УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2013 року м. Київ

Суддя Соломянського районного суду м. Києва Українець В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Дарницького районного суду м. Києва, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання дій незаконними, стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Дарницького районного суду м. Києва, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві про визнання дій незаконними та повернення зайво сплаченої суми судового збору.

Ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року підсудність зазначеної цивільної справи визначено Соломянському районному суду м. Києва.

ОСОБА_1 свої вимоги мотивує тим, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа № 2-6945/12, Ц-24 за її позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення сум. Ціна позову щодо вимог майнового характеру складала 81903 гривні 74 копійки згідно заяви про збільшення позовних вимог від 08 жовтня 2012 року.

Нею сплачено судовий збір у розмірі 1246 гривень 17 копійок, тоді як при ціні позову 81903 гривні 74 копійки судовий збір має складати 819 гривень 03 копійки.

У звязку з тим, що вона зайво сплатила судовий збір у розмірі 427 гривень 14 копійок, вона звернулася до відповідача з заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору.

22 березня 2013 року вона звернулася з повторною заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Зазначені заяви не були розглянуті у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку.

05 липня 2013 року вона направила заяву на імя голови Дарницького районного суду м. Києва, в якій просила вжити заходів до розгляду її заяви про повернення надмірно сплаченого судового збору.

15 липня 2013 року голова Дарницького районного суду м. Києва повідомив, що підстави для повернення надмірно сплаченого судового збору відсутні.

Вважає дії відповідача незаконними, оскільки відповідь голови Дарницького районного суду м. Києва не містить пояснень з приводу відсутності підстав для повернення зайво сплаченого судового збору. Крім того, питання про розподіл судових витрат має вирішуватися судом у іншому порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Просить суд визнати незаконними дії Дарницького районного суду м. Києва та повернути на її користь суму зайво сплаченого судового збору в розмірі 427 гривень 14 копійок з Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З позовної заяви та доданих документів вбачається, що позивач звернулася в суд з позовом про стягнення судових витрат, які вона понесла при розгляді іншої цивільної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Частиною 3 цієї статті визначено перелік витрат, повязаних з розглядом судової справи, їх розподіл здійснюється судом, відповідно до вимог, визначених Цивільним процесуальним кодексом України (статті 88, 89 ЦПК України).

Крім того, суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України).

У разі не вирішення судом питання про судові витрати, суду, що ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи надано, можливість ухвалити додаткове рішення (п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України).

Ухвали суду щодо визначення розміру судових витрат окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 293 ЦПК України.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що у тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У звязку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом предявлення позову в іншій справі.

Вбачається, що витрати, понесені особою у звязку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду іншої цивільної справи процесуальним законом віднесено до судових витрат. Вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України, і вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому цивільному провадженні.

Заявлена позивачем вимога про стягнення зайво сплаченого судового збору не підлягає захисту в іншому провадженні, ніж провадження, в якому повинно було розглядатись таке питання (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України). Зазначене є фактом, який підтверджує неправомірність виникнення цивільного процесу в цьому випадку (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України).

Позивачем також заявлена вимога про визнання дій Дарницького районного суду м. Києва незаконними.

Зазначена вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем фактично оскаржуються дії Дарницького районного суду м. Києва щодо неналежної передачі її заяв про повернення надмірно сплаченого судового збору на розгляд судді, в провадженні якого знаходилася цивільна справа, для ухвалення з цього приводу процесуального документа та відсутності у відповіді від 15 липня 2013 року за підписом голови суду на її заяви обґрунтування підстав такої відмови.

Вбачається, що між сторонами виникли правовідносини в звязку зі здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначена ст. 17 КАС України.

З огляду на наведене, у відкритті провадження в справі слід відмовити.

Згідно квитанції № 11 від 29 жовтня 2013 року позивач сплатила судовий збір у розмірі 229 гривень 40 копійок на розрахунковий рахунок № 0010, банк отримувача ГУ ДКУ у м. Києві, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812, код банку отримувача (МФО) 820019, код класифікації доходів бюджету: 22030001, отримувач коштів: УДК у Соломянському районі м. Києва

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись статтями 11, 79, 88, 89, п. 1 ч. 2 ст. 122, п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215, п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, статтями 3, 17 КАС України, п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суддя,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в справі за позовом до Дарницького районного суду м. Києва, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання дій незаконними, стягнення коштів.

Розяснити позивачу право на звернення до належного суду.

Зобовязати Управління державного казначейства в Соломянському районі м. Києва повернути ОСОБА_1 229 гривень 40 копійок, внесені нею через ГУ Ощадбанку по м. Києву та області згідно квитанції № 11 від 29 жовтня 2013 року як судовий збір при подачі позову.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: