Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1284/13 Головуючий у 1-й інстанції Баруліна Т. Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2013 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Запорізької міської ради про визнання права власності на ? частину нерухомого майна,-

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2012 року ОСОБА_5 звернулася із зазначеним позовом. В обґрунтування вказує, що 03.10.2008 року між Управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради та її матірю ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу об'єкта права комунальної власності за яким, об'єктом приватизації є нежитлове приміщення №50 підвалу (літера А-5), яке розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул. Богдана Хмельницького, 12. За умовами Договору право власності на об'єкт приватизації переходить до ОСОБА_6 з моменту сплати повної вартості придбаного об'єкта приватизації. Зазначений в цьому договорі об'єкт приватизації продано за 47 497 грн. 20 коп.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.08.2009 року було стягнуто з ПП ОСОБА_6 на користь управління у справах приватизації Запорізької міської ради - 47 497 грн. 20 коп. заборгованості за Договором від 03.10.2008 року.

Рішення Господарського суду Запорізької області було виконане ОСОБА_6 в повному обсязі, отже за п.1.4 Договору право власності на майно перейшло до ОСОБА_6.

01.06. 2011 року ОСОБА_6 померла. Спадкоємцями ОСОБА_6 за законом є її діти ОСОБА_4 та вона - ОСОБА_2.

Однак, оскільки ОСОБА_6 не провела державну реєстрацію права власності на майно, то 1/2 частка у праві власності на майно, що належить позивачці і досі не зареєстровано у встановленому порядку, оригінал Договору знаходиться у відповідача, який незважаючи на її чисельні прохання відмовляється надати оригінал Договору, що перешкоджає їй зареєструвати право власності на належну їй 1/2 частку в спільному майні.

Посилаючись на вказані обставини, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку в нежитловому приміщенні № 50 підвалу (літера А-5) загальною площею за внутрішніми замірами 44,5 кв. м. за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Богдана Хмельницького , 12.

Ухвалою Ленінського районного суду від 22.10.2012 р. залучено у якості співвідповіча Запорізьку міську раду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, без врахування усіх обставин справи, тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 03.10.2008 року між управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради та фізичною особою ОСОБА_6 укладено договір №212/08 купівлі-продажу обєкта права комунальної власності, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 (А.С. 4-9)

Відповідно д. п. 1.1 Договору № 212/08 предметом договору є передача права власності на комунальне майно м. Запоріжжя, шляхом приватизації способом викупу на підставі рішення Запорізької міської ради від 23.04.2008 р. №16 та відповідно до наказу Органу приватизації від 25.07.2008 р. № 607. Обєктом приватизації є нежитлове приміщення № 50 підвалу (літера А-5), загальною площею за внутрішніми замірами 44,5 кв.м, яке розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул. Богдана Хмельницького, 12, який належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно САВ №570074 від 18.09.2007 , право власності зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №20316063.

Відповідно до п. 1.4 Договору, право власності на обєкт приватизації переходить до Покупця з моменту сплати повної вартості придбаного обєкта приватизації. За п.3.1 передача обєкта приватизації здійснюється Органом приватизації покупцю у 3-денний строк після оплати повної вартості обєкта приватизації, що засвідчується актом прийому-передачі, який підписується сторонами. (а.с.5)

Згідно з п. 1.6 Договору, зазначений в цьому договорі обєкт приватизації продано з урахуванням ПДВ за 47 497,20 грн. Розрахунки за обєкт приватизації здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку Покупця № 5001 третього відділення філії Запорізької Дирекції АТ «Індекс банк» на рахунок Органу приватизації № 1515 в Головному управлінні Державного казначейства України в Запорізькій області протягом 30 календарних днів з дати нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього Договору. Строк оплати продовжується ще на 30 календарних днів за умови внесення Покупцем не менш 50 відсотків від ціни продажу обєкта приватизації.

Строк оплати за обєкт приватизації настав 02.11.2008 року, однак ОСОБА_6 в строк встановлений Договором не було сплачено вартість обєкта приватизації.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.08.2009 року було стягнуто з субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_6 на користь управління у справах приватизації Запорізької міської ради за 47497 грн. 20 коп. заборгованості за спірний обєкт приватизації, яке залишено без змін Запорізьким апеляційним господарським судом.

За вказаним рішенням господарського суду ОСОБА_6 сплатила за обєкт приватизації тільки 27 000 грн., що підтверджується квитанціями від 27.08.2009 р. на суму 7 000 грн. та від 04.04.2011 року на суму 20 000 грн. (а.с. 155-156)

01.06. 2011 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.06.2011 року, серія 1-ЖС№ 206299. (а.с.12)

Відповідно до спадкової справи №45/2011 після померлої ОСОБА_6 спадкоємцям є син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_2, та 24.02.2012 року, які прийняли спадщину та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом за кожним по 1/2 частці майна , а саме житлового будинку № 98 по вул. Гагаріна в с .Матвіївка, Вільнянського району Запорізької області. (а.с. 143-145)

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції зазначив, що померла ОСОБА_6 за умовами Договору та ст. 22 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», не набула право власності на спірний обєкт нерухомості , отже він не відноситься до спадкової маси, а тому у суду не має підстав для задоволення її вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд не звернув увагу проте, що до складу спадщини за вимогами ст. 1218 ЦК України перейшли всі права, що належали спадкодавцеві , а отже і права отримати приміщення у власність після сплати його повної вартості.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах вимог заявлених позивачем і на підставі доказів, наданих сторонами. За вимогами 10, 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування своїх вимог про визнання права власності на ? частку обєкта спадщини ОСОБА_2 зазначала проте, що право власності на нерухоме майно перейшло до ОСОБА_6 (а.с.2), проте спадкодавець не провела державну реєстрацію свого право на майно, а тому право власності на майно, що належить позивачці і досі не є зареєстрованим у встановленому законом порядку. В обґрунтування порушення своїх прав та звернення до суду зазначила, що оригінал Договору знаходиться у відповідача, який відмовляє у його надані для проведення державної реєстрації, що перешкоджає у оформлені спадщини. (а.с.1-2)

Виходячи із заявлених позивачем вимог підставою яких було перехід право власності на нерухоме майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 (а.с.2), яка як заявляв позивач «до ОСОБА_6 за п.1.4 Договору перейшло право власності на майно», але спадкодавець не провела державну реєстрацію право на майно, а оформлення спадщини перешкоджала відсутність оригіналу Договору, який начебто знаходився у відповідача, та відмовляє у його надані для проведення державної реєстрації суд першої інстанції обґрунтовано виходячи із вимог ст. 11, 60 ЦПК України відмовив у задоволені позову.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України).

Як встановлено судом, спір виник щодо нежитлового приміщення №50 підвалу (літера А-5), загальною площею за внутрішніми замірами 44,5 кв.м, яке розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул. Богдана Хмельницького, 12.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на момент відкриття спадщини 01.06. 2011 року, спірне нежитлове приміщення №50 підвалу (літера А-5), загальною площею за внутрішніми замірами 44,5 кв.м, яке розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул. Богдана Хмельницького, 12 на праві власності не належало спадкодавцеві ОСОБА_6, а тому не входить до складу спадщини.

Цей висновок ґрунтується на матеріалах справи і вимогах закону.

Право власності в силу статті 328, 334 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами ст. 22 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» право володіння, користування і розпорядження об'єктом приватизації переходить до покупця після сплати в повному обсязі ціни продажу об'єкта приватизації. У разі якщо обєктом є нерухоме майно, право власності на нього переходить до покупця після державної реєстрації в установленому законом порядку права власності на придбаний обєкт, яка здійснюється після сплати у повному обсязі ціни продажу обєкта.

Так, згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже рішення суду відповідає вимогам матеріального права та процесуального права , за яким справа розглядалася у межах заявлених позивачем вимог.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах вимог заявлених позивачем і на підставі доказів, наданих сторонами. За вимогами ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 30 ЦПК України визначено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка притягується судом до відповіді за позовом, тому що на неї вказує позивач, як на порушника свого права.

Матеріали справи не містять в собі доказів проте, що особи, які притягнуті у позові в якості відповідачів - ОСОБА_4 та Запорізька міська рада порушують права позивача у спосіб зазначений у позовній заяві (а.с.1-3) утримують оригінал Договору, та перешкоджають позивачу в оформлені спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначено, що вона як спадкоємець успадкувала не право власності на нежитлове приміщення, а право отримати приміщення у власність після сплати його повної вартості у порядку виконавчого провадження і в порядку виконавчого провадження успадкувала як правонаступник обовязок на виконання судового рішення про стягнення вартості майна зі спадкодавця, сплативши залишок боргу.

Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Проте, у порушення вимог ст. 10,11, 60 ЦПК України позивач не надавала суду доказів, щодо порушення її прав зі сторони відповідачів у спосіб зазначений у позові, а відповідно і необхідності його судового захисту.

Щодо правонаступництва ОСОБА_2 у виконавчому провадженні по виконанню рішення Господарського суду Запорізької області від 27.08.2009 року про стягнення коштів з ПП ОСОБА_6 такі підстави не були заявлені у позовних вимогах (а.с.1-3), правомірність правонаступництва при виконанні рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.08.2009 року про стягнення з ПП ОСОБА_8 коштів за Договором від 03.10.2008 року та його наслідки у встановленому законом порядку не досліджувалося судом оскільки не були підставою заявлених позивачем вимог, та оскільки суд апеляційної інстанції за правилами ст. 303 ЦПК України перевіряє законність рішення суду в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія не приймає доводів ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, що вона як спадкоємець успадкувала в порядку правонаступництва після смерті матері обовязки по сплаті за приміщення, виплатила борг та відповідно і отримала право власності на приміщення після сплати його повної вартості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, який розглядав справу у межах заявлених позивачем вимог, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя :

Судді: