АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/1165/2013 Головуючий в І інстанції Зуб І.Ю.
Категорія 20 Доповідач: Приходько Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року квітня місяця 11 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Приходько Л.А.
Суддів:Кузнєцової О.А.
Бездрабко В.О.
При секретарі:Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 20 лютого 2013 року у справі

за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_6, третя особа ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 09.11.2004 року він уклав від свого імені та від імені своєї матері ОСОБА_7, з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що вказаний договір є фіктивним, вчиненим без наміру створення правових наслідків, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 09.11.2004 року, укладений між ОСОБА_5, який діяв від свого імені та від імені своєї матері ОСОБА_7, та ОСОБА_6 про продаж квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А. за реєстраційним № 4587, з підстав визначених ст. 234 ЦК України.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 20 лютого 2013 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 09.11.2004 року про продаж квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5, який діяв від свого імені і від імені ОСОБА_7, та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А. за реєстраційним № 4587.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ПАТ «УкрСиббанк» Мандик В.А. апеляційну скаргу підтримав за обставинами викладеними у скарзі. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначили, що рішення суду на їх думку є законним та обґрунтованим. Просять апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сторони укладаючи договір купівлі-продажу квартири намірів створювати юридичні наслідки, передбачені договором купівлі-продажу не мали.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги під час розгляду справи позивач повязував недійсність оспорюваного ним договору купівлі-продажу з його фіктивністю, на підтвердження чого зазначав, що на виконання цього договору сторонами не було вчинено будь-яких дій: продавці квартиру у власність покупця не передавали, покупну ціну за неї не отримували, з квартири не виселялися, продовжують користуватися житлом і після укладення договору, несуть витрати по утриманню житла, а покупець, в свою чергу, в квартирі не проживає і не цікавиться нею.

Судом встановлено, що 09.11.2004 року між ОСОБА_5 09.11.2004 року, який діяв від свого імені та від імені своєї матері ОСОБА_7, та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А. за реєстраційним № 4587.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Згідно розяснень, які містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

На підставі ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає державній реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що договір було зареєстровано у встановленому законом порядку за покупцем, та з цього моменту у ОСОБА_6 виникло право власності на спірне майно, яке, в свою чергу, було ним зареєстроване 09.11.2004 року в Херсонському ДБТІ за реєстраційним № 66742.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи 09.11.2004 року відповідач ОСОБА_6 уклав з АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», кредитний договір №895-Ф, за яким Банк надав ОСОБА_6 кредит в сумі 7000 доларів США до 09.11.2014 року зі сплатою 12% річних відповідно до графіку погашення. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, вказаним вище, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки за умовами якого ОСОБА_6 передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Факт укладення договору іпотеки визнаний як сторонами, так і третьою особою.

На виконання існуючих між сторонами домовленостей покупцем, після укладення договору кредиту, були передані продавцю грошові кошти в розмірі 7000 доларів США. Вказана обставина визнана обома сторонами під час розгляду справи, а тому, в силу вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, у порушення вимог ст. 212 ЦПК України вищезазначених вимог закону до уваги не взяв, належним чином доводів сторін не перевірив, дав невірну оцінку наданим доказам у їх сукупності та дійшов невірного висновку про те, що сторони правочину намірів створювати юридичні наслідки, передбачені договором купівлі-продажу не мали, договір купівлі-продажу уклали для вигляду з метою отримати кредитні кошти.

Як вбачається з матеріалів справи, та визнається сторонами на виконання договору купівлі-продажу продавцем були отримані грошові кошти, а покупець набув право власності на спірне майно, яким розпорядився на власний розсуд, передавши його в іпотеку. А отже, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Сам факт проживання позивача з родиною у спірній квартирі після переходу права власності до відповідача не є підтвердженням того, що між сторонами укладено фіктивний правочин. Також не є підтвердженням фіктивності правочину погашення, за існуючою домовленістю між сторонами, позивачем кредитного договору. Інших підстав для задоволення позову про визнання спірного договору фіктивним позивачем суду не надано. Тобто, підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним відповідно до вимог ст. 234 ЦК України, відсутні.

Ураховуючи викладене, рішення суду, з підстав визначених ст. 309 ЦПК України, слід скасувати і ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 20 лютого 2013 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: