Провадження № 2/263/129/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇН И

19 лютого 2013 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючого - судді Папаценко П.І., при секретарі Конівченко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КорпусГруп Комтек" (далі ТОВ "КорпусГруп Комтек") про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, поновлення на роботі, визнання незаконними звільнення, наказу про звільнення, стягнення грошової компенсації за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

12.07.2012 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь, просила суд: поновити її на посаді інженера з охорони праці, фахівця філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь з 5.05.2012 року; стягнути з філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь плату за час вимушеного прогулу з 5.05.2012 року до дня поновлення на роботі; судові витрати покласти на відповідача. До позову позивач надала заяву про поновлення строку для звернення до суду.

Ухвалою суду від 13.08.2012 року визнана мирова угода, укладена між ОСОБА_1 та ТОВ "КорпусГруп Комтек", за якою ОСОБА_1 за умов виконання ТОВ "КорпусГруп Комтек" умов, визначених у мировій угоді, відмовляється від своєї позовної заяви про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. При цьому ТОВ "КорпусГруп Комтек" оплачує ОСОБА_1 одноразово кошти в сумі 4267,58 гривень за листками непрацездатності серія АВП№906791, АВП№510653, АБЯ№672667, АВХ№641198 в порядку і на умовах, передбачених чинним законодавством України. ТОВ "КорпусГруп Комтек" сплачує ОСОБА_1 заробітну плату в сумі 3132,53 гривень за період з З0 червня 2012 року по дату затвердження мирової угоди. Наказ Філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполі №КГ/К-00102 від 03.05.2012 року про припинення трудового договору та запис у трудовій книжці серія АТ-ІП №4024615 під №20 вважати недійсними. Днем звільнення ОСОБА_1 вважати день затвердження мирової угоди, про що ТОВ "КорпусГруп Комтек" здійснює відповідний запис в трудовій книжці з посиланням на пункт 1 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України. З усіх виплат, здійснених ТОВ "КорпусГруп Комтек", утримуються податки та обов'язкові збори до державних цільових фондів. Суми податків та обов'язкових зборів до державних цільових фондів утримуються ТОВ "КорпусГруп Комтек" із виплачених сум в порядку, визначеному законодавством. Виплата сум, зазначених в мировій угоді здійснюється ТОВ "КорпусГруп Комтек" протягом 5 банківських днів з моменту визнання судом мирової угоди. Підписанням зазначеної мирової угоди позивачка підтверджує відсутність будь-яких майнових і немайнових претензій до ТОВ "КорпусГруп Комтек". Провадження у справі закрито.

Вказану ухвалу суду позивач ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку, посилаючись на виплачену заробітну плату у меншому розмірі, внаслідок неправильного визначення відповідачем її середньомісячної заробітної плати.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 3.09.2012 року скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 13.08.2012 року, справу направлено для продовження розгляду до того ж суду.

18.09.2013 року за автоматизованою системою документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначений суддя Папаценко П.І.

23.11.2011 року позивач надала суду уточнюючу позовну заяву, просила суд: визнати незаконним її звільнення з філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь на підставі наказу №КГ/К-00102 від 3.05.2012 року; поновити її на посаді інженера з охорони праці, фахівця філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь з 5.05.2012 року; стягнути з філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь плату за час вимушеного прогулу з 14.08.2012 року до дня поновлення на роботі, та доплату за час вимушеного прогулу за період з 30.06.2012 року по 13.08.2012 рогу згідно постанови Кабінету Міністрів України за №100 від 8.02.1995 року.

Ухвалою суду від 26.12.2012 року, за заявою позивача, на підставі ст.33 ЦПК України, здійснена заміна у справі первісного відповідач - філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь на належного відповідача - ТОВ "КорпусГруп Комтек".

5.02.2013 року та 19.02.2013 року позивач надала суду уточнюючу позовну заяву, в якій, крім вказаних позовних вимог просила суд визнати незаконним наказ про звільнення №КГ/К-00102 від 3.05.2012 року та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначила наступні обставини. За наказом відповідача №М-102п від 19.09.2011 року її прийняли на роботу в філію ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь з 19.09.2011 року до 18.12.2011 року, на посаду інженера з охорони праці, фахівця. Свою роботу вона виконувала професійно та добросовісно. Із-за її принципового відношення до дотримання відповідачем трудового законодавства у відношенні до працівників та норм по охороні праці, у неї склалися конфліктні відношення з директором філії ОСОБА_2, котрий починаючи з січня 2012 року, наполегливо вимагав від неї звільнення за власним бажанням. Вона не погодилась на звільнення, після чого він видав наказ №КГ/К - 00102 від 3.05.2012 року про її звільнення по закінченню строку трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України, але після бесіди з нею, можливе із спеціалістами, запис про таке звільнення не було внесено до її трудової книжки, так як трудовий договір з нею до 30.04.2012 року не укладався. ОСОБА_2 регулярно запрошував її до свого кабінету для бесіди стосовно її звільнення, при цьому прямо заявляв, що вона не залишиться працювати в філії, він став навантажувати її значним обсягом робот, але вона, залишаючись на роботі до пізнього часу, справлялася з роботою, не даючи поводу для звільнення. 3.05.2012 року ОСОБА_2 в черговий раз викликав її до свого кабінету, в ультимативній формі з криками та погрозами вимагав від неї написати заяву про звільнення за власним бажанням. В той день вона себе неважно почувала, після таких емоцій керівника та його погроз, щоб все це зупинити, вона зразу ж написала заяву про звільнення за власним бажанням з 4.04.2012 року. За вказівкою ОСОБА_2 підготували наказ про звільнення, котрий вона, про ознайомлення з ним, фактично підписала 3.05.2013 року, але в наказі зазначила дату 4.05.2013 року, хоча 4.05.2013 року не могла цього зробити, так як на роботу не вийшла, оскільки після вказаних подій вона звернулася до лікаря і з 3.05.2012 року знаходилась на лікарняному. Знаходячись вдома, у вечері З.05.2012 року, вона заспокоїлась та зрозуміла, що не бажає звільнятися з роботи. 4.05.2012 року по телефону вона повідомила директора ОСОБА_2, менеджера по персоналу ОСОБА_3, заступника директора ОСОБА_4 про її відмову звільнятися за власним бажанням, та про намір продовжити трудові відносини після закінчення тимчасової непрацездатності. 21.05.2012 року вона, продовжуючи хворіти, прийшла до філії для здачі двох листів непрацездатності, які у неї прийняли разом з пояснювальною запискою. 31.05.2012 року по путі до поліклініки вона зайшла на роботу, де менеджер по персоналу ОСОБА_3 повідомила про її звільнили з 4.05.2012 року, на що вона написана заяву про анулювання раніше написаної нею заяви про звільнення, в якій нагадала директору ОСОБА_2 про телефонне повідомлення від 4.05.2012 року про її незгоду із звільненням. Вказану заяву у неї прийняли в обмін на отримання нею трудової книжки, при цьому відповідач не здійснив з нею остаточного розрахунку, враховуючи ті обставини, що на лікарняному вона знаходилась з 3.05.2015 року по 29.06.2012 року, після чого збирала необхідні копії документів для звернення до суду з позовом. Враховуючи вказані обставини, вважає, що строк звернення до суду за вирішенням трудового спору пропущений нею з поважних причин, тому просить суд поновити його. Під час розгляду вказаної цивільної справи їй проведена оплата листів непрацездатності за період 3.05.2012 року по 29.06.2012 року, а саме 20.08.2012 року у розмірі 576,02 грн., та 6.09.2012 року у розмірі 1168,11 грн. По вказаним виплатам вона претензій не має. За період з 30.06.2012 року по 13.08.2012 року відповідач нарахував їй середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 3132, 53 грн., за відрахуванням суми податків та обов'язкових зборів до державних цільових фондів, фактично сплатив 2566,79 грн. Розрахунок середньомісячної заробітної плати відповідачем проведений неправильно, внаслідок чого недоплата за вказаний період складає 1398,43 грн. без відрахування суми податків та обов'язкових зборів до державних цільових фондів. Крім того, за період з 14.08.2012 року по 19.02.2013 року з відповідача на її користь слід стягнути середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, за 133 робочих дня, у розмірі 19439,28 грн. Всього заборгованість середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 20837,71 грн., яку просить стягнути з відповідача. Також необхідно стягнути з відповідача на її користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 2000 грн., обумовлену протиправними діями відповідача, внаслідок яких вона зазнала моральних страждань.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, що співпадають з обставинами викладеним в позовній заяві, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5, що діє за довіреністю, в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, просив суд в їх задоволені відмовити, посилаючись на наступне. Позивач з 19.09.2011 року, відповідно до наказу №М-102п від 19.09.2011 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем та займала посаду інженера з охорони праці. 3.05.2012 року позивач власноруч написала заяву про звільнення за власним бажанням з 4.05.2012 року, при цьому в заяві не зазначила, що подає її не за своєю волею, не надавши з цього приводу належних доказів. Наказом відповідача від 3.05.2012 року за №КГ/К-00102, на підставі ст.38 КЗпП України, ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади, з яким вона була ознайомлена 4.05.2012 року, про що сама поставила відмітку у наказі. Жодних заяв від позивача щодо відмови розривати трудовий договір на момент складання наказу про звільнення, а також при ознайомленні з ним, ОСОБА_1 відповідачу не надавалося. Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до табелю обліку робочого часу, позивач, як 3.05.2012 року, так і 4.05.2012 року перебувала на робочому місті та отримала за вказаний період заробітну плату, тому посилання на листи непрацездатності є безпідставними. Посилання позивача на ч. 2 ст. 38 КЗпП України є безпідставним, оскільки позивач до закінчення строку попередження не відкликав свою заяву про звільнення та надав таку заяву лише 31.05.2012 року після закінчення вказаного строку. Таким чином, відповідач, згідно з волевиявленням позивача провів звільнення ОСОБА_1 на підставі чинного законодавства. Враховуючи викладене, не підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральна шкода, з приводу якої позивачем не надано доказів.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 3.05.2012 року біля 17 годин їй подзвонила ОСОБА_1 та попросила зустріти, посилаючись на погане самопочуття. Вона зустріла ОСОБА_1 привела її додому, поміряла тиск, він у неї був підвищеним, вона дала пігулку. В той же день позивач їй розповіла, що директор примусив її написати заяву про звільнення. 4.05.2012 року вона знов відвідала ОСОБА_1, яка весь день знаходилась удома, при цьому була свідком розмови останньої з адміністрацією підприємства, під час якої ОСОБА_1 повідомила, що вона не збирається звільнятися, відкликає свою заяву про звільнення.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що в філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь вона працювала заступником директора. Ще з жовтня 2011 року у позивача з директором ОСОБА_2 склалася конфліктна ситуація, пов'язана з тим, що позивач, як інженер з охорони праці, висувала вимоги, які не подобались директору. Вже в грудні 2011 році ОСОБА_2 сказав, що бажає позбавитись від ОСОБА_1, так як вона не професіонал. Сказане не відповідало дійсності, тому вона особисто заперечила ОСОБА_2 В подальшому директор сказав, що, якщо ОСОБА_1 не звільниться, він її навантажить такою роботою, що вона збіжить сама. 3.05.2012 року їй подзвонила позивач, поскаржилась на погане самопочуття. 4.05.2012 року у першій половині дня вона прийшла до ОСОБА_1, принесла пігулки. Позивач їй повідомила, що ОСОБА_2 примусив написати її заяву про звільнення, але сама вона не хоче звільнятися. Вона їй сказала, щоб вона подзвонила директору і повідомила про своє рішення. ОСОБА_1 подзвонила у відділ кадрів ОСОБА_3, яка потім з'єднала її зі ОСОБА_2, останніх вона повідомила, що зараз знаходиться на лікарняному, не збирається звільнятися, тому відкликає свою заяву про звільнення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні вказаних спірних правових відносин, суд перш за все керується вимогами статті 11 ЦПК України, згідно якої, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини.

Державна реєстрація Товариства з обмеженою відповідальністю "КорпусГруп Комтек", як юридичної особи, проведена 17.8.2007 року, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію юридичних осіб Серії А01, номер 562679. (а.с.125)

Філія ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь (відокремлений підрозділ) має правовий статус - без права юридичної особи, про що свідчить довідка АБ №560674 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. (а.с.126)

За наказом відповідача №М-102п від 19.09.2011 року позивача ОСОБА_1 прийняли на роботу в філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь з 19.09.2011 року до 18.12.2011 року, на посаду інженера з охорони праці, фахівця. (а.с.12)

Після закінчення строку трудового договору, не одна із сторін не наполягала на його розірванні, трудові відносини продовжувались, тому за змістом ст.ст.23,36 КЗпП України вказаний трудовий договір із строкового перетворився в договір на невизначений строк.

3.05.2012 року ОСОБА_1 написала заяву на ім'я директора філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь ОСОБА_2 про її звільнення з 4.05.2012 року, за власним бажанням, з посади, що вона займає. (а.с.31)

Наказом відповідача від 3.05.2012 року за №КГ/К-00102, на підставі ст.38 КЗпП України, ОСОБА_1 з 4.05.2012 року звільнено з займаної посади.

Припинення трудового договору за ініціативою працівника регулюється ст.38 КЗпП України.

За даною нормою закону припинення трудового договору може мати місце лише тоді, коли подача заяви про звільнення є добровільним волевиявленням працівника, а не результатом впливу з боку адміністрації. В останньому випадку звільнення визнається незаконним.

Факт примусового впливу підлягає доведенню і може бути доведений будь-якими доказами, які допускає цивільно-процесуальне законодавство.

Досліджені в судовому засіданні з цього приводу докази: показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4; наказ №00102 КГ/К від 3.05.2012 року про звільнення ОСОБА_1 з 30.04.2012 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.10), за довідкою відповідача, винесений помилково, співпадають з поясненнями позивача про те, що заява про звільнення за власним бажанням була написана нею в результаті впливу адміністрації в особі директора філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь ОСОБА_2, а не за особистим волевиявленням.

Підтвердженням впливу є і ті обставини, що звільнення позивача мало місто в стислі строки - за один день, позивачу в цьому не було потреби, саме звільнення для позивача було небажаним, вона втрачала єдиний засіб для свого існування і до теперішнього часу не може працевлаштуватися, крім того, на час написання заяви про звільнення фактично була хвора, оскільки зразу ж звернулася до лікаря і в подальшому була прооперована.

Про намагання директора філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь ОСОБА_2 скоріше звільнити ОСОБА_1 з роботи проти її добровільного волевиявлення свідчить і табель обліку робочого часу, за яким позивач, як 3.05.2012 року, так і 4.05.2012 року перебувала на робочому місті та повинна була отримати за вказаний період заробітну плату (а.с.30), хоча це не відповідає дійсності, спростовується, як показаннями вказаних свідків, так і листами непрацездатності.

З цього приводу є безпідставним посилання представника відповідача на ознайомлення позивача з наказом про звільнення - 4.05.2012 року, так як у вказаний день такого не мало місце, при таких обставинах суд погоджується з доводами позивача, що фактичне ознайомлення позивача з наказом про звільнення відбулося 3.05.2012 року.

Вказане твердження ОСОБА_1, та наведені обставини, відповідачем не спростовані, з цього приводу не надано жодного належного доказу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що факт примусового впливу позивачем доведений, тому є незаконним наказ №КГ/К-00102 (розпорядження) від 3.05.2012 року про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_1 - інженера з охорони праці, фахівця філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь з роботи, з 4.05.2012 року, за ініціативою працівника, за ст. 38 КЗпП України, та незаконним звільнення ОСОБА_1 за наказом №КГ/К-00102 (розпорядження) від 3.05.2012 року.

Згідно з положеннями ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника письмово за два тижні.

У цілій низці випадків закон зобов'язує робити звільнення працівників у такий строк, про який вони просять. У цьому випадку строк попередження скорочується на розсуд працівника, хоча б і до одного дня.

Випадки, коли на власника покладається обов'язок звільнити працівника в строк, про який він просить, передбачені в ст.38 КЗпП України. Усі вони об'єднані загальною ознакою, а саме - неможливістю працівника продовжувати роботу.

За відсутності поважних причин, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку. За наявності такої домовленості працівника можна звільнити навіть у день подачі заяви про звільнення.

Звільнення за ст.38 КЗпП України може бути визнано правильним, якщо відповідає волевиявленню працівника і проведене в останній день строку попередження.

Невідкликання працівником заяви про звільнення свідчить про реальність його наміру припинити трудові відносини.

Відповідно до змісту ст.38 КЗпП України, працівник вправі відкликати раніше подану заяву про звільнення за власним бажанням. Законодавство не встановлює обов'язкової письмової форми відкликання заяви про звільнення, тому відкликання може бути й усним, а доводитися воно може будь-якими доказами, які допускає цивільно-процесуальне законодавство. При цьому відкликати заяву про звільнення по ст.38 КЗпП України працівник може тільки протягом строку попередження.

З наказу №КГ/К-00102 (розпорядження) від 3.05.2012 року про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_1 з 4.05.2012 року вбачається, що строк попередження складає 1 день, звільнення повинно було відбутися в останній день строку попередження, тобто 4.05.2012 року.

Наведені судом обставини та зазначені докази з приводу визнання незаконним звільнення ОСОБА_1, є підтвердженням доведеності доводів позивача про відкликання нею заяви про звільнення, що мало місце 4.05.2012 року, в останній і єдиний день попередження. Враховуючи хворобу позивача, знаходження її на лікарняному, суд погоджується зі способом відкликання заяви про звільнення - в усній формі, по телефону.

З огляду на наведене, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту, ОСОБА_1 слід поновити на посаді інженера з охорони праці, фахівця філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь з 5.05.2012 року, та на вимогу ст.235 КЗпП України їй необхідно здійснити виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік.

З оплатою листів непрацездатності за період 3.05.2012 року по 29.06.2012 року, а саме 20.08.2012 року у розмірі 576,02 грн., та 6.09.2012 року у розмірі 1168,11 грн., позивач ОСОБА_1 згодна, претензій не має.

При розрахунку виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід врахувати наступні обставини.

Сторони, які беруть у справі, визнали наступні обставини:

- середньомісячна заробітна плата позивача ОСОБА_1 у філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь складає 2996,19 грн. без відрахування суми податків та обов'язкових зборів до державних цільових фондів;

- середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_1 у філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь складає 146,16 грн. без відрахування суми податків та обов'язкових зборів до державних цільових фондів;

- за умови роботи ОСОБА_1 у філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь з 30.06.2012 року по 13.08.2012 року, за 31 робочий день середньомісячна заробітна плата позивача ОСОБА_1 у філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь складає 4530,96 грн. без відрахування суми податків та обов'язкових зборів до державних цільових фондів із розрахунку: 146,16 х 31 = 4530,96; за вказаний період фактично сплачено ОСОБА_1 3132,53 грн. без відрахування суми податків та обов'язкових зборів до державних цільових фондів, недоплата складає 1398,43 грн. без відрахування суми податків та обов'язкових зборів до державних цільових фондів із розрахунку: 4530,96 грн. - 3132,53 грн. = 1398,43 грн.;

- за умови роботи ОСОБА_1 у філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполь з 14.08.2012 року по 19.02.2013 року кількість робочих днів складає - 133; відповідно середньомісячна заробітна плата за вказаний період складає 19439,28 грн. без відрахування суми податків та обов'язкових зборів до державних цільових фондів, із розрахунку: 146,16 х 133 = 19439,28., які за вимогами ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Враховуючи наведене обґрунтування та зазначені обставини, суд вважає, що з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню : доплата середньомісячної заробітної плати за період з 30.06.2012 року по 13.08.2012 року у розмірі 1398,43 грн.; середньомісячна заробітна плата за період з 14.08.2012 року по 19.02.2013 року у розмірі 19439,28 грн., всього 20837,71 грн.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачене відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Незаконним звільненням позивача було порушене її законне право на працю, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, але суд, враховуючи конкретні обставини справи, наведене позивачем обґрунтування моральної шкоди, характер дій відповідача та завданої шкоди, а також те, що відповідною сатисфакцією моральної шкоди є задоволення вимог позивача і стягнення на її користь значних грошових сум, вважає необхідним розмір відшкодування моральної шкоди зменшити до 200 грн.

Стосовно поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду за захистом порушеного права, судом враховується наступне.

Відповідно до ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами у тому числі: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Фактично про звільнення позивач дізналася 3.05.2012 року, оскільки ознайомилась з наказом, дані про вручення позивачу копії наказу про звільнення відсутні, трудову книжку вона отримала 31.05.2012 року, до суду з позовом звернулася 12.07.2012 року, в період 3.05.2012 року по 29.06.2012 року ОСОБА_1 хворіла, була прооперована, знаходилась на лікарняному.

Оцінюючи поважність пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом, суд вважає, що позивач не ставилась зневажливо до питання захисту своїх прав пропускаючи строк звернення до суду, бо її зверненню до суду перешкоджала хвороба.

Враховуючи положення ст.43 Конституції України, де йдеться про те, що кожний має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею…, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення,а також п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, де йдеться про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру, суд вважає, за доцільне поновити позивачу строк звернення до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини. Підлягають стягненню з відповідача на користь держави - судовий збір в сумі 321,90 грн. (214,60 грн. за вимоги майнового характеру, та 107,30 грн. за вимоги немайнового характеру).

На підставі п.2,4 ст.367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення про поновлення позивача ОСОБА_1 на роботі та виплати присудженої їй заробітної плати за один місяць в сумі 2996,19 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215, 218, 367 ЦПК України, ст. ст. 38, 47, 116, 117, 233, 234, 235, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", суд, -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду за захистом порушеного права.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КорпусГруп Комтек" про поновлення на роботі, визнання незаконними звільнення, наказу про звільнення, стягнення грошової компенсації за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ №КГ/К-00102 (розпорядження) від 3.05.2012 року про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_1 - інженера з охорони праці, фахівця філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполі з роботи, з 4.05.2012 року, за ініціативою працівника, за ст. 38 КЗпП України, та незаконним звільнення ОСОБА_1 за наказом №КГ/К-00102 (розпорядження) від 3.05.2012 року.

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді інженера з охорони праці, фахівця філії ТОВ "КорпусГруп Комтек" у м.Маріуполі з 5.05.2012 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КорпусГруп Комтек" (м.Кривий Ріг, вул.Ногіна 30, код ЄДРПОУ №35230781) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.06.2012 року по 19.02.2013 року у сумі 20837,71 грн., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КорпусГруп Комтек" (м.Кривий Ріг, вул.Ногіна 30, код ЄДРПОУ №35230781) на користь держави несплачений судовий збір в сумі 321,90 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 2996,19 грн. підлягає негайному виконанню.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневій районний суд м.Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : П.І. Папаценко