Справа № 0417/7689/2012
№ 2/202/198/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2013 року м. Дніпропетровськ

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Грищенко В.М., при секретарі Шульга Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ ОСОБА_1 Аваль в особі Дніпропетровської обласної дирекції до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої особи ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Індустріального районного відділу м. Дніпропетровська, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстрації та виселення осіб, зареєстрованих (проживаючих) в квартирі, яка є предметом іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ ОСОБА_1 Аваль в особі Дніпропетровської обласної дирекції звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням вимог, викладених в уточненій позовній заяві від 25 квітня 2013 року, просить звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 014/3102/148200/82/47 від 07 травня 2008 року, а саме: квартиру № 78 в житловому будинку літ. А-9, загальною площею 29,8 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. ім. Газети Правда, буд. 129 і належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 для задоволення грошових вимог позивача за кредитним договором № 014/3102/148200/82 від 07 травня 2008 року в сумі 316 919 гривень 75 копійок шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження, а також просить зняти з реєстрації у Головному управлінні державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Індустріального районного відділу м. Дніпропетровська осіб, які зареєстровані (проживають) в квартирі АДРЕСА_1Правда в місті Дніпропетровськ, а саме відповідачів ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_6, та виселити вказаних осіб із зазначеної квартири.

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач посилався на те, що 07 травня 2008 року між ВАТ ОСОБА_1 Аваль, правонаступником якого є ПАТ ОСОБА_1 Аваль, та третьою собою ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 014/3102/148200/82 про надання кредиту за програмою кредитування Кредит під заставу нерухомості, згідно пунктів 1.1. - 1.3. якого позивач зобовязався надати третій особі ОСОБА_5 як позичальнику кредит у розмірі 31 510 доларів США 00 центів строком на 120 місяців з 07 травня 2008 року по 07 травня 2018 року, а позичальник прийняв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14,00% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно графіку погашення кредиту, викладеному в додатку до кредитного договору, кінцевий строк погашення кредиту - 07 травня 2018 року.

В забезпечення виконання зобовязань по поверненню кредитних коштів, між позивачем і відповідачем ОСОБА_2 07 травня 2008 року було укладено договір іпотеки № 014/3102/148200/82/47 про передачу в іпотеку квартири за №78, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. ім. Газети Правда, буд. 129, та належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Відомості щодо обтяження предмета іпотеки були внесені до Державного реєстру іпотек 07 травня 2008 року за № 18453069 та до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 07 травня 2008 року за № 18452832.

В позовній заяві позивач вказує, що ним виконані свої зобовязання за кредитним договором належним чином, а саме перераховані кошти в розмірі 30 879 доларів США 80 центів на поточний рахунок № 28 третьої особи ОСОБА_5, що підтверджується заявою на видачу готівки № 0TN259671 від 07 травня 2008 року, які надалі вказана третя особа отримала готівкою на руки через касу позивача.

Натомість третя особа ОСОБА_5 як позичальник не виконує свої зобовязання за кредитним договором, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту. Тому на підставі умов кредитного договору, умов договору іпотеки та норм чинного законодавства України позивачем були направлені письмові вимоги (претензії) до ОСОБА_5 як до позичальника та відповідача ОСОБА_2 як до іпотекодавця від 15 вересня 2009 року про виконання порушеного зобовязання за кредитним договором у 30 - денний термін, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення від 18 вересня 2009 року і 14 жовтня 2009 року, але зобовязання так і не були виконані. Крім того, 19 листопада 2010 року на адресу відповідача ОСОБА_2 була направлена вимога про зняття з реєстрації осіб, зареєстрованих за адресою предмета іпотеки, але вимога виконана не була.

Позивач в уточненій позовній заяві зазначає, що третя особа ОСОБА_5 вимогу про виконання порушеного зобовязання не виконав, внаслідок чого сума його заборгованості перед позивачем за кредитним договором № 014/3102/148200/82 від 07 травня 2008 року станом 18 листопада 2009 року склала 39 663 доларів США 06 центів, з яких: 30 074 долари США 50 центів непогашена сума кредиту, 4 624 доларів США 10 центів несплачені проценти, 4 964 доларів США 46 центів - нарахована пеня, що по курсу НБУ станом на 18 листопада 2009 року (1 долар США дорівнює 7,9903 гривні) становить 316 919 гривень 75 копійок.

Зважаючи на викладене, позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 014/3102/148200/82/47 від 07 травня 2008 року, а саме: квартиру № 78 в житловому будинку літ. А-9, загальною площею 29,8 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Газети Правда, буд. 129 і належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 для задоволення грошових вимог позивача за кредитним договором № 014/3102/148200/82 від 07 травня 2008 року в сумі 316 919 гривень 75 копійок шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження, а також просить зняти з реєстрації у Головному управлінні державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Індустріального районного відділу м. Дніпропетровська осіб, які зареєстровані (проживають) в квартирі АДРЕСА_2Правда в місті Дніпропетровськ, а саме відповідачів ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_6, та виселити вказаних осіб із зазначеної квартири.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Вказав, що третя особа ОСОБА_5 з вересня 2009 року припинив сплачувати кошти в рахунок погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, на даний час жодного платежу не здійснив, а також не реагує на пропозиції позивача вирішити спір іншим способом, в тому числі шляхом реструктуризації заборгованості чи добровільної реалізації предмета іпотеки. Зважаючи на те, що кредитні кошти були отримані третьою особою ОСОБА_5 під заставу квартири належної на праві власності відповідачу ОСОБА_2, а також на те, що відповідачі ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4 були зареєстровані у квартирі, яка є предметом іпотеки, після укладення договору іпотеки без згоди позивача, просив уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові заперечення від 09 квітня 2013 року, в яких вона просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. Вказує на необґрунтованість позовних вимог, оскільки вона не є боржником за кредитним договором, а є лише майновим поручителем (іпотекодавцем), тому для звернення стягнення на належний їй предмет іпотеки відсутні правові підстави, позаяк дата остаточного повернення кредиту - 07 травня 2018 року, не настала, положення чинного законодавства, які розясненні в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5, встановлюють право звернення стягнення на предмет іпотеки лише в чітко визначених законом або договором випадках, які не настали в даній ситуації. Також зазначає про сплив 19 жовтня 2012 року строків давності щодо стягнення з третьої особи ОСОБА_5 боргу за кредитним договором і про відповідний сплив строків давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечене сплата такої заборгованості.

Відповідач ОСОБА_3, до якої в тому числі предявлено позов в інтересах малолітнього ОСОБА_6, в судове засідання не зявилась, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. В матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача ОСОБА_3, які заявлені також в інтересах малолітнього ОСОБА_6, в яких вона просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги не відповідають вимогам законодавства, умовам кредитного договору і договору іпотеки.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судове засідання зявився, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Вказав, що позивачем не надано належних доказів надання кредиту згідно кредитного договору третій особі ОСОБА_5, оскільки надана позивачем як доказ отримання кредиту копія заяви на видачу готівки підтверджує лише отримання ОСОБА_5 грошових коштів з власного поточного рахунку, однак не доводить того, що вказані кошти є кредитом, отриманим згідно умов кредитного договору. Зазначив, що відповідач ОСОБА_2 не є боржником за кредитним договором, а є лише майновим поручителем (іпотекодавцем), тому для звернення стягнення на належний їй предмет іпотеки відсутні правові підстави, позаяк дата остаточного повернення кредиту - 07 травня 2018 року, не настала. Положення чинного законодавства, які розясненні в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлюють право звернення стягнення на предмет іпотеки лише в чітко визначених законом або договором випадках, які не настали в даному спорі. Також зазначає про сплив строків давності щодо стягнення з третьої особи ОСОБА_5 боргу за кредитним договором і про відповідний сплив строків давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечена сплата такої заборгованості.

Представник Третьої особи Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Індустріального районного відділу м. Дніпропетровська в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в частині зняття з реєстрації і виселення малолітнього ОСОБА_4, щодо інших позовних вимог утримався від заяв, оскільки вони не належать до компетенції служби. Вказав, що зняття з реєстрації і виселення малолітньої особи є неналежним способом захисту прав позивача, а також, що виселення малолітньої дитини без надання їй іншого житла протирічить чинному законодавству.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи ОСОБА_5 і представника третьої особи Органу опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, дослідивши обставини справи та перевіривши наявні докази вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ВАТ ОСОБА_1 Аваль, правонаступником якого є позивач ПАТ ОСОБА_1 Аваль, і третьою собою ОСОБА_5 07 травня 2008 року був укладений кредитний договір № 014/3102/148200/82 про надання кредиту за програмою кредитування Кредит під заставу нерухомості, згідно пунктів 1.1. - 1.3. якого позивач зобовязався надати третій особі ОСОБА_5 як позичальнику кредит у розмірі 31 510 доларів США 00 центів строком на 120 місяців з 07 травня 2008 року по 07 травня 2018 року, а позичальник прийняв на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14,00% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно графіку погашення кредиту, викладеному в додатку до кредитного договору, кінцевий строк погашення кредиту - 07 травня 2018 року.

В забезпечення виконання зобовязань по поверненню кредитних коштів згідно вказаного кредитного договору № 014/3102/148200/82 від 07 травня 2008 року, між позивачем і відповідачем ОСОБА_2 07 травня 2008 року було укладено договір іпотеки № 014/3102/148200/82/47 про передачу в іпотеку квартири за №78, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. ім. Газети Правда, буд. 129, та належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності. Відомості щодо обтяження предмета іпотеки були внесені до Державного реєстру іпотек 07 травня 2008 року за № 18453069 та до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 07 травня 2008 року за № 18452832.

Позивач стверджує, що ним виконані свої зобовязання за кредитним договором належним чином, а саме перераховані кошти в розмірі 30 879 доларів США 80 центів на поточний рахунок №28 третьої особи ОСОБА_5 як позичальника, що підтверджується заявою на видачу готівки № 0TN259671 від 07 травня 2008 року, які надалі третя особа ОСОБА_5 отримав готівкою на руки через касу позивача.

Суд вважає, що позивач не надав належних, допустимих і достатніх доказів надання третій особі ОСОБА_5 кредиту у вказаній в позові сумі згідно умов кредитного договору № 014/3102/148200/82 від 07 травня 2008 року і існування у вказаної третьої особи заборгованості у вказаній в позові сумі згідно кредитного договору, оскільки в п.6.1 кредитного договору № 014/3102/148200/82 від 07 травня 2008 року зазначається, що надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) усієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника. Умови відкриття, ведення та закриття поточного рахунку, тарифи та всі суми коштів, які позичальник має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням визначаються договором про відкриття та ведення банківського рахунку, укладеним між ВАТ ОСОБА_1 Аваль та позичальником. Пунктом 6.4 цього ж кредитного договору передбачено, що підставою для надання кредиту є кредитна заява, яка оформлюється позичальником відповідно до встановлених кредитором вимог.

Оскільки третьою особою ОСОБА_5 не визнано факту отримання кредиту від позивача згідно умов кредитного договору № 014/3102/148200/82 від 07 травня 2008 року у вказаній у позові сумі, то відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України дана обставина підлягає доказуванню.

Однак позивачем не надано на розгляд суду кредитної заяви, оформленої третьою особою ОСОБА_5 як позичальником, яка згідно умов кредитного договору № 014/3102/148200/82 від 07 травня 2008 року є підставою для надання кредиту, договору про відкриття і ведення банківського рахунку, укладеного між позивачем і вказаною третьою особою, а також розрахункових документів, що підтверджують переказ (зарахування) всієї суми кредиту на поточний рахунок вказаної третьої особи. Надана позивачем копія заяви про видачу готівки № 0TN259671 від 07 травня 2008 року, не є належним і достатнім доказом отримання третьою особою ОСОБА_5 кредиту згідно кредитного договору № 014/3102/148200/82 від 07 травня 2008 року, оскільки, вказаний документ не є документом, визначеним умовами кредитного договору, в ньому не міститься посилань на вказаний кредитний договір, згідно з вказаним документом видані готівкові кошти, тоді як кредитним договором передбачено надання кредиту в безготівковій формі, сума виданої готівки не відповідає сумі кредиту, вказаній в кредитному договорі. Вказана заява на видачу готівки підтверджує лише те, що третя особа ОСОБА_5 отримав готівкові грошові кошти, знявши їх зі свого поточного рахунку, відкритого у позивача.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частина 3 ст.10 і ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлюють, що сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статті 58 і 59 цього ж Кодексу встановлюють, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 3 ст. 212 ЦПК України, встановлює, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Крім того, судом встановлено, що кредитний договір № 014/3102/148200/82 від 07 травня 2008 року, укладений між позивачем і третьою особою ОСОБА_5, за своєю правовою природою є договором про надання споживчого кредиту, що підтверджується тим, що в підпункті 1.1.2. цього договору зазначено, що кошти видаються на споживчі цілі. Отже відносини сторін згідно вказаного договору регулюються положеннями Закону України Про захист прав споживачів.

Норми п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів встановлюють імперативну вимогу, згідно якої кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частина 4 ст. 267 ЦК України встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, а щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочена позовна давність в один рік. Згідно ч.1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Положення ч. 5 ст.261 ЦК України встановлюють, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивачем була направлена третій особі ОСОБА_5, як позичальнику за кредитним договором, письмова вимога вих. № 20-20/1899 від 15 вересня 2009 року, в якій посилаючись на порушення вказаною особою умов кредитного договору № 014/3102/148200/82 від 07 травня 2008 року, керуючись умовами п.9.1. і п.9.2. вказаного кредитного договору, позивач предявив вимогу в 30-денний термін виконати порушене зобовязання, повернути в повному обсязі отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами за фактичне число календарних днів користування кредитом, та пеню за несвоєчасне кредиту і несвоєчасну сплату відсотків. Вказану письмову вимогу третя особа ОСОБА_5 отримав 18 вересня 2009 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Отже, він повинен був виконати предявлену позивачем вимогу про дострокове повернення кредиту в строк до 18 жовтня 2009 року, і саме з цієї дати починається перебіг строку позовної даності.

Позивач не звертався з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/3102/148200/82 від 07 травня 2008 року з третьої особи ОСОБА_5. Судом також не встановлено інших обставин, які б зупиняли чи переривали перебіг строку позовної давності. Предявлення позивачем позову, який розглядається в даній справі, не є підставою для переривання перебігу строку позовної давності згідно ч.2 ст.264 ЦК України, оскільки відповідач ОСОБА_2 не є боржником за кредитним договором, а є лише майновим поручителем (іпотекодавцем). Водночас, положення чинного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 583 ЦК України, ст.1 Закону України Про іпотеку, чітко встановлюють, що майновий поручитель не є боржником. Такий висновок підтверджується і системним аналізом норм ч. 1 ст. 509 ЦК України і норм Закону України Про іпотеку. Так у вказаній нормі ЦК України зазначається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Водночас норми ЦК України і Закону України Про іпотеку не встановлюються для майнового поручителя обовязків щодо виконання основного зобовязання, в т.ч. грошових вимог іпотекодержателя до боржника, а лише надають йому право виконати основне зобовязання для припинення реалізації предмету іпотеки. Отже майновий поручитель не має перед іпотекодержателем обовязків за основним зобовязанням і відповідно від не є боржником щодо них.

В п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин, зазначається, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 11 Закону України Про заставу, ст.ст. 1, 11 Закону України Про іпотеку майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до ст. 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст.ст. 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена. Пункт 31 цієї ж постанови Пленуму встановлює, що враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Отже строк позовної давності щодо стягнення позивачем з третьої особи ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором № 014/3102/148200/82 від 07 травня 2008 року сплив 18 жовтня 2012 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 266 ЦК України, одночасно сплив строк позовної давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, що є підставою для відмови позивачу в задоволенні позову згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 3 Закону України Про іпотеку у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 цього ж Закону, в разі невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як встановлено судом, позивач звертається з вимогою до відповідача ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки як до майнового поручителя.

У відповідності до ст. 35 Закону України Про іпотеку у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

В п. 30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин роз'яснюється, що вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (ч. 2 ст. 586 п. 2 ч.2 ст. 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (ч.1 ст. 12 Закону України Про іпотеку); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (ч. 10 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів).

Відповідно до положень ч.3 ст. 39 Закону України Про іпотеку, суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Враховуючи вищезазначене, вбачається, що у разі виникнення заборгованості за кредитним договором, виникнення права дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки можливе лише у чітко визначених законом або договором випадках, які по своїй суті завдають збитків іпотекодержателю і можуть змінити обсяг його прав.

Відповідно до умов п. 5.3 договору іпотеки № 014/3102/148200/82/47 від 07 травня 2008 року, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання за кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет іпотеки: у разі надання іпотекодавцем недостовірної інформації іпотекодержателю згідно пункту 2.1 цього договору, в тому числі при не попередженні іпотекодержателя про всі відомі іпотекодавцю права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки (в т.ч. ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку); - у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених цим договором або кредитним договором.

Між тим, позивачем не доведено порушень відповідачем ОСОБА_2, як майновими поручителем (іпотекодавцем), чітко визначених законом та/або договором іпотеки № 014/3102/148200/82/47 від 07 травня 2008 року обов'язків, які б завдавали йому збитків та якимось чином змінювали обсяг його прав.

Отже, в даному випадку відсутні правові підстави для звернення стягнення на належний відповідачу ОСОБА_2 предмет іпотеки.

В ч. 2 ст. 39 Закону України Про іпотеку зазначається, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Зважаючи на те, що в зверненні стягнення на предмет іпотеки позивачу суд відмовляє, також слід відмовити в задоволенні його позовних вимог про зняття з реєстрації та виселення осіб, зареєстрованих (проживаючих) в квартирі, яка є предметом іпотеки.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що у позові ПАТ ОСОБА_1 Аваль в особі Дніпропетровської обласної дирекції до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої особи ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Індустріального районного відділу м. Дніпропетровська, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстрації та виселення осіб, зареєстрованих (проживаючих) в квартирі, яка є предметом іпотеки, слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин, ст. ст. 16, 256, 258, 261, 264, 266, 267, 509, 526, 527, 530, 546, 549, 551, 572, 574, 575, 583, 589, 590, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 1, 11 Закону України Про заставу, ст.ст. 1, 3, 11, 12, 33, 35, 39, 42 Закону України Про іпотеку, ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 64, 79, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ПАТ ОСОБА_1 Аваль в особі Дніпропетровської обласної дирекції до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої особи ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Індустріального районного відділу м. Дніпропетровська, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстрації та виселення осіб, зареєстрованих (проживаючих) в квартирі, яка є предметом іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. М. Грищенко