АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/293/2013 Справа № 2037/1318/12 Головуючий 1 інстанції - Стеганцова С.М.
Категорія: договірні
Доповідач -Бездітко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2013 року Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді-Бездітка В.М.,
суддів колегії-Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,
при секретарі-Москаленко Е.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою

Харківського національного університету внутрішніх справ
на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2012 року по цивільній справі за позовом
Харківського національного університету внутрішніх справ
доОСОБА_6
простягнення заборгованості за навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за навчання у розмірі 22707 грн. 28 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_6 проходив навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ з серпня 2009 року по червень 2011 року. 31.08.2009 року між ХНУВС та відповідачем укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до п.2.3.6. договору відповідач зобов'язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті згідно з затвердженим розрахунком. Після закінчення навчання, 18.06.2011 року відповідача було відраховано зі складу курсантів та відрекомендовано для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Харківській області. 06 березня 2012 року ОСОБА_6 звільнився за власним бажанням. Суму затрат за період його навчання, яка складає 22707 грн. 28 коп. він в добровільному порядку відшкодувати відмовився.

У судове засідання представник позивача - Луганська Т.О. не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, пояснивши, що не згоден з нарахованою сумою фактичних витрат, пов'язаних з його утриманням в період навчання.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2012 року задоволено частково позовні вимоги Харківського національного університету внутрішніх справ. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Харківського університету внутрішніх справ 14236 грн. 70 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківський національний університет внутрішніх справ просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Вказав, що оскаржуване рішення необґрунтоване та незаконне, оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, визнав встановленими недоведені обставини, що мають значення для вирішення справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Посилаються на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підтверджуючих, що ОСОБА_6 на другому курсі не проживав у гуртожитку, внаслідок чого за 2010-2011 роки не повинні нараховуватись комунальні витрати і вартість харчування.

Вислухав доповідь судді, пояснення відповідача, який наполягав на відхиленні апеляційної скарги, перевіривши надані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія приходить до наступного.

Згідно з п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України -в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно змінити.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено наступне.

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ №323 0/с від 05.08.2009 року, ОСОБА_6 зараховано до складу курсантів ХНУВС.

31.08.2009 року між ХНУВС та відповідачем укладеного договір про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі МВС України.

Відповідно до п.2.3.6. договору відповідач зобов'язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті згідно з затвердженим розрахунком.

Згідно наказу ХНУВС № 272 о/с від 18.06.2011 року ОСОБА_6 відраховано зі складу курсантів та відрекомендовано для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Харківській області.

Наказом ГУ МВС України в Харківської області №35 від 06.03.2012 року ОСОБА_6 звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням, відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, тобто до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі.

Витрати на навчання ОСОБА_6 за період з 2009 року по 2011 рік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 01.03.2007 року № 313 «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ»складають 22707 грн. 28 коп.

Відмовляючи частково в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з витратами та забезпеченням з 2010 року по 2011 рік відповідач частково не згоден, а саме з комунальними послугами на суму 3199 грн. 42 коп. та витрати на харчування в розмірі 5277 грн. 17 коп., так як послуги і харчування відповідачу не надавались, на другому курсі навчання відповідач не проживав у гуртожитку університету та не харчувався за рахунок університету.

Проте, такі висновки рішення суду не відповідають обставинам справи.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про часткову відмову у задоволені позовних вимог, оскільки відповідач не мешкав у гуртожитку з 2 курсу навчання.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 57-59 УПК України з приводу спору щодо непроживання відповідача у гуртожитку з 2010 по 2011 роки та зняття його з продовольчого забезпечення. Пояснення відповідача ОСОБА_6 не може бути належним та допустимим доказом підтверджуючим зазначені факти та бути підставою для часткової відмови у задоволені позовних вимог. Не може стверджуватись показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. Відповідно до ст. 57 ЦПК України такими доказами, зокрема, можуть бути письмові докази (різного роду документи, акти, листування службового або особистого характеру) і речові докази (зокрема звуко- та відеозаписи), висновки експертів, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи, однак в матеріалах цивільної справи такі докази відсутні і до суду апеляційної інстанції вони також не надані.

Позивач надав докази, що витрати на навчання ОСОБА_6 за період з 2009 року по 2011 рік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 01.03.2007 року № 313 «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ»складають 22707 грн. 28 коп. Таким чином, з відповідача необхідно достягнути на користь позивача 8470 грн. 58 коп. та згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 113 грн. 57 коп.

Судова колегія також враховує, що відповідачем не надано ніяких доказів на підтвердження своїх пояснень про непроживання та нехарчування в університеті під час навчання на 2 курсі. Такими доказами могли бути його заяви до позивача про непроживання та нехарчування, накази позивача, що відносно відповідача не нараховуються для цього кошти, акти, тощо. Ніяких клопотань про витребування таких доказів відповідач не заявив.

Приймаючи до уваги викладене, оцінив всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, судова колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги. Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2012 року в частині відмови в задоволені позовних вимог підлягає скасуванню. В цій частині по справі належить прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2012 року необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Харківського національного університету внутрішніх справ задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2012 року змінити, скасувавши це рішення в частині відмови в задоволені позовних вимог і в цій частині постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ 8470 грн. 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ судові витрати в розмірі 113 грн. 57 коп.

В іншій частині це рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ залишити без задоволення.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -