АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 789/964/13 Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/789/964/13 Доповідач - Сташків Б.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2013 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Храпак Н. М., Дикун С. І.,

при секретарі - Ханенко Т.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 вересня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства Тернопільська фірма Будівельник про визнання майнового права,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2011 року ОСОБА_4 звернулась із позовом до Тернопільської фірми Будівельник (далі ПП Тернопільська фірма Будівельник) про визнання майнового права на однокімнатну квартиру № 94 на вул. Львівській в м. Тернополі, посилаючись на те, що нею проведена 100% оплата вказаної квартири, однак відповідач не здав будинок в експлуатацію, що не дозволяє оформити їй право власності, чим порушує її права.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 вересня 2011 року позов ОСОБА_4 до ПП Тернопільська фірма Будівельник про визнання майнового права задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 майнові права на 55, 32 кв.м. однокімнатної квартири № 94, на четвертому поверсі, проектною загальною площею 55, 32 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. Львівська.

В червні 2013 року ОСОБА_1, яка не була стороною у справі, інтереси якої порушені, звернулась із апеляційною скаргою на вищевказане рішення, посилаючись на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11 квітня 2011 року, яке було чинним на момент ухвалення оскаржуваного рішення, за нею визнані майнові права на спірну квартиру, тобто за позивачкою і за нею визнано майнове право на одну і ту ж квартиру по вул. Львівській, 1/95. Враховуючи те, що вказана квартира нею придбана і документально підтверджена її оплата, а у ОСОБА_4 відсутні платіжні документи на оплату будівництва квартири, просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 вересня 2011 року скасувати.

В апеляційній інстанції апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив та просять рішення суду залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір про пайову участь у будівництві однокімнатної квартири № 94 на четвертому поверсі, проектною загальною площею 55,32 кв.м., яка знаходиться за адресою м. Тернопіль по вул. Львівська, між ОСОБА_4 та ПМП Тернопільська фірма Будівельник є дійсним, а позивачкою здійснено повну оплату квартири, а тому позовні вимоги про визнання майнового права є підставними.

Колегія суддів з вказаними висновками погодитися не може, виходячи з наступних міркувань.тому

В порядку ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321,328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом і є непорушним.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 15 ЦК України особа звертається за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно матеріалів справи, 25 лютого 2007 року укладено договір між ПМП «Тернопільська фірма Будівельник», в особі директора ОСОБА_5, що діяв на підставі статуту та ОСОБА_4, відповідно до умов якого, ПМП «Тернопільська фірма Будівельник» приймає ОСОБА_4 у пайове будівництво на одно кімнатну квартиру №94, поверх четвертий проектною загальною площею 55,32 кв.м. за адресою: м.Тернопіль вул. Львівська. Планове закінчення будівництва та здача його в експлуатації становить четвертий квартал 2009 року.

Відповідно до ст. 190 ЦК майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 зазначеного закону).

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Позивач ОСОБА_4 доводячи своє майнове право на спірну квартиру посилався на те, що відповідно до п.2.1 договору від 25 лютого 2007 року внесла суму 207 500 грн., що становить 100% оплати.

Проте, позивачем не недано суду, а судом не здобуто жодних належних доказів, тобто платіжних документів або квитанції, про сплату вищезазначених коштів, а сам факт вказівки про це в договорі без підтвердження його платіжними документами не може слугувати беззаперечним доказом сплати внеску на будівництво квартири.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, ПП «Тернопільська фірма» «Будівельник» неодноразово зверталась до ОСОБА_4 з попередженнями стосовно необхідності спрлати у вказані в попередженнях терміни коштів в розмірі 207 500 грн. за договором від 25 лютого 2007 року та попереджалося, що у випадку несплати зазначеної суми у визначений термін, ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» у відповідності до ст. 651 ЦК України та згідно ст. 853 ЦК України вказаний договір буде розірваний з 15 липня 2010 року, а зазначене в ньому мйно (квартира) буде продане іншій особі в загальному порядку.

Згідно повідомлення директора ПП «Тернопільська фірма» «Будівельник» вбачається, що між ОСОБА_4 дійсно був укладений договір про пайову участь у будівництві квартири №95 за адресою м.Тернопіль, вул.Львівська, 1. Однак на зазначене вище будівництво квартири громадянкою ОСОБА_4 жодних коштів не сплачено, про що свідчить відсутність у неї будь-який фінансових документів про проведення оплати.

У звязку з переплануванням квартир та зміною проекту вказаного будинку (із дев'ятиповерхового на десятиповерховий) відповідно змінювалась нумерація квартир, номер спірної квартири змінився з 69 на 95. Дана обставина визнається сторонами по спарві, а тому на підставі ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Таким чином, позивачем не доведено допустимими способами доказування факту сплати вищезазначених коштів.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11 квітня 2011 року визнано за ОСОБА_1 майнові права на 52,29 кв.м. згідно проведеної оплати на суму 245333 грн. однокімнатної квартири №95, проектною загальною площею 53,95 кв.м., на четвертому поверсі житлового будинку за адресою м.Тернопіль, вул. Львівська, 1, згідно договору від 17 листопада 2010 року укладеного з приватним підприємством «Марс-Буд».

Зазначені факти відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України є преюдиціальними та доказуванню не підлягають.

Слід зазначити, що вказане рішення набрало законої сили і було чинним на час ухвалення оскаржуваного рішення, а суд першої інстанції на зазначений факт уваги не звернув.

Крім того, судом встановлено, що 16 серпня 2011 року між ПП «Марс-Буд», в особі директора ОСОБА_5 та Споживчим кооперативом (житлово-будівельний кооператив) «Львівська-1» в особі голови правління ОСОБА_6 укладено договір, відповідно до умов якого, ПП «Марс-Буд» передає у власність матеріали та обладнання, які були використанні у процесі будівництва (створення майна) обєкта незавершеного будівництва (багатоквартирного житлового будинку) вартістю 9000490 грн., що складається з трьох секцій. За адресою вул. Львівська, 1 в м.Тернополі. Крім того ПП «Марс-Буд» безоплатно передало технічну та іншу документацію щодо будівництва вказаного багатоквартирного житлового будинку.

Згідно п.5 вказаного договору Споживчий кооператив (житлово-будівельний кооператив) «Львівська-1» бере на себе подальші зобов'язання щодо організації завершення будівництва багатоквартирного житлового будинку по вул.Львівська, 1 в м.Тернополі.

Як вбачається з додатку до договору від 16 серпня 2011 року ОСОБА_1 включена у список договорів укладених за будівельною адресою м.Тернопіль, вул. Львівська, 1.

Згідно до умов договору №95 про внесення пайового внеску від 2 квітня 2012 року ОСОБА_1 передає, а Споживчий кооператив (житлово-будівельний кооператив) «Львівська-1» приймає грошові кошти на добудову однокімнатної квартири №95, що знаходитсья у третьому підї'зді на четвертому поверсі загальною проектною площею 52,29 кв.м. у житловому будинку за будівельною адресою м.Тернопіль вул. Львівська, 1. На виконання договору ОСОБА_1 вносить в пайовий фонд кооперативу належні їй майнові права на 52,29 кв.м. вказаної квартири загальною проектною площею 53,95 кв.м. вартістю 245333,00 грн.

Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордеру №2516 від 14 серпня 2008 року ОСОБА_1 внесла як дольовий внесок 225473 грн.

Стаття 384 ЦК України передбачає, що будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

У зв'язку з закінченням будівництва багатоквартирного житлового будинку за адресою вул. Львівська, 8, що підтверджується деклараціями про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованими Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області 19 та 20 грудня 2012 року відповідно за №№ ТП 0 та ТП 8, даний багатоквартирний будинок прийнятий в експлуатацію.

На підставі чого, 26 грудня 2012 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення №2283 про оформлення права власності на квартири та приміщення в багатоквартирному житловому будинку з вбудованими стоянками для автомобілів за адресою вул.Львівська, 8, яким вирішено оформити право власності за ОСОБА_1 на однокімнатну квартиру №95 загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м. в житловому будинку за адресою вул.Львівська, 8.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № САЕ 724761 від 27 грудня 2012 року належить на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Таким чином, спірна квартира, була викуплена ОСОБА_1 на яку і було зареєстроване право приватної власності.

У зав'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про правомірність набуття ОСОБА_1Г права власності на квартиру АДРЕСА_1 та про відсутність порушення прав позивача ОСОБА_4

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, зробив висновки, що не відповідають обставинам справи; не визначився з характером спірних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309. 316, 324, 325, ЦПК України, колегія суддів апеляційної інстанції,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 вересня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_4 до приватного підприємства Тернопільська фірма Будівельник про визнання майнового права - відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7