АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8216/13 Справа № 419/8608/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2013 року м. Дніпропетровськ 20 листопада 2013 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батьків, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у листопаді 2012 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батьків.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_4 є її сином, позивачка досягла пенсійного віку, але до цього часу, через стан здоров'я, не встигла оформити пенсію. Зараз вона знаходиться за межею бідності і потребує матеріальної допомоги, але відповідач відмовляється її надавати.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 аліменти в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно, вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 20/.

З цим рішенням не погодилася ОСОБА_5, і звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права /а.с. 23-24/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є сином позивачки ОСОБА_3

ОСОБА_4 з 30.08.2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2012 року, за позовом ОСОБА_4, було розірвано /а.с. 31/.

Від цього шлюбу 03.06.2009 року у них народилася донька ОСОБА_6 /а.с. 30/.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжі від 12.06.2012 року з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку /а.с. 28/. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08.11.2012 року рішення залишено без змін /а.с. 33-34/.

14.11.2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до свого сина ОСОБА_4 про стягнення аліментів посилаючись на те, що вона досягла пенсійного віку, але до цього часу, через стан здоров'я, не встигла оформити пенсію. Зараз вона знаходиться за межею бідності і потребує матеріальної допомоги, але відповідач відмовляється її надавати.

В матеріалах справи знаходиться заява ОСОБА_4 в якій він позов визнає, та не заперечує проти стягнення з нього на користь матері ? частку усіх видів заробітку /а.с. 17/.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Однак з такими висновками суду погодитися неможливо.

Відповідно до ст. 202 Сімейного Кодексу України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними та якщо вони потребують матеріальної допомоги.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, не встановив чи потребує позивач матеріальної допомоги, а позивачка, в порушення ст. 60 ЦПК України, не надала належних доказів своєї потреби в матеріальній допомозі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, є працездатною, витяг з амбулаторної картки наданий позивачкою, не підтверджує її тяжких захворювань та необхідності матеріальної допомоги /а.с. 5, 6/.

Після постанови цього рішення, відповідач ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_7 про зменшення розміру стягуваних аліментів на неповнолітню дитину /а.с. 27/.

Крім того, в своїй позовній заяві, позивачка ОСОБА_3 вказує, що вона з відповідачем проживає за однієї адресою, 19.12.2012 року вона пише заяву про слухання справи за її відсутності, через те, що за станом здоров'я вона не можу прийти до суду, але згідно довідки Головного центру обробки спеціальної інформації від 17.10.2013 року ОСОБА_3 у 2012 році знаходилася на території України у період з 14.07.2012 року по 12.08.2012 року, і на момент подання позову та постанови рішення перебувала за межами України, а саме в Італії. В матеріалах справи будь-які доручення від імені ОСОБА_3 на ведення справи відсутні.

Підписи на позовній заяві та заяві про слухання справи за її відсутності від імені ОСОБА_3, не мають нічого спільного.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позов подано з метою зменшення аліментів на утримання дитини, яка знаходиться на утриманні ОСОБА_5, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2012 року скасувати.

ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батьків відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді :