Дата документу 07.11.2013
справа № 320/9712/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2013 року. м.Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Купавської Н.М.,

при секретарі Гостіщевій Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області та ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2 та Мелітопольська кредитна спілка кадрових військовослужбовців запасу «Товариство «Взаємний кредит», про звільнення з-під арешту майна та зобовязання виконати певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить звільнити з-під арешту та заборони на відчудження житловий будинок №66 по вул.Л.Українки м.Мелітополі та земельну ділянку за даною адресою, арешти накладені постановою відділу ДВС Мелітопольського МУЮ від 08 лютого 2013 року. Крім того, позивач просить зобов'язати головного державного виконавця ВДВС Мелітопоольського міськрайонного управління юстиції вжити всіх необхідних заходів, направлених на внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про звільнення з-під арешту житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: вул.Л.Українки,66 в м.Мелітополі. При цьому позивач зазначає, що 25.04.2008 року АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 уклали рамкову угоду №8, відповідно до якої банк зобовязався здійснювати кредитування ОСОБА_2 на суму 500000 доларів США строком на 120 місяців. В забезпечення виконання даних зобовязань 29.04.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки, відповідно до якого вона передала в іпотеку житловий будинок №66 по вул.Л.Українки м.Мелітополі та земельну ділянку, площею 715,36 кв.м., кадастровий номер №:02:025:0067, за даною адресою. Рішенням суду від 30.10.2012 року було задоволено позовні вимоги банку та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за рамковою угодою в сумі 207361 грн. 58 коп. При примусовому стягненні даної суми державним виконавцем ВДВС 08.02.2013 року та 18.04.2013 року було накладено арешт на майно, яке було виявлено у боржника ОСОБА_1, а саме: житловий будинок №66 по вул.Л.Українки м.Мелітополі та земельну ділянку, площею 715,36 кв.м., кадастровий номер №:02:025:0067 за даною адресою, а також житловий будинок №64 по вул.Л.Українки м.Мелітополі та земельні ділянки, площею 404,6 кв.м. та 386,22 кв.м. за даною адресою. Однак, на даний час позивач бажає скористатися своїм переважним правом на задоволення своїх вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно, але накладені арешти перешкоджають задовольнити вимоги банку.

Згодом позивач уточнив позовну заяву та просить скасувати арешти та заборону відчуження на вищевказані будинок та земельну ділянку, а також зобовязати державного виконавця винести постанову про зняття арештів та внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на ці обєкти.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги за первісним позовом і просить їх задовольнити.

Представник відповідача головний державний виконавець ВДВС Мелітопольського МУЮ ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала, вказуючи, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження по виконавчому листу виданому Мелітопольським міськрайонним судом щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в солідарному порядку суми боргу за кредитним договором в розмірі 207361 грн. 58 коп. та зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Мелітопольської КС «Товариство взаємний кредит» на загальну суму 579636 грн. 46 коп. Під час проведення виконавчих дій нею було встановлено, що у боржника ОСОБА_1 наявне майно: житловий будинок №66 по вул.Л.Українки м.Мелітополі та земельна ділянка, площею 715,36 кв.м., кадастровий номер №:02:025:0067 за даною адресою, а також житловий будинок №64 по вул.Л.Українки м.Мелітополі та земельні ділянки, площею 404,6 кв.м. та 386,22 кв.м. за даною адресою. Згідно заяви про відкриття виконавчого провадження, поданого представником банку, стягувач повідомив про наявне іпотечне майно у боржника та просив накласти арешт на все його майно, що і було зроблено держвиконавцем. Зазначає, що діяла в межах своїх повноважень, пріоритет заставодержателя порушений не був, а посилання позивача на ч.3 ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження» є безпідставними, оскільки стягувач і іпотекодержатель збігаються в одній особі, а отже посилання на дану норму закону безпідставне. Оскільки інше майно боржника є предметом застави інших кредиторів, зняття арешту зі спірного майна може привести до неможливості стягнення заборгованості з боржниці ОСОБА_1 на користь держави у вигляді виконавчого збору у розмірі 20736 грн. 16 коп., а відділ ДВС понесе збитки у вигляді несплачених витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у розмірі 61 грн. 66 коп. Крім того, вважає, що відповідачем по даній справі повинні бути боржники, а ВДВС виступати в якості третьої особи. У разі незгоди з діями державного виконавця передбачається подача скарги на дії держвиконавця в порядку ст.ст.383-385 ЦПК України, а тому просить в позові відмовити.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі на підставах, зазначених позивачем у позові.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги також визнали в повному обсязі.

Представник третьої особи Мелітопольської КС «Товариство «Взаємний кредит» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений під розписку. Однак, від них надійшла заява про слухання справи в їх відсутність, просять винести рішення на розсуд суду.

В якості третьої особи судом було залучено ПАТ Дельта банк», яке належним чином було повідомлене про час слухання справи. Але, 25 жовтня 2013 року заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду, за яким було видано виконавчий лист і він ввійшов до зведеного виконавчого провадження, скасовано. А тому, заінтересованість ПАТ Дельта банку у даному випадку відсутня, відсутня і необхідність в залученні його в якості третьої особи.

Вислухавши сторони, третю особу та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що 25.04.2008 року АТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк», та ОСОБА_5 уклали рамкову угоду №8, відповідно до якої банк зобовязувався здійснювати кредитування останнього на суму 500000 доларів США строком на 120 місяців /а.с.4-5/. В забезпечення виконання даних зобовязань 29.04.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки, відповідно до якого вона передала в іпотеку житловий будинок №66 по вул.Л.Українки м.Мелітополі та земельну ділянку, площею 715,36 кв.м., кадастровий номер №:02:025:0067 за даною адресою, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек /а.с.6-8, 9-10/. Рішенням суду від 30.10.2012 року було задоволено позовні вимоги банку та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість в сумі 207361 грн. 58 коп. /а.с.11/.

Постановою держвиконавця ВДВС Мелітопольського МУЮ 08.02.2013 року та 18.04.2013 року було накладено арешт на майно боржниці ОСОБА_1, а саме: житловий будинок №66 по вул.Л.Українки м.Мелітополі та земельну ділянку, площею 715,36 кв.м., кадастровий номер №:02:025:0067 за даною адресою, а також житловий будинок №64 по вул.Л.Українки м.Мелітополі та земельні ділянки, площею 404,6 кв.м. та 386,22 кв.м. за даною адресою. /а.с.12-13/. Державним виконавцем 02.08.2013 року внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо арешту та заборони на відчуження вищезазначеного будинку та земельної ділянки /а.с.14-17/.

Однак, як вбачається з оглянутого у судовому засіданні виконавчого провадження, 22 січня 2013 року заява про відкриття виконавчого провадження надійшла до ВДВС від стягувача АТ «ПроКредит Банк», в якій останній повідомляв про наявне у боржниці ОСОБА_1 майно, яке є в іпотеці банку та просив з метою забезпечення виконання рішення про майнове стягнення накласти арешт на все наявне майно боржника та оголосити заборону на відчуження. Виконавчий лист до заяви був доданий /а.с.45-46/. На виконання вимог ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем 24.01.2013 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, щодо стягнення з боржників суми 207361 грн. 58 коп. на користь банку /а.с.47/. Крім того, у зв'язку з невиконанням в добровільному порядку вимог ВДВС 31.01.2013 року було винесено постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 20736 грн. 16 коп. та витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій в сумі 61 грн. 66 коп. /а.с.48-49/.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.33 зазначеного закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з договору іпотеки, розділом 6 було передбачено випадки набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки, а також підстави які може обрати банк для такого звернення /а.с.7.

Однак, ні одним із способів зазначених в договорі іпотеки банк не скористався. Більш того, 22 січня 2013 року представником банку ОСОБА_6 було подано заяву про прийняття до виконання виконавчого листа щодо стягнення з боржників заборгованості за кредитним договором, де було вказано усі відомі банку відомості відносно майна боржника, де чітко вказано житловий будинок №66 по вул.Л.Українки в м.Мелітополі, а також земельна ділянка за цією адресою та інше майно. В даній заяві (п.3) представник банку просив накласти арешт на все наявне майно боржника та оголосити заборону на його відчуження, а також вживати усі інші, передбачені законодавством заходи, для своєчасного та повного виконання виконавчого листа…(п.8) /а.с.45/.

Разом з тим, ч.1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (ч. 8 ст. 54 Закону).

Отже, за загальним правилом звернення стягнення на заставлене майно, в тому числі іпотечне, за виконавчими документами допускається для задоволення вимог стягувачів-заставодержателів.

Тому посилання позивача на ч.3 ст.54Закону України "Про виконавче провадження" є безпідставними, оскільки стягувач і заставодержатель збігаються в одній особі.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що накладенням арешту на майно, яке є предметом іпотеки, перешкоджають йому задовольнити вимоги як іпотекодержателя та обмежують його право на отримання суми заборгованості.

Суд вважає, що державним виконавцем були використані всі заходи необхідні для своєчасного і повного виконання рішення суду, відповідно до ч.2 ст. 11 ЗУ "Про виконавче провадження", при цьому пріоритет заставодержателя порушений не був.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позивач в порядку, передбаченому ст.60 ЦПК України, не довів, що державним виконавцем порушені його права, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову про звільнення з-під арешту майна.

Арешт у даному випадку накладено саме з метою примусового виконання в інтересах позивача рішення суду про стягнення заборгованості за рамковою угодою.

Щодо позову банку про зобов'язання відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міського управління юстиції внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то така вимога не підлягає задоволенню, бо вчинення дій про зняття арешту з майна у разі прийняття судом такого рішення покладається на державного виконавця, в тому числі і направлення копії постанови про зняття арешту з майна боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Це є обов'язком державного виконавця, визначеним ч.2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», і при невиконанні цього обов'язку на дії державного виконавця може бути подано скаргу. Крім того, вищевказані позовні вимоги витікають із попередніх вимог, які суд вважає такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.1, 3Закону України «Про іпотеку», ст.54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», суд

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області та ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2 та Мелітопольська кредитна спілка кадрових військовослужбовців запасу «Товариство «Взаємний кредит», про звільнення з-під арешту майна та зобовязання виконати певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :