Справа № 2 - 3247/11 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 квітня 2013 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, відшкодування моральної шкоди. Позивачка вказувала на те, що відповідачка ОСОБА_3 здійснила будівництво прибудови до належної їй квартири АДРЕСА_1 на самовільно захопленій земельній ділянці, без погодження з відповідними державними службами, без проекту та з порушенням будівельних норм і правил, використавши при цьому належний їй балкон у якості даху прибудови. На підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва за відповідачкою було визнано право власності на прибудову. В подальшому відповідачка уклала договір купівлі-продажу належної їй квартири з прибудовою з ОСОБА_2

Посилаючись на те, що самочинно збудована прибудова перешкоджає їй повноцінно користуватися належною їй квартирою, порушує її права та завдає моральних страждань, позивачка просила суд усунути їй перешкоди в користуванні належною їй ? частиною квартири АДРЕСА_2, стягнути з відповідачів на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Ухвалою суду від 24.01.2013 року за клопотанням позивачки у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов. Просили про його задоволення.

Відповідачка ОСОБА_3 проти позову заперечувала, вказуючи на те, що на теперішній час вона ніякого відношення до квартири, а відтак і до прибудови немає, оскільки не є її власником. Тому не повинна вчиняти і будь-яких дій щодо неї.

Відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 також не визнав. Вказував на те, що квартиру з даною прибудовою він придбав у ОСОБА_3 на тей час, коли прибудова була узаконена рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва. При укладенні договору купівлі-продажу він не знав, що між позивачкою і відповідачкою існує спір щодо цієї прибудови. Просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа у справі співвласник квартири №26 ОСОБА_4 вказував на те, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2008 року є ОСОБА_2

Попереднім власником цієї квартири була відповідачка ОСОБА_3, яка й здійснила будівництво спірної прибудови до квартири.

Право власності на квартиру з прибудовою було визнано за ОСОБА_3 на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 30 квітня 2007 року, яке в подальшому було скасовано у звязку з нововиявленими обставинами й під час нового розгляду справи 16 вересня 2008 року за заявою ОСОБА_3 її позовні вимоги про визнання права власності на самочинно збудовану прибудову було залишено без розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 є власником ? частини квартири АДРЕСА_4, яка розташована на другому поверсі над квартирою ОСОБА_2

Балкон квартири АДРЕСА_5 використано у якості даху прибудови до квартири АДРЕСА_6.

Постановою адміністративної комісії адміністрації Ленінського району м.Миколаєва від 05.06.2007 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за самочинне здійснення прибудови.

Статтею 1 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зазначене також передбачено ст..ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Так зі змісту ст.391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1, 2 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із частиною 7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Позов про знесення самочинно збудованого майна може бути предявлено і особою, права якої порушено, зокрема власником, користувачем суміжної земельної ділянки з передбачених законом підстав (пункт 17 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої, в тому числі, і за відсутності проекту, можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює будівництво, відмовляється від такої перебудови (пункт 24 Постанови).

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобовязання здійснити перебудову.

Як вбачається з матеріалів справи, висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28.03.2013 року, проведеної на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Миколаєва, прибудова до квартири АДРЕСА_7 А у м.Миколаєві збудована без належно затвердженого проекту та з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

При здійсненні прибудови забудовником в тому числі порушені п.п.4.1.3; 4.1.6; 4.1.7; 4.4.1 ДБН В.1.2-14-2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ», а саме внаслідок того, що залізобетонна плита балкону кв.№26 розміщена в площині даху прибудови до кв.№22 існують перешкоди у встановлені цілісності конструктивного елементу балкону залізобетонної плити балкону, а також перешкоди при необхідності її ремонту, та визначені стану її надійності, несучої спроможності та можливості безпечного користування балконом.

Від проведення перебудови самочинної споруди відповідачі відмовилися.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для знесення самовільно зведеної прибудови відповідно до вимог ст..376 ЦК України.

При цьому, враховуючи те, що саме ОСОБА_3 здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, на неї і слід покласти такий обовязок по знесенню прибудови.

Стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту субєктивних цивільних прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст..23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що діями відповідачів їй було заподіяно моральну шкоду.

За такого, в позові ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили за власний рахунок знести самочинно збудовану прибудову до квартири АДРЕСА_6.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8 грн. 50 коп. судового збору і 7 грн. 50 коп. інформаційно-технічних витрат.

В іншій частині в позові ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.А. Спінчевська