Справа № 357/3146/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2013 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гапоненко А. П. ,

при секретарі Миронова Н. В.,

за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Біла Церква, справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про повернення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що в період з жовтня місяця 2002 року по липень місяць 2009 року вона перебувала в Італії, де працювала з метою заробляння грошей для придбання квартири, оскільки квартира АДРЕСА_1, у якій вона проживала її не влаштовувала. В телефонній розмові з відповідачем ОСОБА_4 остання запропонувала придбати їй квартиру АДРЕСА_2, яка на той час продавалася. ОСОБА_4 повідомила їй, що квартира коштує 4400 доларів США, але сплачувати відразу повну вартість квартири не обов'язково, необхідно лише терміново внести суму завдатку в розмірі близько 1200 доларів США на що позивач погодилась та переслала їй суму завдатку, а згодом і решту коштів. Всього за період перебування позивача на роботі в Італії вона надіслала відповідачу ОСОБА_4 8717 доларів США 08 центів. Згодом позивач дізналася, що придбана їй квартира оформлена на дочку ОСОБА_4 ОСОБА_5 Відповідачі обіцяли переоформити квартиру на її імя. Відповідач ОСОБА_4 пояснила, що квартира оформлена на її дочку у зв'язку з відсутністю відповідної довіреності, на підставі якої вона могла б укласти договір купівлі-продажу від її імені. Після цього відповідачі всіляко ухилялись від переоформлення квартири, позивач 2008-2009 роки знову перебувала в Італії і в 2011 році впевнилась, що відповідачі не переоформлять на неї квартиру і кошти не повернуть. З жовтня місяця 2009 року позивач проживала в зазначеній квартирі. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду у справі за позовом ОСОБА_6 до позивача ОСОБА_3 останню було виселено із квартири АДРЕСА_3, придбаної за її кошти. Тому позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просить суд визнати поважними причини пропущення нею строків позовної давності та захистити її порушене право, стягнути з відповідачів на її користь солідарно 69675 грн. 62 коп. - суми, еквівалентної 8717 доларів США, 08 центів та судові витрати.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, зазначені у позовній заяві, просять суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала у повному обсязі та пояснила суду, що позивач приходиться їй свекрухою і дійсно деякий час працювала за кордоном та добровільно надавала допомогу її сімї шляхом пересилання грошових коштів, оскільки син позивача та її чоловік ОСОБА_7 не працював, лікувався. Переслані гроші також витрачались на лікування молодшої дочки, яка являється онукою позивача і витрачались на оплату комунальних послуг квартири позивача, про що позивач достовірно знала. Ніяких угод та домовленостей щодо придбання квартири позивачу між ними не було. У 2003 році знайомі відповідача ОСОБА_4 запропонували їй купити у них квартиру АДРЕСА_4 по вигідній ціні. ОСОБА_4 в телефонній розмові спочатку запропонувала позивачу ОСОБА_3 придбати цю квартиру, але остання відмовилась та пояснила, що вона сама собі купить квартиру після повернення з Італії. Вказану квартиру відповідачі придбали 27.09.2003 року на імя ОСОБА_5 за кошти продажу попередньої комунальної квартири та власні збереження. ОСОБА_5 не проживала в зазначеній квартирі тому дозволила там проживати позивачу у 2009 році оскільки там були кращі побутові умови та зручності. У 2011 році з позивачем став проживати її старший син, якого позивач просила зареєструвати у вказаній квартирі, але їм було відмовлено і з того часу позивач стала звертатись до міліції, до суду намагаючись таким чином привласнити собі квартиру або кошти, за які вона була придбана. Відповідач також зазначила, що позивач знала, що квартира придбана у 2003 році на імя онуки ОСОБА_5 з часу її придбання, а у 2006 році бачила особисто договір купівлі-продажу квартири. Весь 2007 рік позивач знаходилась в Україні і до 2011 року ніяких претензій відповідачам не предявляла аж до повернення проживати з нею її старшого сина. Тому просить суд застосувати строки позовної давності при вирішені даної справи та у задоволені позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнала та надала суду аналогічні пояснення. При цьому відповідач пояснила, що вона особисто від позивача ніяких коштів не отримувала і їй не відомо про угоди чи домовленості між її мамою та позивачем бабусею про придбання квартири.

Зазначені обставини у поясненнях відповідачів повністю підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_7, який являється молодшим сином позивачки.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно у натурі.

Як видно із письмових матеріалів справи, обґрунтовуючи заявлений позов та вказуючи в позовній заяві обставини набуття відповідачами грошових коштів, позивачка просила стягнути з останніх спірну суму як безпідставно набутих грошових коштів на підставі ст.1212 ЦК України з зазначенням, що передача коштів відповідачам відбулася всупереч її волі та посиланням на ст. 387 ЦК України (а.с. 2-7).

В судовому засіданні встановлено і не заперечується сторонами у справі, що позивач дійсно працювала за кордоном переткнувши кордон 05.09.2002 року згідно наданого суду копії закордонного паспорту ( а.с.10).

Згідно наданих суду копій квитанцій з перекладом переказів грошей через Вестерн Юніон вбачається, що відповідач ОСОБА_4 отримувала із-за кордону грошові кошти в іноземній валюті починаючи з 13.10.2002 року по 03.03.2005 року різними сумами ( а.с.11-28).

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 був укладений між продавцем ОСОБА_8 та покупцем ОСОБА_5В, яка є відповідачем у справі, 27.09.2003 року, який ніким не оскаржувався і є дійсним, що підтверджується наданою суду копією договору ( а.с. 29).

Позивач та її представник у судовому засіданні не довели суду факт безпідставного набуття вищезазначених грошових коштів відповідачами на підставі ст.1212 ЦК України та передачі цих коштів відповідачам всупереч волі позивача, оскільки остання висилала кошти добровільно про що не заперечувала при розгляді справи.

При цьому суд не приймає до уваги доводи сторони позивача, що відповідачі до 2011 року користувались спірними коштами правомірно, а після 2011 року неправомірно, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими.

Суд також не приймає до уваги як належний доказ пояснення відповідача ОСОБА_4, дані нею дільничному інспектору та зазначені у постанові про відмову у порушені кримінальної справи, що між сторонами була угода на придбання квартири позивачу. Відповідач ОСОБА_4 спростувала даний факт поясненнями суду вказавши, що підписала пояснення не читаючи змісту і зазначені обставини не відповідають дійсності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253-255 ЦК України.

При вирішені цивільного спору по суті позовних вимог суд також враховує, що позивач дізналась достовірно, що зазначена квартира придбана на імя відповідача ОСОБА_5 у 2006 році і відповідно про порушене її право, про що зазначає сама позивач у позові і підтвердила у судовому засіданні, від відповідачів надійшла заява про застосування строків позовної давності, тому в задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач у позовній заяві просила суд визнати поважними причини пропущення нею строків позовної давності та захистити її порушене право, але не заявила клопотання про поновлення терміну позовної давності та не надано доказів поважності причин пропущення строку позовної давності, тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 січня 2013 року № 10-70/0/4-13 згідно з частиною третьою і четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.257,260,267, 1212,1213 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про повернення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_9