АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/532/13-ц Головуючий в 1-й станції
Провадження №22-ц/774/1336/К/13 суддя Ан О.В.
Категорія - 42 (І) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Остапенко В.О., Турік В.П.

при секретарі - Бондаренко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 08 квітня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Саксаганського районного відділу у м.Кривому Розі Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, треті особи ОСОБА_5, Рада опіки та піклування Виконкому Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, про зняття особи з реєстраційного обліку та виселення.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7,

відповідач ОСОБА_3,

третя особа ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_8, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Саксаганського районного відділу у м.Кривому Розі Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про зняття особи з реєстраційного обліку та виселення, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована та, на момент смерті його матері ОСОБА_9, право користування цією квартирою було у нього та його діда - ОСОБА_4 Згідно рішення виконкому Саксаганської райради №96/1 від 22 березня 2000 року за ним зберігається право користування квартирою АДРЕСА_1 на період опіки. У 2003 році ОСОБА_4 без його згоди та без згоди опікуна чи органу опіки та піклування вселив до квартири та зареєстрував свою дружину - ОСОБА_3

Посилаючись на те, що вселення ОСОБА_3 до спірної квартири є незаконним та порушує його житлові права, просив суд: визнати незаконним вселення відповідачки ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1 і незаконною її реєстрацію у даній квартирі; виселити ОСОБА_3 з цієї квартири; зобов'язати Саксаганський районний відділ у м.Кривому Розі Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку відповідачку ОСОБА_3

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 08 квітня 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд не врахував того, що вселення відповідачки ОСОБА_3 до квартири відбулося без погодження із органом опіки та піклування, що є недопустимим, а третя особа Рада опіки та піклування підтримала позов.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_7, третю особу ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_8, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, відповідачку ОСОБА_3, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, залишивши рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що наймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4

Станом на 2000 рік у вказаній квартирі були зареєстровані ОСОБА_4 та його онук ОСОБА_2, а фактично проживав ОСОБА_4 разом із своєю співмешканкою, з якою він уклав шлюб 11.07.2003 року.

Згідно акту від 18.02.2013р. ОСОБА_3 проживає у спірній квартирі з 1987 року (а.с. 24), однак зареєстровано її за цією адресою лише у вересні 2003 року (а.с. 23).

Батьки ОСОБА_2 померли (батько - ІНФОРМАЦІЯ_2, мати - ІНФОРМАЦІЯ_3), а тому рішенням виконкому Саксаганської райради м.Кривого Рогу від 22.03.2000 року №96/1 над ним призначено опіку та збережено право на житло за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

Спір виник з приводу законності вселення та реєстрації ОСОБА_3 у спірній квартирі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, вірно встановивши обставини справи, виходив з того, що ОСОБА_3 вселилась у спірну квартиру у встановленому законом порядку, а її реєстрації не порушує житлових прав позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Зазначені вимоги закону суд першої інстанції врахував та правомірно прийшов до висновку про те, що на момент вселення ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 у 1987 році позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не був членом сім'ї наймача, який проживає разом з ним, і не міг ним бути, оскільки народився через сім років після її вселення, а тому не може висувати вимогу щодо незаконності вселення останньої до квартири.

Крім того, у судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що неповнолітній ОСОБА_10 проживав разом із своєю матір'ю ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, за іншою адресою, а після її смерті проживав у опікуна ОСОБА_5, тобто позивач на момент встановлення опіки не проживав у квартирі АДРЕСА_1 та не являвся членом сім'ї наймача ОСОБА_4, що не заперечувалось особами, які беруть участь у розгляді справи, а тому, згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, зазначені обставини не потребують доказуванню, і колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що житлові права ОСОБА_11 при вселенні ОСОБА_3 до спірної квартири порушені не були.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник (наймач) має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового законодавства.

З огляду на правомірність вселення ОСОБА_3 у спірну квартиру, наявності у неї права на користування квартирою та відсутності порушень її вселенням у квартиру житлових чи майнових прав інших осіб, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про зняття останньої з реєстраційного обліку та відхиляє доводи позивача ОСОБА_2 щодо незаконності реєстрації ОСОБА_3 у спірній квартирі у 2003 році.

Доводи позивача про те, що реєстрація відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі порушує його житлові права є безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, рішенням виконкому Саксаганської райради м.Кривого Рогу від 22.03.2000 року №96/1 за ним збережено право на житло за адресою: АДРЕСА_1 без зазначення частини квартири, яка за ним зберігається (окрема кімната, її площа тощо). Згідно пояснень сторін, квартира є двокімнатною, одну з кімнат займає наймач ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_3, яка доглядає непрацездатного чоловіка, іншу кімнату, більшу за площею, займає позивач ОСОБА_2, тобто він не позбавлений права користуватись спірною квартирою.

Крім того, згідно довідки Центру первинної медико-санітарної допомоги №4 Криворізької міської ради від 28.03.2013 року ОСОБА_4 потребує постійного стороннього нагляду та неспроможний до самообслуговування (а.с. 39), а тому проживання його дружини разом з ним є необхідним.

Таким чином, розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_2, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні його позовних вимог, а тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 08 квітня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: