданні шкоди її здоровю, є неспроможним твердженням. А доводи, зазначені нею стосовно її поганого лікування лікарями 8-ї та 16-ї лікарень міста ОСОБА_1 , та отримання нею від лікарів 3-ї міськлікарні психологічної травми, не стосуються суті її позовних вимог до відповідача ПАТ «ЦГЗК».

Первинно ОСОБА_2 / дошлюбне призвіще якої - Моргай / рішенням МСЕК 21 квітня 2004 року було встановлено 2 групу інвалідності та 10 % втрати працездатності. Після чергового огляду 30 травня 2005 року було встановлено у звязку з трудовим каліцтвом 25 % втрати праце здатності і група інвалідності була підтверджена.

Саме у 2005 році ОСОБА_2 / яка мала тоді призвіще Моргай / звернулась з позовом до Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1 і просила стягнути з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування… на її користь у відшкодування моральної шкоди 66 400 гривень. Рішенням суду від 03 березня 2006 року позов Шейко /Моргай/ М.М. було задоволено частково і стягнуто на її користь з відділення Фонду 16 600 гривень.

Таким чином, рішенням суду позивачці ОСОБА_2 було вже відшкодовано моральну шкоду Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування…. /ВВДФСС/

Згідно вимог пункту - 3 ст. 34 Закону України „ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку па виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відшкодовувати моральну шкоду застрахованим особам повинно було, позиваючи з 01 квітня 2001 року, відповідно Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті ОСОБА_1.

І лише після змін, внесених до вказаного закону, N 717-V ( 717-16 ), від 23.02.2007 року частину третю ст.. 34 було виключено і з цього часу моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець.

Позивачка в справі суду стверджувала, що стан її здоровя з 2005 року значно погіршився і вона надала у підтвердження цього доказу суду довідку МСЕК від 21 квітня 2010 року, де зазначено, що їй встановлена друга група інвалідності і 25 % втрати працездатності безстроково.

Однак у цій довідці зазначено, що друга група інвалідності їй визначена у звязку з загальним захворюванням, а не внаслідок виробничої травми.

Таким чином, суд визначає, що з часу її первинного звернення до суду у 2005 році, і до цього часу стан її здоровя не змінився. Як у 2005 році та і у 2010 році їй було встановлено - друга група інвалідності і 25 % втрати працездатності.

Крім того, ОСОБА_2 пройшла первинний медичний огляд у квітні 2004 році і саме тоді їй вперше було визначено втрату працездатності і група інвалідності. На цей час, згідно ч.3 ст. 34 Закону України „ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку па виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відшкодовувати моральну шкоду застрахованим особам повинна була Виконавча дирекція Фонду, а не роботодавець. І тільки після змін, внесених до вказаного закону, N 717-V ( 717-16 ) від 23.02.2007 року частину третю ст.. 34 було виключено і з цього часу моральну шкоду повинен відшкодовувати застрахованим особам роботодавець. Оскільки право на відшкодування моральної шкоди у позивачки в справі виникло до 23 лютого 2007 року, то вона в разі погіршення стану її здоровя повинна була звертатись не до ПАТ «ЦГЗК», а до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань … /ВВДФСС/.

Таким чином, позивачкою в справі не вірно визначений відповідач в справі, а тому її позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У відповідності зі ст.16, 23, 1167, 1168 Цивільного Кодексу України, ст. 4 Закону України "Про охорону праці", ст.. 34 Закону України „ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку па виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", ст. 10,11,60, 212-214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В ;

Відмовити у повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок трудового каліцтва.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга усіма учасниками процесу на протязі 10 днів, з дня виготовлення судом повного тексту цього рішення, в палату з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1.

Суддя: ОСОБА_4