АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.

при секретарі - Іванову Ф.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Хрещатик», про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Хрещатик», про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у червні 2013 року.

Зазначав, що він з відповідачкою перебував у шлюбі з 25.10.2002 року по 06.12.2012 року. Під час шлюбу сторонами шляхом укладання іпотечного договору від 20.12.2007 року було придбано квартиру АДРЕСА_1. Дійти згоди щодо поділу майна, що належить подружжю сторони не можуть.

Позивач просив суд визнати за ним та відповідачкою право власності по Ѕ частки квартири АДРЕСА_1.

В процесі розгляду справи відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що під час шлюбу сторонами було придбано спільне майно, а саме: квартира АДРЕСА_1, автомобіль ВАЗ 2115, 2008 року випуску, а також мали грошові кошти на банківських рахунках в розмірі 300000 грн. Просила суд виділити їй як частку у спільному майні 1/2 частину всіх грошових коштів, наявних на рахунках ОСОБА_3 на дату розірвання шлюбу, та автомобіль ВАЗ 2115, 2008 року випуску, вартістю 50000грн., стягнути з ОСОБА_3 на її користь вартість 1/2 частини зазначеного автомобіля в розмірі 25000 грн., визнати право спільної сумісної власності сторін на 22/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду від 21 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3задоволено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнаноза ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнаноза ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_3 у власність автомобіль ВАЗ 2115, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1, вартістю 40509, 90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля ВАЗ 2115, 2008 року випуску, д/н.НОМЕР_1, в розмірі 20254, 95 грн.

Вирішено питання судових витрат у справі

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про зміну даного рішення шляхом відмови в задоволенні первісного позову, визнавши право спільної сумісної власності сторін на 22/100 частини спірної квартири, виділити ОСОБА_2 як частку у спільному сумісному майні подружжя 1/2 усіх грошових кошті, наявних на рахунках ОСОБА_3 на дату розірвання шлюбу та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами 25 жовтня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб. Від шлюбу подружжя має малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2012 року шлюб між сторонами розірвано.

20 грудня 2007 року між ВАТ «Банк Хрещатик» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотечного кредиту №37/07, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 277610,71 з цільовим призначенням на придбання квартири АДРЕСА_1.

З метою забезпечення указаного договору іпотечного кредиту між ОСОБА_3 та ВАТ «Банк Хрещатик» було укладено договір поруки.

03 грудня 2009 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на квартируАДРЕСА_1.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Судом першої інстанції вірно вирішено питання щодо поділу квартири АДРЕСА_1, яка є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Щодо позовної вимоги про виділення сторонам по Ѕ частині грошових коштів, наявних на рахунках позивача станом на день розірвання шлюбу, то відповідно до відповідей з банків, станом на 17.12.2012 року лише в ПАТ «ОТП Банк» було виявлено рахунок відкритий на ім'я ОСОБА_3 і залишок коштів на рахунку складав 0,77 грн. та 63, 28 доларів США. Однак у місцевого суду відсутні підстави для задоволення зазначеної позовної вимоги, оскільки позивачка за зустрічним позовом не зазначила яку саме суму грошових коштів необхідно стягнути з відповідача.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Таким чином, твердження апеляційної скарги про незаконність та упередженість судового рішення матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: