Справа № 682/1390/13-ц
Провадження № 2/682/544/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2013 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Мацюка Ю.І.,

при секретарі Ючковій О.В.,

з участю представника

відповідача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

представника органу опіки

та піклування ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи на стороні позивача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору комунальне підприємство Славутське житлово-комунальне обєднання та орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області, про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням.

Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона, являючись дочкою відповідача ОСОБА_5, відповідно до ордеру № 448 від 16 грудня 1993 року, вселилася у квартиру № 66, що у будинку № 17 по вулиці Садовій в місті Славута Хмельницької області. У даній квартирі позивачка зареєстрована та проживала до осені 2011 року. Проте, після народження другої дитини позивачкою, відповідач, підібравши момент коли її не було у квартирі, замінив замки у вхідних дверях, чим обмежив її право на житло. Під час вагітності позивачка ОСОБА_4 проживала у батьків свого чоловіка в селі Великі Межиричі Корецького району Рівненської області. Відповідач чинить перешкоди у користуванні житлом, не дозволяє потрапити до житла, змінивши замки на вхідних дверях, не надає їй ключі від квартири. Зважаючи на це позивачка не може вільно володіти і користуватися жилим приміщенням, в звязку з чим змушена звернутися до суду з позовом.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити її вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що позивачка з малолітніми дітьми проживає разом з своїм чоловіком в іншій області, в квартирі АДРЕСА_1 не проживає, комунальні послуги не сплачує, в звязку з тим, що позивачка придбала будинок в селі Миньківці Славутського району Хмельницької області, вона забезпечена житлом, а тому разом з малолітніми дітьми може там проживати, просить відмовити в задоволенні позову, з підстав його необґрунтованості.

Представник третьої особи - комунального підприємства Славутське житлово-комунальне обєднання в судовому засіданні позовні вимоги не підтримав, пояснивши, що квартира АДРЕСА_2 знаходиться на балансі підприємства і в квартирі ніхто не проживає.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради в судове засідання не зявилася, направила на адресу суду висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради № 560/04-31 від 11 квітня 2013 року, в якому зазначено про те, що у разі визнання малолітнього ОСОБА_6 таким, що втратив право користування квартирою, при цьому будуть порушені його права.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивачки, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Враховуючи факт народження та перебування на утриманні позивачки двох малолітніх дітей, суд при вирішенні спору керується нормами Конституції України, Житлового кодексу України, Сімейного кодексу України, Закону України Про охорону дитинства, положеннями Конвенції ООН про права дитини.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути у примусовому порядку позбавлений житла не інакше як згідно законодавства за рішенням суду.

Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно статті 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в іншій цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ці самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Закону України Про охорону дитинства держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка являється донькою відповідача ОСОБА_5, з 16 грудня 1993 року набула право на проживання та користування квартирою за адресою АДРЕСА_3, оскільки була внесена в талон до ордера на квартиру як член сім'ї наймача, крім того, була зареєстрована за вказаною адресою та проживала в ній з дитинства, що підтверджено даними талону до ордера № 448 від 16 грудня 1993 року, виданого КЕЧ Шепетівського району Прикарпатського округу.

Позивачка постійно проживала в квартирі як член сім'ї основного квартиронаймача до осені 2011 року, що підтверджено даними рішення, яке набрало законної сили, Славутського міськрайонного суду від 06 червня 2012 року, тобто до народження другої дитини ОСОБА_7, 18 вересня 2011 року.

Після народження другої дитини восени 2011 року, маючи на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивачка змушена була проживати в цивільного чоловіка в селі Великі Межиричі по вулиці Мічуріна, 23 Корецького району Рівненської області, в будинку його батька, оскільки в квартирі АДРЕСА_4 були незадовільні умови проживання для маленьких дітей, крім того, позивачка перебувала з відповідачем в неприязних стосунках, що погіршувало її стан. Маючи ключі від квартири позивачка приїздила в місто Славута, заходила на квартиру, залишалася ночувати в ній.

Під час тимчасового перебування позивачки на період пологової відпустки та відпустки по догляду за дитиною в батьків її цивільного чоловіка в селі Межиричі Корецького району Рівненської області, відповідач в грудні 2012 року, скориставшись відсутністю ОСОБА_4 в квартирі, змінив замки до вхідних дверей не попередивши про це позивачку та не надавши їй ключі, категорично відмовивши їй в проживанні, тим самим обмежуючи в праві користування квартирою.

Оскільки у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 з двома малолітніми дітьми не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3, не проживає позивачка у даній частині будинку з тих підстав,що їй чиняться перешкоди у користуванні житловою площею даної квартири, дані перешкоди чиняться ОСОБА_5, який змінивши замки вхідних дверей квартири, фактично своїми діями протиправно обмежив конституційне право позивачки та її малолітніх дітей на житло, суд вважає за необхідне зобовязати ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні квартирою № 66 по вулиці Садовій, 17 в місті Славута Хмельницької області.

Таким чином, позивачка разом з малолітніми дітьми має право користування таким житлом, а тому враховуючи протиправне зі сторони відповідача обмеження її у конституційному праві на житло, таке право підлягає відновленню, а позов задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. 64 ЖК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні квартирою № 66 по вулиці Садовій, 17 в місті Славута Хмельницької області.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 114,70 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення терміну подання апеляційної скарги, якщо її не було подано; після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя Мацюк Ю.І.