Справа №1416/7001/12 23.12.2013 23.12.2013 23.12.2013
Справа № 22ц - 784/3971/13 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія 5 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

23 грудня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В.,

ОСОБА_3,

із секретарем судового засідання: Шпонарською О.Ю.,

за участю: позивачки ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 листопада 2013 року, ухвалене за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_5

про визнання права спільної сумісної власності подружжя на будівельні матеріали та визначення частки

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на будівельні матеріали, конструкції, будівельні вироби , обладнання, які були використані сторонами під час перебування в шлюбі при самочинному будівництві житлового будинку № 141 по вул. Кірова в м. Миколаєві, а також прибудованого гаражу, металевих воріт, вбиральні, навісу, замощення, паркану та визначити належну їй частку в розмірі ?.

В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та просила визнати право сумісної власності сторін на вказані будівельні матеріали, конструкції та обладнання, відповідно до висновків експертизи на загальну суму 235171 грн. 81 коп. та відповідно визначити розмір належної їй частки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 листопаду 2013 року позов задоволено. Визнано спільною сумісною власністю будівельні матеріали, конструкції, вироби використані в процесі будівництва самочинно побудованого незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку, гаражу, вбиральні, вольєру, замощення, огорожі за адресою: м. Миколаїв, вул. Кірова, 141 на загальну суму 235171 грн. 81 коп. відповідно до висновків кошторисної документації будівельно-технічної експертизи від 22 травня 2013 року. Розподілені судові витрати.

В апеляційій скарзі відповідач ОСОБА_5 просить вказане рішення суду скасувати, а по справі ухвалити новее рішення яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що суд безпідставно не застосував позовну давність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 1986 року по 21 січня 2003 року. Під час перебування в шлюбі сторони придбали на імя відповідача ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 7 червня 1990 року житловий будинок № 141 з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по вул. Кірова, 141 в м. Миколаєві .

Відповідно до рішення Миколаївської міської ради від 29 серпня 1997 року для обслуговування вказаного будинку у приватну власність ОСОБА_5 передано земельну ділянку, площею 1000 кв.м. , на яку видано державний акт на право приватної власності від 6 листопада 1997 року.

На підставі рішення виконкому Ленінської районної ради м. Миколаєва від 23 квітня 1998 року ОСОБА_5 дозволено проектування та будівництво нового житлового будинку по вул. Кірова, 141 у м. Миколаєві. 10 червня 1998 року відповідачем отримано дозвіл на виконання будівельних робіт відповідно до проекту, узгодженим з головним архітектором.

На підставі вказаних дозвільних документів, сторонами під час шлюбу до 2003 року, зведено житловий будинок ступінь готовності якого дорівнює 78, 08 відсотків. Оскільки вказане будівництво здійснювалось з відступленням від проектної документації, Миколаївське МБТІ видало довідку про його самовільне будівництво.

Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 6 грудня 2011 року, яке ухвалено за спором між тими ж сторонами, набрало законної сили та має преюдиційне значення для вирішення даного спору відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України (а.с. 37-40).

В зазначеному рішенні, суд дійшов висновку, що оскільки спірний житловий будинок не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в розумінні положень ст. 331 ЦК України (не введений в експлуатацію), то і його поділ між подружжям, як житлового будинку, є неможливий. Можливим є лише визнання права власності на матеріали обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва будинку, як то встановлено ч. 3 ст. 331 ЦК України.

Відповідно до рішень Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2009 року та Апеляційного суду Миколаївської області від 16 липня 2009 року земельна ділянка, на якій розташоване спірне незавершене будівництво житлового будинку, визнано спільною сумісною власністю подружжя і за кожним визнано право власності по ? частині земельної ділянки по вул. Кірова, 141 в м. Миколаєві (а.с. 31-36, 175).

Згідно з положеннями ст.ст. 22, 27 КпШС України 1969 року, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

По даній справі ухвалою суду від 10 жовтня 2012 року призначено будівельно-технічну експертизу. Так відповідно до висновків експерта від 22 травня 2013 року вартість станом на 2003 рік будівельних матеріалів, конструкцій, виробів, які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку № 141 по вул. Кірова в м. Миколаєві, прибудованого гаражу, вбиральні, навісу замощення двору, вольєру, огорожі становить 235171 грн. 81 коп.

Експертом також складено подрібнений кошторис з зазначенням найменування, кількості та обєму вказаних будівельних матеріалів, який є невідємною частиною експертного висновку (а.с. 74-119).

Враховуючи наведене, районний суд дійшов висновку, що будівельні матеріали, вироби, конструкції, використані в процесі будівництва самочинно побудованого житлового будинку № 141 по вул. Кірова в м. Миколаєві та відповідні господарські споруди загальною вартістю 235171 грн. 81 коп. згідно до кошторису, який є складовою висновку будівельно-технічної експертизи є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як колишнього подружжя.

Вирішуючи даний спір, районний суд дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для застосування позовної давності, оскільки відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 264 ЦК України строк звернення до суду позивачкою не порушено.

Так, суд обґрунтовано послався на те, що вперше позивачка звернулась до суду в 2005 році з приводу цього ж спірного майна, розгляд даного спору завершено рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 6 грудня 2011 року. Після чого, в межах загальної позовної давності позивачка звернулась до суду з даним позовом вже у вересні 2012 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк звернення до суду слід відраховувати з 2003 року, не можна прийняти до уваги, оскільки суд правомірно застосував положення ч. 2 ст. 264 ЦК України, та вказав на переривання позовної давності, оскільки в наведеному вище попередньому спорі між тими ж сторонами за позовом ОСОБА_4 вирішувалось питання стосовно частини спірного майна, яке позивачка вважала спільним, а саме квартири, земельної ділянки, незавершеного будівництва та інше.

Таким чином перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та межах заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку, що воно відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 листопада 2013 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: