Справа № 226/5803/12 Провадження № 22-ц/772/786/2013Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 37Доповідач: Луценко В. В.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2013 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Луценка В.В.,

суддів: Гуцола П.П., Денишенко Т.О.,

при секретарі: Агеєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Суворовської сільської ради про усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності на 1/2 частину будинку, майнового сертифікату, земельної ділянки в порядку успадкування за позивачем, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Суворівської сільської ради від 13.08.2012 року, скасування рішення виконавчого комітету Суворовської сільської ради від 18.07.2012 року №48 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою та уточненням до неї до ОСОБА_3 та виконавчого комітету Суворовської сільської ради про усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності на 1/2 частину будинку, майнового сертифікату, земельної ділянки в порядку успадкування за позивачем, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Суворівської сільської ради від 13.08.2012 року, скасування рішення виконавчого комітету Суворовської сільської ради від 18.07.2012 року №48.

В позові ОСОБА_2 зазначала, що 02.12.2011 року після хвороби померла її матір ОСОБА_4 Після смерті матері відкрилась спадщина житловий будинок, майновий сертифікат та земельну ділянку. Спадкоємцями першої черги являються позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 На думку позивачки, відповідач ОСОБА_3 під час хвороби своєї матері ОСОБА_4 не утримував останню та не надавав їй допомогу, а тому його потрібно усунути від спадкування майна за законом. Крім того, ОСОБА_2 просила суд скасувати свідоцтво про право власності на будинок на імя ОСОБА_3, видане виконавчим комітетом Суворовської сільської ради.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2013 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Не погоджуючи з зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги у межах вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 02.12.2011 року померла ОСОБА_4, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-АМ № 215713 (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_4 відрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться в с. Суворовське, Тульчинського району, Вінницької області по вул. Суворова, 93, майнового сертифікату серії ВІ ХХІІ № 001663 на суму 3901 гривень, земельної ділянки площею 2,2036 га, розташованої на території Суворівської сільської ради, Тульчинського району, Вінницької області.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 являються дочка спадкодавця ОСОБА_2 та син ОСОБА_3, які в установлений законом строк звернулись із заявами до нотаріальної контори про прийняття ними спадщини після смерті матері.

Заявляючи позовні вимоги про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом ОСОБА_2 в своїй заяві зазначала, що їх матір ОСОБА_4 в звязку з важким станом здоровя потребувала сторонньої допомоги та покращеного харчування. За весь час хвороби матері ОСОБА_3 не цікавився її здоровям, не надавав матеріальної допомоги, а тому відповідач підлягає усуненню від права на спадкування за законом.

Як вбачається з матеріалів справи житловий будинок №93 по вул. Суворова в с. Суворовське, Тульчинського району, Вінницької області відносився до категорії колгоспних дворів, що підтверджується копією свідоцтва №16 на право особистої власності на жилий будинок від 14.04.1988 року, головою якого являвся ОСОБА_5, який помер 01.09.2012 року (а.с. 21-22) з погосподарської книги за 1991-1995 роки вбачається, що станом на 01.01.1991 року членами колгоспного двору являлись: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, який тимчасово вибував в період з 23.11.1993 року та повернувся назад 20.05.1995 році.

Дійсно, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавці, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

В п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобовязана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обовязку, щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обовязку, щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обовязку.

Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про усунення ОСОБА_3 від спадщини в порядку спадкування за законом судом встановлено, що ОСОБА_4 останній час проживала разом із чоловіком ОСОБА_5, отримували пенсію, вели присадибне господарство і матеріальної допомоги не потребували.

03.04.2011 року внаслідок тривалого зловживання спиртним напоями ОСОБА_4 поступила в реанімаційне відділення Тульчинського ЦРЛ з приводу гострого отруєння сурогатами алкоголю, де перебувала на стаціонарному лікуванні до 13.04.2011 року.

Після лікування ОСОБА_4 була виписана з лікарні і продовжила проживати в своєму будинку в с. Суворовське, Тульчинського району, Вінницької області.

Із пояснень свідків та сторін у справі вбачається, що певна посильна допомога ОСОБА_4 надавалась, як зі сторони сімї доньки-позивачки ОСОБА_2, так і зі сторони сімї сина-відповідача ОСОБА_3

Оскільки позивачка ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів, які б доводили факт ухилення спадкоємця ОСОБА_3 від утримання матері ОСОБА_4, а також підтвердили факт її тяжкої хвороби та знаходження у безпорадному стані, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог про усунення ОСОБА_3 від спадщини в порядку спадкування за законом після смерті матері

Розглянувши позовні вимоги ОСОБА_2 про скасування рішення виконавчого комітету Суворовської сільської ради №48 від 18.07.2012 року, Тульчинського району, Вінницької області, на підставі якого ОСОБА_3М, отримав 13.08.2012 року свідоцтво про право власності на 1/3 частину житлового будинку №93 по вул. Суворова в с. Суворовське, Тульчинського району, Вінницької області суд першої інстанції керувався положенням ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якою визначено, що частина члена колгоспного двору в майні визначається:

1) при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ);

2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ);

3) при зверненні стягнення по особистих зобовязаннях члена двору.

Правовідносини, щодо права на частину члена колгоспного двору виникли в період до 15.04.1991 року, а тому право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частину в його майні. Розмір частини члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що станом на 15.04.1991 року неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, набув права на частку в колгоспному дворі поряд з своїм батьком в рівних частинах і на момент звернення про видачу свідоцтва про право власності на майно набув дане право у спосіб визначений законодавством України.

Окрім того, відповідно до ч.3 п. 6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року №7/5 (в редакції від 17.02.2010 року), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 лютого 2002 року за №157/6445, рекомендовано органам місцевого самоврядування проводити видачу свідоцтв про право власності на обєкти нерухомого майна на спеціальних бланках, зразок та опис яких затверджується Міністерством юстиції України.

В главі 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад де в п. 10 ст. 30 зазначеного вище Закону їм делеговані повноваження в галузі житлово-комунального господарства, щодо обліку нерухомого майна незалежно від форми власності.

Таким чином оскаржуване ОСОБА_2 рішення виконавчого комітету Суворовської сільської ради від 18.07.2012 року про видачу ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на нерухоме майно не суперечить діючому законодавству України і видане у відповідності до вимог закону, яке регулює порядок та спосіб набуття права власності на дане майно.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог в частині визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції правомірно керувався нормами ЦК України та Законом України «Про нотаріат», якими регулюється спадкові правовідносини та порядок прийняття спадкового майна.

Позивачка ОСОБА_2 на даний час не втратила можливості оформити своє право власності на спадкове майно, після смерті матері ОСОБА_4, шляхом звернення із заявою до нотаріальної контори з врахуванням відповідних часток кожного із спадкодавців.

Письмової відмови нотаріуса в оформленні права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом ОСОБА_2 суду не надала.

Приймаючи до уваги, що рішення суду відповідає обставинам і матеріалам справи, ґрунтується на вимогах закону, а тому підстав для його скасування або зміни судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Головуючий-суддя: _____________ Луценко В.В.

Судді: _____________ Гуцол П.П.

_____________ ОСОБА_6