№621/37/13- ц
РІШЕННЯ

іменем України

04 квітня 2013 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ляшко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Змієві справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

09.01.2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми, посилаючись на те, що навесні 2010 року позивач хотіла придбати житловий будинок, розташований в с. Таранівка Зміївського району Харківської області. В якості продавців виступали відповідачі, які є власниками вищевказаного будинку. В якості передоплати ОСОБА_1 передала грошові кошти у розмірі 7980 грн., про що були написані розписки, а саме, ОСОБА_4 на суму 4000 грн. від 23.05.2010 року, ОСОБА_3 3980 грн. від 06.06.2010 року. Однак, внаслідок раду причин угода не була укладена, а будинок проданий іншим особам. На сьогоднішній момент відповідачі отримані від ОСОБА_1 грошові кошти їй не повернули, ухиляються від даного обовязку. В звязку з тим, що ОСОБА_4, ОСОБА_3 не повертають суму грошей, а також, враховуючи що у позивача існують свої матеріальні проблеми, які виникли внаслідок протиправних дій відповідачів, позивач просила стягнути з них на її користь моральну шкоду. На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь 4000 грн. та 1000 грн. моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 3980 грн. та 1000 грн. моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 позов визнали частково, вказали, що порушили права позивача і погоджуються повернути грошові кошти у розмірі, отриманому від ОСОБА_1, в частині стягнення з них моральної шкоди заперечували.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов наступного висновку:

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 (за паспортом серія МТ № 228409 - ОСОБА_3) І.В. отримала від ОСОБА_1 4000 грн. передоплати за майбутній продаж житлового будинку № 4, розташованого в с. Таранівка Зміївського району Харківської області по вул. Леніна, що підтверджується копією розписки від 23.05.2010 року. За аналогічною розпискою від 06.06.2010 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмір 3980 грн. в рахунок майбутнього продажу вищезазначеного житлового будинку /а.с. 3, 4/.

Судом встановлено, що житловий будинок № 4, розташований за адресою Харківська обл., Зміївський район, с. Таранівка, вул. Леніна в подальшому був проданий іншим особам, а не ОСОБА_1

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Статтею 571 ЦК України передбачені правові наслідки зобов'язання, забезпеченого завдатком, а саме, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Отже, проаналізувавши відносини, які склалися між сторонами, суд дійшов висновку, що грошові кошти, отримані відповідачами від ОСОБА_1 є авансом.

На відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу і не виконує забезпечувальної функції. Аванс сплачується боржником у момент настання обовязку платежу, тобто є попередньою оплатою. Крім того, боржник, котрий видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором, і кредитора не може бути зобовязано до повернення авансу в подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. Таким чином, на відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу і не виконує забезпечувальної функції.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на вищевикладене, суд вбачає підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4000 грн., отримані від позивача, як аванс та стягнення з ОСОБА_3 на користь позивач кошти у сумі 3980 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідачів на її користь моральної шкоди не підлягають задоволенню з огляду на таке.

У відповідності з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до розяснень, викладених у п. п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Отже, оскільки ОСОБА_1, в порушення ст. 60 ЦПК України, не надала докази на підтвердження заподіяння відповідачами їй моральної шкоди та не визначено в чому саме вона полягала, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір по 57,35 грн., а всього у розмірі 114 грн. 70 коп.

Керуючись ст.ст. 570, 571, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, суму боргу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, суму боргу у розмірі 3980 (три тисячі девятсот вісімдесят) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі по 57 грн. 35 коп., з кожного, а всього 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий: