Справа № 465/3917/13 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/8112/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Монастирецького Д.І., Мацея М.М.

секретар - Дідусь О.Р.

з участю представників апелянта - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представників відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_7 ОСОБА_2 на рішення Франківського суду м. Львова від 07 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ДЮСШ «Мебльовик», ОСОБА_4, Львівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Україна» про зміну підстав формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до відповідачів ДЮСШ «Мебльовик», ОСОБА_4, Львівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Україна» про зміну підстав формулювання причин звільнення з роботи із «звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України» на «звільнений у зв»язку із зміною в організації виробництва і праці за п.1 ст.40 КЗпП України», стягнення вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 2710 грн. 90 коп., а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по 01 листопада 2013 року, який становить 27109 грн. 00 коп. та стягнення компенсації за 7 календарних днів невикористаної відпустки у розмірі 650 грн. 70 коп.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 листопада 2013 року позов задоволено частково.

Змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_7 з посади тренера-викладача ДЮСШ «Мебльовик», правильно вказавши - «звільнений у зв»язку із закінченням строку контракту згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України».

Стягнуто з Львівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Україна» в користь ОСОБА_7 650,70 грн. компенсації за невикористану відпустку.

Стягнуто з Львівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Україна» судовий збір в дохід держави в сумі 229,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник позивача ОСОБА_7 ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційною скарги посилається на те, що суд першої інстанції при винесенні рішення вийшов за межі позовних вимог, а саме, судом не здобуто доказів, що позивач ОСОБА_7 мав намір звільнитися з роботи з підстав закінчення строку контракту, згідно п.2 ст.36 КЗпП України, оскільки дана підстава не зазначалася в первісних позовних вимогах. В заяві ОСОБА_7 чітко зазначені підстави, з яких саме причин останній мав намір звільнитися і ці підстави ніякому розширеному тлумаченню не підлягають, а є саме волевиявленням працівника.

Зазначає, що позивачем надано суду достатньо доказів щодо невиплати відповідачами всіх належних йому коштів при звільненні. Також, ОСОБА_7 уточняючи свої позовні вимоги, представив суду розрахунок розміру вихідної допомоги, яку необхідно стягнути з відповідачів у встановленому законом порядку.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 листопада 2013 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта ОСОБА_2, ОСОБА_3 в підтримання мотивів викладених в апеляційній скарзі, заперечення відповідача ОСОБА_4 та представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 в обгрунтування мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такої, виходячи із наступного.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Загальний перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Способи захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст.16 ЦК України.

Судом встановлено nа підтверджується матеріалами справи, що засновником ДЮСШ «Мебльовик» є Львівська обласна організація фізкультурно-спортивного товариства «Україна», що вбачається із Статуту школи, ухваленого загальними зборами трудового колективу 18.05.12р. та затвердженого постановою №3 президії Львівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Україна» 24.05.12 року.

Відповідно до постанови президії Львівської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Україна» №7 від 29.10.12 року постановлено ліквідувати ДЮСШ «Мебльовик» з 01.01.13 року.

Згідно повідомлення виконкому Львівської міської ради №13/05 від 13.05.13 р. 08.05.13 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи ДЮСШ «Мебльовик» на підставі рішення засновників про ліквідацію.

Частиною 3 ст.32 КЗпП України передбачено, що у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці працівник повинен бути попереджений не пізніше ніж за 2 місяці.

Позивач згідно контракту від 03.01.12 року працював в ДЮСШ «Мебльовик» з 03.01.2012 року на посаді тренера-викладача сучасного п»ятиборства. Строк дії контракту з 03.01.12 року до 31.12.12 року. У відповідності до вимог ст.32 КЗпП України, 30.10.2012 позивача повідомлено про наступне переведення з 01.01.13 року в ДЮСШ «Буревісник», що вбачається з наказу від 30.10.12 року. З повідомлення ДЮСШ «Буревісник» від 17.01.13р. №1 вбачається, що 28.12.12 року ОСОБА_7 подав заяву про працевлаштування на посаду тренера-викладача, однак, 03.01.13року забрав дану заяву, у зв»язку з невідповідністю роботи його кваліфікації та спеціалізації.

29.12.12 року ОСОБА_7 подав заяву на ім»я директора ДЮСШ «Мебльовик» ОСОБА_4 про звільнення його з посади з 01.01.13р., у зв»язку з реорганізацією школи і змінами істотних умов праці. Наказом №41 від 29.12.2012 року позивача звільнено з посади тренера-викладача з 31.12.12 року за власним бажанням на підставі його особистої заяви, про що 31.12.12 року зроблено відповідний запис у трудовій книжці.

В ході перевірки звернення ОСОБА_7 Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області встановлено, що позивача не ознайомлено з наказом про звільнення, при звільненні йому не виплачено компенсацію за 7 днів невикористаної відпустки, що вбачається з відповіді від 21.03.13р.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено що звільнення позивача відбулось з підстав, які не зазначались ним в заяві про звільнення, без врахування закінчення дії контракту, а тому формулювання причин звільнення є неправильним. З наказом про звільнення він не ознайомлений, про підстави звільнення дізнався лише отримавши трудову книжку, що мало місце в січні 2013 року.

Частина 3 ст.235 КЗпП України передбачає, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов»язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю.

Враховуючи зміст заяви ОСОБА_7 від 29.12.12 року, те, що він не погоджувався на переведення в іншу школу, строк контракту, укладеного з позивачем закінчувався 31.12.12р., позивача слід було звільнити за п.2 ст.36 КЗпП України, яким передбачено таку підставу припинення трудового договору як закінчення строку.

А відтак, на підставі наявних у справі доказів та системного аналіз норм матеріального права суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_7 щодо зміни формулювання причин звільнення із «звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України» на «звільнений у зв»язку із закінченням строку контракту згідно згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України».

За приписами ст.44 КЗпП України вихідна допомога виплачується в разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п.3,6 ст.36, ст.ст.38,39 п.1,2,6 ст.40 КЗпП України.

Власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок в строки, зазначені у ст.116 КЗпП України (ст.47 КЗпП України).

У відповідності до вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, організація повинні сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_7 про стягнення вихідної допомоги.

Відповідно до ст.233 ч.2 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позивачу належиться до виплати компенсація за невикористану відпустку в сумі 650 грн. 70 коп.

Враховуючи, що згідно п.2.2 Статут ДЮСШ «Мебльовик», затвердженого постановою №3 від 4.05.2012 року президії ЛОО ФСТ «Україна», засновником ДЮСШ є Львівська обласна організація фізкультурно-спортивного товариств Україна», а п.10. передбачає, що в разі ліквідації ДЮСШ її активи використовуються за рішенням засновника, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що компенсацію з невикористану відпустку слід стягнути саме з ЛОО ФСТ «Україна»

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв»язок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права. Рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 висновків суду не спростовують, а тому підстави для її задоволення та скасування рішення Франківського районного суду м. Львова відсутні.

Керуючись ст.ст.209 ч.3, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_7 ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Франківського суду м.Львова від 07 листопада 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Монастирецький Д.І.

ОСОБА_8