КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/1197/13-ц
Номер провадження 2/319/301/2013
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

05 листопада 2013 року смт Куйбишеве

Суддя Куйбишевського районного суду Запорізької області Солодовніков Р.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Благовіщенської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, 3-тя особа: Реєстраційна служба Куйбишевського РУЮ Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за собою право власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди, розташовані по вул. Шевченка,13 в с. Благовіщенка Куйбишевського району Запорізької області в порядку ст.ст.376,1216,1218 ЦК України.

Позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням статті 119 ЦПК України, відповідно до вимог якої, позивач повинен зазначити виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до ч.4 ст.119 ЦПК України заява повинна відповідати іншим вимогам, встановлених законом.

У позовній заяві позивач зазначає на право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до ч.ч.3,5 ст.376 ЦК України, яке переходить у порядку спадкування відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.3,5 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до діючого законодавства України, необхідними умовами узаконення самочинних споруд у судовому порядку є:

1) відведення для цієї мети в установленому порядку земельної ділянки - наявність акту про право власності на землю або рішення сільської ради про відведення земельної ділянки у користування (ч.3 ст.376 ЦК України);

2) відсутність заперечень з боку власника земельної ділянки сільської ради (у разі якщо земельна ділянка належить територіальній громаді), або (та) відсутність заперечень з боку власників (користувачів) цієї земельної ділянки - співвласників домоволодіння, сусідів (ч.5 ст.376 ЦК України);

3) відсутність порушень в результаті здійснення самочинного будівництва при наявності позитивних висновків спеціалізованих організацій щодо додержання самочинним забудовником архітектурних, будівельних, санітарних, пожежних, екологічних та інших норм та правил (ст.375 ЦК України).

Враховуючи вимоги, встановлені законом, позивачу необхідно зазначити у позові обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначити суду докази на підтвердження зазначених обставин, а саме:

- Наявність документа на право користування земельною ділянкою (право власності), на якій здійснено самочинне будівництво, документу про закріплення за домоволодінням зазначеної земельної ділянки, у якому зазначено на підставі чого та у якому розмірі виділялась земельна ділянка під будівництво. Зазначені документи необхідні для зясування додержання позивачем меж земельної ділянки при здійсненні самочинного будівництва, що впливає на права та обовязки сільської ради.

- Наявність письмової відповіді сільської ради, та письмових заяв усіх користувачів (співвласників) домоволодіння та сусідів про відсутність заперечень щодо узаконення самовільної забудови. У разі надання згоди, зазначені особи вказуються у позові у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог. У випадку відмови надання згоди на узаконення самовільної забудови зазначені особи повинні виступати у позові у якості відповідачів, оскільки, у такому разі, є спір щодо невизнання або оспорювання права власності позивача. Крім того, у разі неможливості отримання письмової відповіді факт звернення повинен бути підтверджено письмовими доказами.

- Наявність висновків про додержання норм і правил будівництва: додержання архітектурних норм і правил, будівельних норм і правил, санітарних норм і правил, пожежних норм і правил;

- обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю щодо прийняття спірного обєкта нерухомості до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин, відповідно до розяснень пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». Оскільки, у звязку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Відсутність вищезазначених обставин у позові, позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення про порушення або невизнання прав позивача.

В порушення п.2 ч. 2 ст.119 ЦПК України у позовні заяві не зазначені поштовий індекс місця проживання позивача та номери засобів звязку відповідача та третьої особи.

Відповідно до п.п.7,8 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Звертаю увагу позивача на те, що право власності на обєкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на імя спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Порядок оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, розяснюється:

оформлення свідоцтва на право власності на обєкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями державними приймальними або державними технічними;

по обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним.

Звертаю Вашу увагу на те, що при подачі уточненого позову та додаткових документів, позивач повинен виконати вимоги ст.120 ЦПК України щодо надання копії уточненого позову та копій доданих до позову документів відповідно до кількості осіб, що приймають участь у справі.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 119-121 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

У такому вигляді позов не може бути прийнятий, оскільки за формою та змістом складений в неналежному обсязі, необхідному для правильного і своєчасного розгляду і вирішення справи у визначений законом строк, тому підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позовну заяву залишити без руху, надав позивачу пятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків по заяві. В разі невиконання ухвали позов вважається неподаним, та буде повернутий позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р.С.Солодовніков