АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2013 року м. Дніпропетровськ

21 листопада 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.

суддів: Макарова М.О., Міхеєвої В.Ю.

при секретарі Поляковій Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, органа опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання відмови у наданні згоди на зняття дитини з реєстрації неправомірною, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що з березня 2011 року перебувала з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 03 червня 2013 року ордером Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради позивачці надано право займати житлове приміщення за адресою - м. Дніпропетровськ, пр. Воронцова, 47/1, в якому на даний час зареєстровано місце проживання позивачки та дитини. У зв'язку з непридатністю житла до проживання, позивачка виїхала на постійне місце проживання до АРК і хоче зареєструвати там місце проживання своє і дитини. Відповідач проти цього заперечує, а тому вона просить суд визнати відмову ОСОБА_3 у наданні згоди на зняття малолітнього сина ОСОБА_4 з реєстрації за адресою - м. Дніпропетровськ, пр. Воронцова, 47/1, неправомірною, дозволити зняття з реєстрації ОСОБА_4 без згоди відповідача, надати позивачці ОСОБА_2 право вирішення аналогічних питань щодо реєстрації та зняття з реєстрації дитини за будь-якою адресою у подальшому самостійно.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати покладено на позивачку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сторони ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2011 року, який розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2013 року, що набрало законної сили (а.с. 7. 5).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується копією відповідного свідоцтва на а.с. 6.

Згідно довідки КП «ЖЕП №19» від 03.09.2013 року за №2841, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані проживаючими ОСОБА_5, позивачка ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_4 (а.с. 16).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Отже, обрання неналежного способу захисту може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Виходячи з викладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання неправомірною відмови ОСОБА_3 у наданні згоди на зняття малолітнього сина ОСОБА_4 з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1, про надання дозволу зняти з реєстрації ОСОБА_4 без згоди відповідача, надання позивачці права у подальшому самостійно вирішувати аналогічні питання щодо реєстрації та зняття з реєстрації дитини за будь-якою адресою, - не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою обрано спосіб захисту, який не передбачено діючим законодавством, у тому числі і спеціальними нормативними актами.

Крім того, позовна вимога про надання позивачці права у подальшому самостійно вирішувати питання щодо реєстрації та зняття з реєстрації дитини не підлягає задоволенню, оскільки не доведено виникнення відповідного спору у майбутньому.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, згідно представлених позивачкою письмових доказів довідки КП «ЖЕП №19» від 03.09.2013 року за №2841, ксерокопії паспорту позивачки, а також змісту позовної заяви і апеляційної скарги, ОСОБА_2, разом з малолітнім сином, зареєстрована проживаючою саме у квартирі АДРЕСА_1; доказів наявності у користуванні чи власності позивачки будь-якого іншого житла суду не надано.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до формальної незгоди з висновками місцевого суду.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 303 ЦПК України, зважаючи на правильне застосування ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального закону, у відповідності з вимогами матеріального права, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді