Справа № 201/1257/13-ц
Провадження №2/201/764/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2013 року Жовтневий районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі Савченко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Дніпропетровська торгово-промислова палата про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеним позовом в якому з уточненням позовних вимог просив суд визнати обсяг відповідальності поручителя по основному зобовязанню кредитної угоди збільшеним та визнати договір поруки №2008-009/1-М від 29 січня 2008 року, укладений між поручителем ОСОБА_1 та кредитором ПАТ КБ ПриватБанк припиненим з 21 березня 2008 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на задоволенні позову наполягав.

Представник ПАТ КБ ПриватБанк позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

29 січня 2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2008-009-М, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 140 000 доларів США.

Судом встановлено, що при укладенні вищезазначеного договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін; правочин був спрямований на отримання кредиту та його погашенні, згідно умов даного договору.

Судом встановлено, що 29 січня 2008 року в якості забезпечення виконання за кредитним договором №2008-009-М від 29 січня 2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №2008-009/1-М відповідно до умов якого позивач поручився за виконання боржником умов кредитного договору, а саме повернення коштів, отриманих у вигляді кредитної лінії з лімітом 140 000 доларів США.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Частиною 2 ст.553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язання боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

В позовній заяві позивач посилається на невиконання банком п.п.2.3.10, 2.3.11 як на обовязок призупинити видачу другого траншу на суму 50 000 гривень, що призвело до настання наслідків, передбачених ч.1 ст.559 ЦК України, а саме у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Проте зазначене, не відповідає дійсним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.2.3.10, 2.3.11 кредитного договору, призупинення чи відмова від видачі наступного траншу за кредитним договором є право банку яке банк залишає за собою, а не обовязок як зазначає позивач.

Відповідно до п.2 та п.4 договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за договором та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому.

В п.3 договору поруки зазначено, що поручителю добре відомі усі умови кредитного договору.

В п.1 договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_2К (боржником) своїх зобов'язань за кредитним договором №2008-009-М на суму 140 000 доларів США, тому посилання в позовній заяві на те, що він не надавав згоду на збільшення обсягу відповідальності не відповідає укладеним договорам і є безпідставним.

Пунктом 13 договору поруки передбачено можливість внесення змін тільки за згодою сторін, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. В даному випадку під змінами необхідно розуміти зміну фактичного змісту зобов'язань щодо кредитного договору, шляхом зміни умов договору, на які не надана згода поручителя та які впливають на обсяг відповідальності поручителя. Обсяг відповідальності поручителя встановлено в п.2 договору поруки - в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, як існуючих в момент укладення, так і тих, що виникнуть в майбутньому.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстав для припинення договору поруки немає та вважає за можливе у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Дніпропетровська торгово-промислова палата про визнання договору поруки припиненим відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України;

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Дніпропетровська торгово-промислова палата про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя Г.В.Черновськой