АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/78/2013 р. Головуючий в І інстанції Дюдюн О.В.
Категорія 27 Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року лютого місяця « 19» дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого: Пузанової Л.В.

суддів: Фурман Т.Г., Чиркової К.Г.

при секретарі Гусєвій К.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2011 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства " Комерційний банк "ПриватБанк" про зміну умов договору, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2010 року публічне акціонерне товариство "Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що відповідно до укладеного між сторонами договору кредиту від 22 жовтня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит на купівлю автомобіля у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 70 699 грн. 20 коп. строком до 22 жовтня 2012 року зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості (10,8 % річних), яка з 01.02.2009 банком збільшена до 21,36 % річних. За договором відповідач зобовязався здійснювати повернення суми кредиту щомісячно рівними частинами по 1849 грн. 17 коп.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобовязань за вказаним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість , яка станом на 18.10.2010 року становить 102218 грн. 24 коп., та включає в себе: заборгованість за кредитом - 60902 грн. 81 коп., заборгованість за відсотками 16842 грн. 53 коп., заборгованість зі сплати комісії 6012 грн. 46 коп., заборгованість по сплаті пені 18460 грн. 44 коп., позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 102218 грн. 24 коп.

В грудні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитного договору і, посилаючись на те, що дії банку по збільшенню в односторонньому порядку відсоткової ставки за користування кредитними коштами за договором кредиту, укладеним між сторонами 22 жовтня 2007 року, є незаконними, просив суд визнати недійсною зміну ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку умов кредитного договору № HEU0AW00000087 від 22.10.2007 року щодо збільшення відсоткової ставки за користування кредитними коштами до 21,36 % на рік.

Ухвалою від 05 січня 2011 року суд обєднав зустрічну позовну заяву в одне провадження із первісним позовом.

В березні 2011 року публічне акціонерне товариство "Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, обґрунтовуючи його тим, що для забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором від 22 жовтня 2007 року банк 22 жовтня 2007 року уклав договір застави рухомого майна з відповідачем, предметом якого є належний йому на праві власності автомобіль ГАЗ 3302, модель 3302 AXY 1, реєстраційний номер BT0753AI, 2007 року випуску.

Посилаючись на те, що у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 15.02.2011 року становить 115561 грн., і включає в себе: заборгованість за кредитом 61582 грн. 61 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом 19301 грн. 56 коп., заборгованість по сплаті комісії 7030 грн. 54 коп., заборгованість по сплаті пені 27646 грн. 30 коп., позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HEU0AW00000087 від 22.10.2007 року в сумі 115561 грн. 01 коп. звернути стягнення на предмет застави автомобіль ГАЗ 3302, модель 3302 AXY 1, 2007 року випуску, тип ТЗ вантажний малотоннажний фургон, № кузова/шасі Х243175, реєстраційний номер BT0753AI, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля публічним акціонерним товариством "Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, просив стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою від 18 березня 2001 року суд обєднав в одне провадження справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та справу за позовом ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням суду від 02 вересня 2011 року позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі. Додатковим рішенням суду від 30 липня 2012 року зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 02 вересня 2011 року скасувати і направити справу на новий розгляд до Чаплинського районного суду Херсонської області, зазначаючи, що судом не врахована та обставина, що ПАТ КБ «ПриватБанк» неправомірно, в односторонньому порядку, не повідомивши про це відповідача, збільшив відсоткову ставку за користування кредитними коштами, а тому висновки суду щодо розміру заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» доводи скарги не визнала, рішення суду просила залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2007 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 70699 грн. 20 коп. строком до 22 жовтня 2012 року зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості, або 10,08 % річних.

При цьому ОСОБА_1 зобовязався щомісячно частково погашати кредит та сплачувати відсотки за користування грошовими коштами шляхом сплати рівних платежів у сумі 1849,17 грн.

З 01 лютого 2009 року банк збільшив відсоткову ставку за користування кредитними коштами до 21,36 % річних.

Для забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 22 жовтня 2007 року сторони уклали договір застави рухомого майна, за умовами якого ОСОБА_1 надав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль ГАЗ-3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 49-52)

Починаючи з листопада 2008 року ОСОБА_1В повертав кредит та сплачував відсотки за

користування кредитними коштами не в повному обємі, а з квітня 2009 року повернення кредиту та сплату відсотків припинив (а.с. 3-6)

Зазначені факти сторони визнають і не спростовують.

При вказаних обставинах, суд, на думку колегії суддів, прийшов до правильного висновку про те, що позивач, як кредитодавець та заставодержатель, відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054, ст. ст. 589, 590 ЦК України, ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» має право вимагати від ОСОБА_1, як позичальника, що прострочив повернення чергової частини позики, дострокового виконання зобовязань за кредитним договором, в тому числі і шляхом звернення стягнення на предмет застави.

При цьому суд обґрунтовано не врахував заперечень з боку ОСОБА_1 щодо неправомірності дій банку з приводу підвищення процентної ставки за кредитним договором, оскільки умовами укладеного сторонами кредитного договору передбачено право банку на збільшення процентної ставки в односторонньому порядку (п. 2.3).

При цьому укладення додаткової угоди для погодження зазначеного питання сторони не передбачали (а.с. 49-50).

ЦК України доповнено статтею 1056-1 (про заборону банкам змінювати розмір процентів за користування кредитом в односторонньому порядку) законом від 12 грудня 2008 року, який набрав чинності 10 січня 2009 року. Цей закон не скасовує і не помякшує цивільну відповідальність особи, тому відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, та ст. 5 ЦК України, не має зворотної дії в часі.

Судом встановлено, що рішення про збільшення процентної ставки за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 було прийнято банком 25.12.2008 року, про що 08.01.2009 року позичальнику було направлено письмове повідомлення (93-100).

Оскільки, згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобовязання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни та враховуючи, що сторони при укладенні кредитного договору передбачили умови підвищення процентної ставки, то колегія суддів вважає, що вони мають виконуватися і вважатися такими, що момент досягнення домовленості настав (ст. ст. 207, 640 ЦК України).

Відповідач довів, що зміна процентної ставки за користування кредитом у спірних правовідносинах викликана зміною кон`юктури грошових ресурсів України і збільшення процентної ставки відбулося в межах середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ), що відповідає обумовленим сторонами умовам кредитного договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо обґрунтованості первісного позову та необґрунтованості зустрічних позовних вимог і його висновок по суті спірних правовідносин відповідає обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах, і, як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, колегія суддів вважає юридично неспроможним посилання апелянта на його незгоду з підвищенням банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором, оскільки така незгода за умовами укладеного сторонами кредитного договору не перешкоджає банку підвищувати процентну ставку за кредитом в односторонньому порядку при наявності передбачених для цього підстав, а дій щодо припинення кредитних правовідносин шляхом розірвання кредитного договору та повернення отриманих від банку грошових коштів ОСОБА_1 в установленому законом порядку не вчинив.

Як наведені обставини, так і дії банку щодо вилучення транспортного засобу не звільняли ОСОБА_1 від зобовязань за кредитним договором, які він і у первісно визначеному розмірі не виконував.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд одночасно стягнув з ОСОБА_1 на користь банку грошові кошти у розмірі 115561 грн. 01 коп., та звернув стягнення на предмет застави, що не відповідає предмету заявленого ПАТ КБ «ПриватБанк» позову, враховуючи його уточнення в процесі розгляду справи та свідчить про застосування судом

одночасно двох способів захисту порушених прав, що є неможливим, враховуючи, що ОСОБА_1 у спірних правовідносинах є і позичальником і заставодавцем.

Крім того, резолютивна частина рішення суду не відповідає вимогам ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зокрема, в ній відсутні всі складові загального розміру вимог, що підлягають сплаті банку з вартості предмета забезпечувального обтяження; спосіб реалізації транспортного засобу викладений без врахування положень п. 2 ч. 1 ст. 26 зазначеного вище закону та без визначення початкової ціни предмета застави для його подальшої реалізації.

В звязку із наведеним, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, зважаючи на обраний ПАТ КБ «ПриватБанк» спосіб захисту своїх прав, яким за його заявою є звернення стягнення на предмет застави, підлягає скасуванню без ухвалення нового рішення, а в решті частині рішення підлягає частковій зміні із зазначенням про те, що стягнення на предмет застави звернуто в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 115561,01 грн., із яких 61582,61 грн. заборгованість за кредитом, 19301,56 грн. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами, 7030,54 грн. заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом, 27646 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження обраний шляхом укладення банком договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із початковою ціно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності.

При визначенні розміру заборгованості за кредитним договором та всіх його складових, що підлягають сплаті на користь банку з вартості предмета застави, колегія суддів керується розрахунком, наданим банком при поданні позову про звернення стягнення на предмет обтяження, які зроблені ним за станом на 15.02.2011 року, і з яким ОСОБА_1 погодився, їх не спростував та про застосування позовної давності не заявляв.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 589, 590 ЦК України, ст. ст. 23, 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором скасувати, а в решті частині частково змінити і вважати, що стягнення на предмет застави звернуто в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 жовтня 2007 року в сумі 115561,01 грн., із яких 61582,61 грн. заборгованість за кредитом, 19301,56 грн. заборгованість із сплати процентів за користування кредитом, 7030,54 грн. заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом, 27646,30 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження обраний шляхом укладання банком договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності.

В решті частині це ж рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя Л.В.Пузанова