АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2013 року м. Дніпропетровськ

17 жовтня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2009 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідачки посилаючись на те, що 04.05.2003 року близько 19 год. 00 хв. біля будинку №16 по вул. Шевченка в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 гнала корову, яка почала їсти саджанці, які належали їй, позивачці, на що вона зробила зауваження відповідачці та прогнала корову; у відповідь на це ОСОБА_6 нанесла їй, позивачці, легкі тілесні ушкодження. З цього приводу позивачка зверталась до суду із скаргою приватного обвинувачення; постановою Новомосковського міськрайонного суду від 17.04.2009 року провадження по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_6 закрито на підставі ст. 49 КК України, тобто у зв'язку зі спливом строку для притягнення особи до кримінальної відповідальності. Добровільно відшкодувати шкоду ОСОБА_6 відмовляється, у зв'язку з чим позивачка просила суд стягнути з відповідачки матеріальну шкоду у розмірі 60,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 5000,0 гривень, а також судові витрати.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2013 року, у якому виправлено описки ухвалою того ж суду від 23.08.2013 року, позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 60,00 грн, моральну шкоду у розмірі 500,00 гривень.; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що постановою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.01.2004 року було порушено кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України у зв»язку з тим, що 04.05.2003 року близько 19 год. 00 хв. біля будинку №16 по вул. Шевченка в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 гнала корову, яка почала їсти саджанці, які належали ОСОБА_7, на що остання зробила зауваження відповідачці та прогнала корову; у відповідь на це ОСОБА_6 нанесла позивачці легкі тілесні ушкодження (а.с. 1 кримінальної справи Новомосковського міськрайсуду №1-572/09 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України).

Згідно висновку судмедексперта від 07.05.2003 року ОСОБА_7 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді забиття м»яких тканин і синця в області лівого лучезап»ясного суглобу, що відносяться до легкого ступеню тяжкості, заподіяні тупим твердим предметом з обмеженою контактною поверхнею, можливо дерев»яною палицею, і за давністю утворення можуть відповідати даті події 04.05.2003 року (а.с. 4 кримінальної справи Новомосковського міськрайсуду №1-572/09 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України).

Згідно пояснень відповідачки, наданих працівнику міліції, вона визнала факт конфлікту з ОСОБА_7, що відбувся 04.05.2003 року за викладених вище обставин, але заперечувала заподіяння позивачці тілесних ушкоджень (а.с. 15 кримінальної справи Новомосковського міськрайсуду №1-572/09 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України).

Посилання відповідачки на те, що текст зазначених вище пояснень було підписано не нею, - колегія не приймає до уваги, оскільки належні та допустимі докази на підтвердження таких доводів суду не надані.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду від 17.04.2009 року кримінальна справа, порушена у відношенні ОСОБА_6, закрита на підставі особистої заяви відповідачки, за ч. 1 ст. 49 КК України у зв»язку із закінченням строків давності.

Зазначена постанова про закриття кримінальної справи відповідачкою не оскаржена.

Місцевим судом встановлено, що у зв»язку з пошкодженням саджанців позивачці заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 60,0 грн., що стверджується відповідною довідкою (а.с. 28).

Крім того, у зв»язку з отриманням тілесних ушкоджень позивачка перенесла моральні страждання.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У абзацах другому та третьому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, з відповідними змінами та доповненнями, роз»яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Виходячи з викладеного, надавши належної детальної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов правильного висновку про доведеність факту неправомірного заподіяння відповідачкою ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, матеріальної та моральної шкоди позивачці ОСОБА_7 та ухвалив законне рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальної і моральної шкоди.

При вирішенні питання щодо розміру матеріальної шкоди, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги довідку про вартість зламаних саджанців (а.с. 28) та правомірно стягнув з відповідачки на користь позивачки матеріальну шкоду у розмірі вартості двох зламаних беріз у загальній сумі 60,00 грн.

Посилання апелянта на неправильне визначення розміру матеріальної шкоди ґрунтуються на припущеннях, є недоведеними, тому не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.

Твердження апелянта про те, що корова не є власністю відповідачки не спростовують правильність висновків місцевого суду щодо обов»язку відповідачки відшкодувати матеріальну шкоду позивачці, оскільки, згідно встановлених та викладених вище обставин справи, під час пошкодження коровою саджанців, що належали позивачці, тварина перебувала у володінні саме ОСОБА_6

Неправомірними діями відповідачки позивачці заподіяно моральну шкоду, яка пов»язана з перенесеним позивачкою фізичним болем у зв»язку з отриманими тілесними ушкодженнями, хвилюванням за власне здоров»я, небажанням відповідачки у добровільному порядку компенсувати моральну шкоду, необхідністю витрачати час на відвідування правоохоронних органів. Крім того, моральна шкода позивачки полягає у душевних переживаннях пов»язаних з неправомірною поведінкою відповідачки та потребою у справедливій сатисфакції.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди місцевий суд правильно виходив з характеру неправомірних дій відповідачки, тяжкості отриманих позивачкою тілесних ушкоджень, глибини душевних страждань позивачки та, з урахуванням вимог розумності і справедливості, визначив суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки, у необхідному та достатньому розмірі - 500,0 грн.

Колегія звертає увагу, що недоведеними і безпідставними є посилання апелянта на її відсутність 04.05.2003 року близько 19 год. 00 хв. у с. Піщанка та непричетність до заподіяння тілесних ушкоджень позивачці; наведені твердження спростовуються поясненнями відповідачки, наданими працівнику міліції та підписаними нею особисто, наявністю згоди відповідачки на закриття провадження у кримінальній справі за нереабілітуючою підставою, фактом неоскарження постанов про порушення та закриття провадження у кримінальній справі.

Крім того, місцевий суд, надавши належної оцінки, правомірно не взяв до уваги покази допитаних у судовому засіданні свідків, які є родичами сторін та зацікавлені у наслідках розгляду справи.

Додана до апеляційної скарги заява відповідачки на ім»я Новомосковського міжрайонного прокурора від 13.06.2013 року не спростовує правильність викладених вище висновків суду. Крім того, відповідачкою не надані докази отримання даної заяви прокурором, відповідь на вказану заяву суду не представлена.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 303 ЦПК України, зважаючи на правильне застосування місцевим судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді