Справа № 1519/2-687/11
Провадження № 2/521/3088/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2013 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси

в складі : головуючого - судді Роїк Д.Я.,

при секретарях - Чайковській О.В., Рижих В.В., Гриценко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю „Промтоварний ринок", ОСОБА_5 про припинення права власності на 1/2 частину контейнеру, визнання права власності на контейнер, про визнання договорів купівлі-продажу контейнера недійсним, зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок" укласти з ОСОБА_2 договорів користування контейнером, стягнення збитків в розмірі 1662075 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок", ОСОБА_5 про припинення права власності на ? частину контейнеру, визнання права власності на контейнер, про визнання договорів купівлі-продажу контейнера недійсним, зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок" укласти з ОСОБА_2 договорів користування контейнером, стягнення збитків в розмірі 1662075 грн.

Позивач та його представники просять суд припинити право власності на ? частиною металевого 20-ти футового контейнера НОМЕР_1 на торговому місці по вулиці Центральна на території ТОВ "Промтоварний ринок" за ОСОБА_3 шляхом виплати їй грошової компенсації в сумі 479117,00 гривень; визнати за ОСОБА_2 право власності на металевий 20-ти футового контейнер НОМЕР_1, розташованому та встановленому на торговому місці НОМЕР_1 (перший поверх) на вулиці Центральній на території ТОВ „Промтоварний ринок"; визнати недійсним договір НОМЕР_1 від 08.05.2000 на обслуговування та охорону контейнера на торговому місці по вулиці Центральна контейнер НОМЕР_1 (перший поверх) між ТОВ „Промтоварний ринок" та ОСОБА_3; визнати недійсним договір НОМЕР_1-2 поверх від 17.05.2000 на обслуговування та охорону контейнера на торговому місці по вулиці Центральна контейнер НОМЕР_1-2 (другий поверх) між ТОВ „Промтоварний ринок" та ОСОБА_3; визнати недійсним договір НОМЕР_1 від 25.02.2010 р. "Про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності" між ТОВ "Промтоварний ринок" та ОСОБА_5; визнати недійсними договір купівлі продажу від 25.02.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про продаж контейнера НОМЕР_1 заводський номер МММ W1200877, розташованого на торговому місці по вул. Центральна ТОВ "Промтовариний ринок"; зобов'язати ТОВ „Промтоварний ринок " укласти з ОСОБА_2 "Про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності" та строкове користування торгового місця НОМЕР_1 на території сектору № 2 по вулиці Центральна ТСК №1 для встановлення 20-ти футових контейнерів і здійснення з них торговельної діяльності; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 збитки (упущену вигоду) в розмірі 1662075 гривень.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на наступне: у 1996 році позивач, ОСОБА_2, сумісно зі своїм сином ОСОБА_6 придбала металевий контейнер, який був встановлений на Промринку 7-й кілометр на торговому місії 4450 по вулиці Центральній. Після встановлення контейнера керівництвом „Промтоварного ринку" був укладений договір на обслуговування та охорону контейнера ОСОБА_2. та ОСОБА_6 У 1999 році виїжджаючи за кордон на постійне проживання в Німеччину ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_6 видала довіреність ОСОБА_1 на право користування контейнером, з правом розпорядження та переоформлення. За домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, вони планували спільно використовувати контейнер на здавати його в найом. За заявою ОСОБА_1 від 05.02.2000 року, ТОВ "Промтоварний ринок" 05.02.2000 року уклало договір на обслуговування та охорону контейнера НОМЕР_1 з відповідачкою ОСОБА_8 08.05.2000 року вказаний договір між ОСОБА_3 та ТОВ "Промтоварний ринок" був переоформлений. Ніяких договорів стосовно переходу права власності на спірний контейнер ОСОБА_1 з ОСОБА_3 не укладала. Позивач вважає, що переоформлення договору на обслуговування та охорону контейнера НОМЕР_1 не є переходом права власності на ? частину контейнера. Після переоформлення договору на обслуговування та охорону контейнера НОМЕР_1 відповідачка ОСОБА_3 перешкоджає позивачці в користуванні, володінні та розпорядженні належною ОСОБА_2 половиною контейнера. 17.05.2000 року відповідачка уклала з ТОВ "Промтоварний ринок" договір НОМЕР_1-2 поверх на обслуговування та охорону контейнера на 2 поверсі, який був встановлений без відома позивачки. Позивач вважає, що судом може бути припинено право власності ОСОБА_3 на частку у спільному майні, а саме на ? частину контейнера НОМЕР_1 розташованому та встановленому на торговому місці НОМЕР_1 (перший поверх) на вулиці Центральній та території ТОВ "Промтоварний ринок", шляхом виплати їй грошової компенсації в сумі 479 117,00 гривень. Також позивач вважає, що відповідачка більш як 10 років користувалась половиною контейнера який належав, позивачу, отримує дохід від здачі в найом спірного контейнера, чим самим завдала збитки (упущену вигоду) позивачу в розмірі 1662075 гривень. 25.02.2010 року, під час розгляду справи в суді, ОСОБА_3 уклала договір з ОСОБА_5 про продаж спірного контейнера НОМЕР_1 заводський номер МММ W120 08 77 розташованого на торговому місці по вул. Центральна ТОВ "Промтоварний ринок". Позивач вважає що вказаний договір має бути визнаний недійсним так як відповідачка навмисно, з метою уникнення виконання в майбутньому рішення суду, уклала цей договір. Зараз фактично спірний контейнер належить ОСОБА_3, а вказаний договір є фіктивним. З таких підстав позивачка вважає необхідно визнати недійсним договір НОМЕР_1 від 25.02.2010р. "Про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності" між ТОВ „Промтоварний ринок та ОСОБА_5. Позивач вважає, що з нею повинен бути укладений договір про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності спірного контейнера НОМЕР_1 розташованого на торгівельному місці НОМЕР_1 по вул. Центральна ТОВ "Промтоварний ринок" , як із співвласником.

Представник відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що у 1996 році між ОСОБА_6 та ТОВ "Промтоварний ринок" був укладений договір на виділення торгового місця НОМЕР_1 де пізніше був встановлений 20-ти футовий контейнер. Вказаний контейнер належав його дружині ОСОБА_10 для здійснення підприємницької діяльності, роздрібна торгівля товарами широкого вжитку. Свою підприємницьку діяльність ОСОБА_6 здійснював до 1999 року. У 1999 році у зв'язку з довготривалим закордонним відрядженням, підприємницьку діяльність стала вести його донька відповідачка ОСОБА_3 і договір на обслуговування та охорону контейнера НОМЕР_1 був переоформлений саме на неї. Свою підприємницьку діяльність донька здійснювала до лютого 2010 року за цей час був встановлений 2 поверх (20 футовий контейнер ). З лютого 2010 року спірний контейнер переоформлений на ОСОБА_5, з якою ТОВ "Промтоварний ринок" уклав договір на обслуговування спірного контейнера на торговому місці НОМЕР_1-1 й та 2 поверх. При переоформлені контейнера виявилось, що контейнери прийшли у неприйнятний для здійснення торгівлі стан, покрились іржею та корозією, данні контейнери були в вивезені на металобрухт . На торговому місці НОМЕР_1 встановлені інші металеві контейнери. Також представник відповідача пояснив, що ОСОБА_2 не мала і не має ніякого відношення до контейнера, розташованого на торговому місці НОМЕР_1, не була суб'єктом правовідносин між нею та ТОВ "Промтоварний ринок".

Представник ТОВ "Промтоварний ринок", у судовому засіданні 22.05.2013 року пояснив, що позовні вимоги стосовно зобов'язання укласти договір з ОСОБА_2 є безпідставними, ТОВ "Промтоварний ринок" самостійно визначає з ким укладати договір на оренду торгового місця, і нічиїх прав стосовно укладення договору на обслуговування и охорону контейнера не порушувало. Представник пояснив, що є два об'єкти безпосередньо сам контейнер який є власністю певної особи та торгове місце, яке є власністю ТОВ "Промтоварний ринок". Також пояснив, що вивіз непридатних для використання контейнерів здійснюється на підставі заяви власника контейнера, спецтехнікою промтоварного ринку , що фіксується в адміністрації промтоварного ринку.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_5, представника ТОВ "Промтоварний ринок", свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що у 1996 році позивачка ОСОБА_2 разом із свої сином ОСОБА_6 придбали металевий контейнер, який був встановлений на торговому місці НОМЕР_1 по вул. Центральній ТОВ "Промтоварний ринок".

27.07.1999 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_6 видали довіреність на ім'я ОСОБА_1 на право користування контейнером НОМЕР_1 по вул. Центральна на території Промтоварного ринка (т. 1, а.с. 16).

05.02.2000 року ОСОБА_1 звернулась до директора ринку із заявою про переоформлення контейнера на ОСОБА_3 і 08.05.2000 року був оформлений договір між ринком та ОСОБА_3 на обслуговування та охорону контейнера НОМЕР_1 по вул. Центральній. (т1 а.с.14-15, 17) .

ОСОБА_1 ніяких угод на безоплатну передачу контейнера відповідачці ОСОБА_3 не укладала.

Відповідно до договору на обслуговування та охорону контейнера НОМЕР_1, п. 2.1.1, володілець контейнера зобов'язаний надати документи, які підтверджують право власності. Відповідач ОСОБА_3 ніяких документів, які свідчать про перехід до неї права власності на контейнер, ТОВ "Промтоварний ринок" не передавала.

Відповідно до ст. 243-244 ЦК України (1963 р.) який діяв на момент переоформлення договору на обслуговування та охорону контейнера НОМЕР_1, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність, договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому, договір дарування на суму понад 500 карбованців, повинен бути нотаріально посвідчений.

З таких підстав посилання відповідачки ОСОБА_8 про те, що позивачка начебто подарувала їй належну позивачу половину контейнеру є безпідставним і нічим не підтверджується.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що вказана заява не є цивільно-правовою угодою в розумінні ст. 243 ЦК України ( 1963 року) та Закону України "Про власність", який діяв під час переоформлення спірного контейнера, в результаті якої одна особа втрачає, а інша придбає право власності.

Оскільки ОСОБА_1 не реалізувала надане їй право розпоряджатись контейнером, не уклала з ОСОБА_3 ніяких угод, в результаті яких би відповідачці ОСОБА_11 перейшло б право власності на ? спірного контейнера (купівля-продаж, дарування, тощо), то немає законних підстав вважати, що за позивачкою було припинено право власності на ? спірного контейнера на законних підставах.

17.05.2000 року між ТОВ "Промтоварний ринок" та ОСОБА_3 був укладений договір № 4450-2 поверх (9450) на обслуговування та охорону контейнера на 2 поверсі, який був встановлений без відома позивачки. ( т. 1 а.с.13)

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що: «ОСОБА_2 вона знає на протязі довгого часу, оскільки є подругами, та також знає ОСОБА_10 та ОСОБА_1. ОСОБА_13 свідку невідома. З усіма підтримує добрі стосунки. ОСОБА_2 вона знає приблизно 50 років, ОСОБА_2 мешкала в Німеччині з 1999 року, куди вона разом з родиною - два сина, невістка, мати та ОСОБА_2 з чоловіком, переїхала в пенсійному віці. Чоловік ОСОБА_2 був моряком та ходив у рейси, ОСОБА_2 займалася торгівлею. ОСОБА_2 та її подруги їздили до Польщі де купували речі та продавали їх на Україні. Приблизно в 1996 році ОСОБА_2 запропонувала їй, ОСОБА_15 та Сачковій придбати контейнери на ринку « 7 км». Також ОСОБА_2 пропонувала придбати контейнер ОСОБА_15 та ОСОБА_16, у яких на ринку в місті був «стіл». Оскільки грошей вільних не було, вони вирішили продати «стіл» та купити контейнер, який коштував 6 або 7 тисяч доларів. Свідок від пропозиції відмовився, та запропонував ОСОБА_2 оформити купівлю-продаж домашньою угодою. Коли ОСОБА_10 разом з чоловіком ОСОБА_12 продали «стіл», вони з ОСОБА_2 зібрали по три тисячі та придбали один контейнер на двох. Один раз ОСОБА_2 на ринку показувала свідку, де знаходиться куплений разом з ОСОБА_10 контейнер. В контейнері на ринку здійснювали торгівлю ОСОБА_2 та ОСОБА_10. Коли вони від'їзжали, то переписали усе на доньку ОСОБА_12 - ОСОБА_1. В них була домовленість, про те, що ОСОБА_1 буде віддавати бабусі та дідусю визначену суми грошей щомісяця, про це їй повідомила ОСОБА_2. А також сказала, що ОСОБА_1 гроші не віддає. Про вказану домовленість ОСОБА_1, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 свідку не говорили. Документів на контейнер свідок не бачила, та кому на теперішній час належить контейнер. Вона не знає. Як відбувалося оформлення контейнера на час переїзду родини до іншої країни вона не знає, також не знає, скільки грошей винна повернути ОСОБА_1. Під час проживання на Україна на ринку « 25 Чапаївської Дивізії» у ОСОБА_10 була підприємницька діяльність та стіл. Свідку не відомо, чи оформлювалися документи на заняття підприємницькою діяльністю на ОСОБА_2. У ОСОБА_2 є два сина - ОСОБА_12 та ОСОБА_17. Свідок ОСОБА_18 також пояснила, що ОСОБА_2 офіційно підприємницькою діяльністю не займалася, але за кордон для придбання речей виїзжала разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_15. На той час вони займалися випічкою та тортами. Продавала вся родини - ОСОБА_10, ОСОБА_18 та ОСОБА_17. Сама свідок не бачила, знає зі слів ОСОБА_2. Господарська діяльність була наступним чином - ходили по квартирам та пропонували речі.»

В судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснив суду, що: «В 1996 році у ОСОБА_18 та ОСОБА_15 та у нього з дружиною були столи на торгівельному місці на ринку за адресою вул. 25 Чапаївської дивізії. У кожного був свій стіл, саме стіл, а не магазин та не контейнер. Наталія неодноразово пропонувала продати ці столи, оскільки місце їх розташування було не вдале для торгівлі. Він з дружиною обміркували цю пропозицію. В січні 1996 році ОСОБА_10 продала свій стіл за три тисячі доларів та купила за виручені три тисячі американських доларів торгівельне місце на проминку « 7 км». Щодо покупки місця на « 7 км» свідку відомо зі слів ОСОБА_15 та ОСОБА_18. Також з їх слів відомо, що У ОСОБА_2 на той час був персональний контейнер на « 7 км», а також у ОСОБА_17 з дружиною. Також про це розповідала ОСОБА_2. Після придбання контейнеру всі працювали, свідок з ОСОБА_15 неодноразово їздив до Польщі та Туреччини за товаром. Свідок в 2000 році виїхав д Німеччини, там же мешкали ОСОБА_18 з ОСОБА_15, які трохи раніше виїхали до Німеччини. Що відбулося з контейнером, який придбала ОСОБА_15 з ОСОБА_18, свідку невідомо. З ОСОБА_2 свідок спілкувався в останнє в 2002-2003 р. в Німеччині, відношення до неї негативні, оскільки вона ображала словами родину свідка та його дітей. Останній раз свідок говорив з ОСОБА_2 по телефону в 2010 році, коли померла свекруха. Контейнер коштував шість с половиною тисяч американських доларів, У ОСОБА_2 йому відомо про один контейнер. Підприємницькою діяльністю займався ОСОБА_17 зі своєю дружиною ОСОБА_3. Ігор - молодший син ОСОБА_2. Як то раз ОСОБА_17 позичив у них 10 тисяч доларів, користувався грошима біля 2 років, після чого повернув. ОСОБА_2 цим не займалася та ніякого прибутку у ОСОБА_2 не було. Свідку ОСОБА_21 невідомо, ніяких відомостей про підприємницьку діяльність ОСОБА_2 на будь з якому з ринків.»

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що: «В 90-х роках займалися підприємницькою діяльністю на ринку « 25-й Чапаївської дівізії» приблизно 2-3 роки. Стіл був як у неї так і у дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_10. Остання придбала його раніше, в неї цей стіл був гарно розташований. Разом з нею та її чоловіком декілька разів їздили до Польщі та Туреччини за товаром, але здійснювали торгівлю самостійно. Потім вона дізналася, що ОСОБА_6 з дружиною продали свій стіл за 3000 доларів США. В подальшому під час зустрічі вони розповіли їй що за ці гроші придбали місце на ринку « 7-й км» на початку 1996 року. Також вони робили пропозиції щодо придбання місця під контейнер. Контейнер ніколи не бачила та на ринок « 7-й км» вона не їздила. Щодо оформлення документів на продаж та купівлю повідомити нічого не може, оскільки їх не бачила під час перерахунку розрахунку не була присутня, про суми та оформлення їй відомо зі слів ОСОБА_6 та ОСОБА_10. Вважає, що вартість металевого контейнера на той час складала приблизно від 500 доларів США до 700 доларів США. Вартість місця на ринку « 7-й км» складала приблизно 3000 доларів США, оскільки вона цікавилася для себе. Їй відомо що у ОСОБА_2 та іншого сина ОСОБА_23 було ще по одному контейнеру, які вони продали за 17000 доларів США та за 25000 доларів США. Про продаж контейнерів вона дізналася від самої ОСОБА_2 Вони один раз спілкувалися в Німеччині. Після цього вони перебувають в поганих стосунках та взагалі перервали всі стосунки з ОСОБА_2, оскільки остання ображала її дітей. Як то раз молодший син ОСОБА_2 - ОСОБА_23 позичив у них 10 тисяч доларів, користувався грошима біля 2 років, після чого повернув. ОСОБА_2 підприємницькою діяльністю не займалася.»

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив що: «Вона є подругою ОСОБА_2 з 1963 року. ОСОБА_23 онука ОСОБА_2 - донька ОСОБА_6. Останнього вона знає з дитинства. У період з 1991-1992 роки вони разом їздили до Польщі, Румунії, Болгарії разом з її сином ОСОБА_6 У дружини останнього - ОСОБА_10 був стіл на ринку « 25-й Чапаївської дивізії», де вона здійснювала свою підприємницьку діяльність. В подальшому вони вирішили придбати контейнер зі своїм сином. Вони пропонували і їй придбати контейнер, але у неї не було грошей. Потім вони теж саме пропонували ОСОБА_21. ОСОБА_2 вирішила придбати контейнер зі своїм сином навпіл приблизно наприкінці зими у 1995 році. У ОСОБА_10 був стіл, а контейнер придбала ОСОБА_2. Більшу частину грошей вклала ОСОБА_2. Вона взагалі багато допомагала подружжю ОСОБА_10 грошима після одруження. Також давала гроші на онуку. ОСОБА_6 зараз відмовився від своєї матері. Сам контейнер вона бачила. В ньому займалася торгівлею ОСОБА_10. Коли ОСОБА_10 виїхали в Німеччину, то оформили контейнер на якусь особу ОСОБА_19. Остання переоформила його на ОСОБА_22. ОСОБА_23 стала власницею цього контейнера. Потім вся допомога ОСОБА_2 зупинилася. Під час передачі грошей за контейнер вона не була присутня, але ОСОБА_2 сама займалася оформленням документів та іншим. Якісь час ОСОБА_2 разом з нею торгували на ринку « 7 км», а потім ОСОБА_10 з нею продовжила торгувати. Документи на оформлення контейнерів вона не бачила, але все відбувалося на її очах та загальна вартість контейнера близько 6000-7000 доларів США. Під час спілкування з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 вони казали, що продали за три тисячі доларів торгівельне місце - стіл, на якому працювала ОСОБА_10 та придбали контейнер. Торгували до 01.08.1999 року, доки не виїхали до Німеччини. Відносини між ними стали напруженими в 2003-2005 роках, в зв'язку з тим, що вони перестали передавати ОСОБА_2 гроші за діяльність в контейнері, оскільки власницею контейнера стала ОСОБА_22 та всі гроші належали їй. Коли вони виїжджали до Німеччини, то здавала контейнер в оренду.»

Аналізуючи пояснення свідків в частині щодо укладення угод придбання контейнеру позивачкою та її сином ОСОБА_6 та угоди, які укладалися в подальшому між учасниками процесу та можуть стосуватися спірного контейнера, суд вважає, що вони не можуть прийматися до уваги, оскільки з пояснень неможливо встановити конкретні обставини угоди, а саме: місце, суми, предмет, учасників та інш. Відповідно до п.п. а п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», при вирішенні питання про визнання угоду недійсними судові необхідне враховувати те, що недійсність угоди може бути підтверджена будь-якими з передбачених ст. 27 ЦПК засобами доказування, якщо інше не передбачено законом (наприклад, ст. 376 ЦК). Однак ціна та інші істотні умови угоди, укладеної в простій письмовій чи нотаріальній формі, не можуть бути встановленими на підставі показань свідків, крім випадків кримінально караних діянь.

А обставини щодо користування спірним контейнером, встановлені на підставі письмових доказів, наданих сторонами та їх пояснень в цілому, збігаються з свідченнями свідків.

Згідно до ст. 12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Суд вважає що наданими сторонами доказами підтверджено, що спірний контейнер який на торговому місці НОМЕР_1 по вул. Центральній ТОВ "Промтоварний ринок" був придбаний ОСОБА_2 разом з ОСОБА_6

Суд вважає, що доказом того, що позивачка є власникам ? частки спірного контейнера НОМЕР_1, є:

- довіреність ОСОБА_24 та ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_1 на право користування контейнером НОМЕР_1 по вул. Центральна на території Промтоварного ринка від 27.07.1999 року (т. 1, а.с. 16);

- лист ТОВ "Промтоварний ринок" № 187 від 16.10.2003 року, відповідно до якого в архівах промринка не збереглись документи, з ким першим був укладений договір про надання торгового місця НОМЕР_1 по вул. Центральній, але першим документом підтверджуючим належність металевого контейнера встановленого на торговому місці НОМЕР_1 ОСОБА_25 , який є в архіві, є довіреність, видана ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1 від 27.07.1999 року, заява ОСОБА_1 від 05.02.2002 року з проханням переоформити контейнер, встановлений на торговому місці НОМЕР_1 на ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 45-46);

- заява ОСОБА_3 від 26.02.2003 року на ім'я директора промринку, якою вона визнала право власності ОСОБА_2 на ? частину контейнера, розташованого на торговому місці НОМЕР_1 по вул. Центральній, та проханням в подальшому переоформлення контейнера НОМЕР_1 проводити тільки за згодою ОСОБА_2 ( т.1, а.с. 18);

- договір на експлуатацію контейнера НОМЕР_1 по вул. Центральній від 25.02.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відповідно до якого сторони домовились спільний контейнер (який належить по ? кожному) спільно використовувати, нести витрати по веденню господарської діяльності, отримувати в рівних частках прибуток, не переоформлювати контейнер без взаємної згоди обох сторін та інше ( т.1 а.с. 19).

- поясненнями представника позивача ОСОБА_6, наданих в судовому засіданні 09.12.2003 року (головуючий суддя Гранін В.Л.) по даній справі, наступного змісту: " Я действительно вместе с мамой приобрел контейнер. Мама давала деньги и был договор, что купили контейнер на двоих. У меня все документы есть на двоих. … В 2000 году на ООО "Промтоварний ринок" запрещали оформлять документы на двоих, нужно было переоформить на одного"( т. 1 а.с. 86 обор.).

- письмові пояснення представника позивача ОСОБА_6, відповідно до яких підтверджується право власності на ? частину контейнера за ОСОБА_2 " ОСОБА_2 помогала осуществлять текущие платежи по контейнеру и, внутри семьи было решено, что она тоже владеет этим контейнером наравне со мной". ( т. 1 а.с. 73).

- письмові пояснення ОСОБА_10, відповідно до яких підтверджується право власності на ? частину контейнера за ОСОБА_2: "ОСОБА_2 к контейнеру № 4450, после пятого февраля 2000 года, абсолютно никакого отношения к этому контейнеру не имеет." таким чином до 05.02.2000 року вона була співвласником спірного контейнера ( т. 1 а.с. 70).

- квитанції (оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні) про сплату ОСОБА_2 послуг за контейнер №4450, 3093, 2123 за період з січня 1998 року по січень 2000 року (додаток № 1- №6), які підтверджують, що ОСОБА_2 сплачувала послуги ТОВ "Промтоварний ринок" за спірний контейнер № 4450, а також за інші контейнери, які використовувалися сім'єю ОСОБА_2 станом з 1996 року, а саме: контейнер № 4450 використовували ОСОБА_2 та ОСОБА_6, контейнер №2123 використовував син ОСОБА_2 - ОСОБА_23, контейнер № 3093 був оформлений на ОСОБА_27

Судом приймається до уваги, що відповідачем ОСОБА_3 надані до суду копії квитанцій про сплату в період 1996-1998 року. Вказані квитанції не містять ініціалів платника, а містять лише прізвище "ОСОБА_2" та "ОСОБА_6". Вказані докази не можуть бути прийняті до уваги, так оригінали відповідач та її представник до суду не надавали, і не можуть бути свідченням, що спірний контейнер належав ОСОБА_6 та його дружині ОСОБА_10 (т.1 а.с. 35-37).

З урахуванням відповіді ТОВ "Промтоварний ринок" № 187 від 16.10.2003 року (а.с. 45 т. 1) до 05.02.2000 року вбачається, що спірний контейнер належав позивачу ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Також суд приймає до уваги пояснення представника ТОВ "Промтоварний ринок", що прийом платежів за контейнери можливий був лише від одного з власників контейнера.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що спірний контейнер є власністю її матері ОСОБА_4, що підтверджується довідками від 14.02.1996 року та від 17.02.1996 року, є безпідставним і не підтверджується жодним доказом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. ч. 2 ст. 64 ЦПК України зазначено, що письмові докази, як правило подаються до суду в оригіналі, якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідачкою ОСОБА_3 до суду надані копія довідки від 17.03.1996 р. на те, що ТОВ "Промтоварний ринок" гарантує ОСОБА_10 місце під встановлення 20-тонного контейнеру, копія довідки ТОВ "Промтоварний ринок" від 14.02.1996 року про те, що за даними бухгалтерського обліку на торговому місці НОМЕР_1 встановлений контейнер згідно накладної № 315 від 27.02.1996 року, копія накладної № 315 від 27.02.1996 року, виданої МПП Фірма "Укрпромюг" на ім'я ОСОБА_10 (т.1 а. с. 244-246).

Проте відповідач ОСОБА_3 та її представник не надав до суду оригіналів вказаних документів за клопотанням представника ОСОБА_2 - ОСОБА_28, яке було заявлено в судовому засіданні 05.10.2012 року, посилаючись на те, що він передав їх колегії суддів Апеляційного суду під час розгляду справи і вони після долучення до матеріалів справи в подальшому були втрачені. (час: з 16 години 26 хвилин до 16 години 50 хвилин)

Так під час проведення судового засідання Апеляційним судом Одеської області 09.08.2007 року колегією суддів цивільної палати було оглянуто оригінали вищевказаних довідки, листа та накладної та прийнято ухвалу у протокольній формі про доручення до матеріалів справи завірених копій вказаних документів та повернення оригіналів. (час: 11 година 43 хвилини - 11 година 49 хвилин). На момент розгляду справи судом першої інстанції в матеріалах справи відсутні завірені копії вищевказаних доказів.

Також суд приймає до уваги, що відповіддю № 462 від 06.08.2007 року на ім'я представника ОСОБА_2, ОСОБА_29, ТОВ "Промтоварний ринок" повідомило, що довідки від 14.02.1996 року та від 17.02.1996 року, промринком не видавались і не могли видаватися, так як на той час до березня 2000 року були інші поштові реквізити ринку та інші бланки ринку (т. 1, а.с. 298-300).

Всі ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 та її представником ОСОБА_6 були надані до суду докази на підтвердження відомостей стосовно придбання та встановлення спірного контейнера останньої, які на момент нового розгляду справи є неналежними та недопустимими.

Суд також не може вважати копію накладної № 315 від 27.02.1996 року, виданої МПП Фірма "Укрпромюг" на ім'я ОСОБА_10 (т.1 а. с. 34, 244-246), як правовстановлюючий документ останньої на спірний контейнер, оскільки відсутні докази, що саме контейнер, який отримала ОСОБА_10 за накладною № 315 від 27.02.1996 року, був встановлений на торговому місці НОМЕР_1 по вул. Центральній на території ТОВ "Промтоварний ринок". Оригінал накладної № 315 від 27.02.1996 року до суду для огляду не було надано. Також згідно пояснень ОСОБА_6, які не спростовувалися учасниками процесу, станом на 01.02.1996 року контейнер № 4450 вже був встановлений на торговому місці НОМЕР_1, тобто накладна № 315 від 27.02.1996 року була видана пізніше.

Крім того суд враховує пояснення ОСОБА_6, про те, що засновником та директором МПП Фірма "Укрпромюг" є ОСОБА_6.

Крім того, слід зазначити, що на підставі ст. 243 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про власність» не можна вважати, що на підставі виданої ОСОБА_2 та ОСОБА_6 нотаріально посвідченої довіреності на ім'я ОСОБА_1, після укладення 05.02.2000 року договору між ринком та ОСОБА_3 на обслуговування та охорону контейнера №4450, до ОСОБА_3 перейшло право власності на спірний контейнер, оскільки надане ОСОБА_1 право на розпорядження контейнером не було реалізовано, а переоформлення договору на обслуговування та охорону контейнера само по собі не є цивільно-правовою угодою, в результаті якої одна особа втрачає, а інша придбає право власності.

Також судом приймається до уваги, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2004 року за ОСОБА_2 визнано право власності на ? частину контейнеру, який знаходиться на торговому місці НОМЕР_1 (перший поверх) вул. Центральна ТОВ „ Промринок" 7 км Овідіопольської дороги. Суд визнав недійсним договір на обслуговування та охорону контейнера № 4450-2 поверх від 17.05.2000 року на ім'я ОСОБА_3 та зобов'язав останню не перешкоджати ОСОБА_2 в користуванні, володінні та розпорядженні належною їй половину контейнера (т.1. а.с. 122-124). Зазначене рішення було залишено без змін ухвалою Верховного Суду України від 21 червня 2006 року. (т. 1 а. с. 173)

23.04.2007 року ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 звернулась до суду з заявою про скасування зазначено рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 червня 2007 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2004 року скасоване і справа направлена ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.09.2007 року на новий судовий розгляд до Малиновського районного суду м. Одеси.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 149 ЦК Української РСР (від 18.07.1963 р.) власник може вимагати усунення всяких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння.

Згідно ст. 48 Закону України «Про власність» від 26.03.1991 року, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.

Відповідно до ст. 391 ЦК України (ред. 2003р.) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно). Спільна власність є частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням часток є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється за їх згодою.

За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги стосовно визнання права власності за ОСОБА_2 на ? частину металевого 20-ти футового контейнер № 4450, розташованому та встановленому на торговому місці НОМЕР_1 (перший поверх) на вулиці Центральній та території ТОВ „Промтоварний ринок " підлягають задоволенню.

Також суд вважає що у зв'язку з визнанням права власності за позивачкою на ? частку спірного контейнера № 4450, розташованого на торговому місці по вул. Центральна ТОВ "Промтоварний ринок", та встановлення без згоди іншого власника другого контейнера (другий поверх) підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсним договору № 4450-2 поверх від 17.05.2000 на обслуговування та охорону контейнера на торговому місці по вулиці Центральна контейнер № 4450-2 (другий поверх), між ТОВ „Промтоварний ринок" та ОСОБА_3.

Щодо позовних вимог позивачки про визнання частково недійсним в ? частині договору № 4450 від 08.05.2000 на обслуговування та охорону контейнера на торговому місці по вулиці Центральна контейнер № 4450 (перший поверх) між ТОВ „Промтоварний ринок" та ОСОБА_3 та визнання недійсним договору № 4450 від 25.02.2010 р. "Про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності", предметом якого є надання в строкове користування торгового місця НОМЕР_1 на території сектору №2 по вулиці Центральна ТСК №1 для встановлення 20-ти футових контейнерів і здійснення з них торговельної діяльності між ТОВ „Промтоварний ринок" та ОСОБА_5, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки право на переоформлення контейнеру було надано ОСОБА_1 і остання його реалізувала, переоформивши договір ОСОБА_3, яка в подальшому переоформила цей договір на ОСОБА_5, що в подальшому не позбавляє права власника ОСОБА_2 укласти такий договір на належну їй половину, або переоформити існуючий договір за згодою з другим власником контейнера.

Позовні вимоги стосовно визнання частково недійсними договору купівлі-продажу від 25.02.2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про продаж контейнера № 4450, заводський номер МММ W120 08 77, розташованого на торговому місці по вул. Центральна ТОВ "Промтовариний ринок" за 1900 гривень, не підлягають задоволенню з підстав вказаних позивачкою, а саме: з підстав заниженої вартості та фіктивності, оскільки відповідно до п. 10 Постанови Пленуму №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: «…Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК…» ( т.2 а.с. 188).

Тому у разі звернення позивачки з новим позовом суд буде надавати оцінку того, що п. 4 Договору купівлі-продажу від 25.02.2010 року зазначено, що контейнер не є предметом спору в суді. Але спір між позивачем та ОСОБА_3 на час укладення вказаного договору тривав в суді вже понад 7 років. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2003 року був накладений арешт на спірний контейнер (т.1 а.с. 31). Відповідач та його представник неодноразово знайомились з матеріалами справи, та знали про наявність вказаної ухвали суду. Покупцю також відомо про наявність спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, так як її чоловік - ОСОБА_30 був представником ОСОБА_10 в даному спорі починаючи з 04.10.2009 року.

Відповідно до ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суд критично ставиться до пояснень представника ОСОБА_3, ОСОБА_6, що саме спірний контейнер був визнаний непридатним та вивезений ОСОБА_5 на металобрухт. Так згідно пояснень представника ТОВ "Промтоварний ринок", вивіз непридатних для використання контейнерів здійснюється на підставі заяви власника контейнера, спецтехнікою промтоварного ринку, що фіксується в адміністрації промтоварного ринку. Відповідачами не надано доказів, що з території ринку спірний контейнер був вивезений на металобрухт.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимоги в частині стягнення з ОСОБА_8 збитків (упущеної вигоди) за користування контейнером за період з 08.05.2000 року по теперішній час, так до суду не надано доказів отримання прибутку ОСОБА_2 саме в тому розмірі, які зазначає позивачка.

Також суд відмовляє в задоволенні позову в частині припинення право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на частку у спільному майні, а саме на ? частину контейнера № 4450, розташованому та встановленому на торговому місці НОМЕР_1 (перший поверх) на вулиці Центральній та території ТОВ „ Промтоварний ринок".

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права власності на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Позивачем не внесено вартості ? частки спірного контейнера на рахунок суду, а вищенаведені доводи суду щодо того, що право власності ОСОБА_3 не набула взагалі роблять такий спосіб захисту цивільного права не належним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 61 ЦК України,обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд вважає, що позовні вимоги зобов'язати ТОВ „Промтоварний ринок" укласти з ОСОБА_2 угоди "Про надання послуг по здійсненню торговельної діяльності" та строкове користування торгового місця НОМЕР_1 на території сектору № 2 по вулиці Центральна ТСК №1 для встановлення 20-ти футових контейнерів і здійснення з них торговельної діяльності, не підлягають задоволенню.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що на реалізацію принципу свободи договору ст. 627 ЦК України ТОВ «Промтоварний ринок» є вільним у виборі контрагенту договору, але при цьому слід зазначити, що визнання за позивачкою права власності на ? частину спірного контейнера може бути підставою для оформлення з нею договірних відносин щодо здійснення торгівельної діяльності та охорони і обслуговування спірного контейнера.

Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу є визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Ст. 319 ч. 1, 3 ст. 321 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків встановлених законом.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 218, 224 - 226 ЦПК України , ст.ст.16, 15 215, 216, 234, 317,319, 320, 321, 355, 356, 358, 365, 387, 392, 391 ЦК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю „Промтоварний ринок", ОСОБА_5 про припинення права власності на ? частину контейнеру, визнання права власності на контейнер, про визнання договорів купівлі-продажу контейнера недійсним, зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок" укласти з ОСОБА_2 договорів користування контейнером, стягнення збитків в розмірі 1662075 грн. - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину металевого 20-ти футового контейнер № 4450, розташованому та встановленому на торговому місці НОМЕР_1 (перший поверх) на вулиці Центральній та території ТОВ „Промтоварний ринок".

Визнати частково недійсним в ? частині договір № 4450 від 08.05.2000 на обслуговування та охорону контейнера на торговому місці по вулиці Центральна, контейнер № 4450 (перший поверх) між ТОВ "Промтоварний ринок"та ОСОБА_3 .

Визнати недійсним договір №4450-2 поверх від 17.05.2000 на обслуговування та охорону контейнера на торговому місці по вулиці Центральна, контейнер № 4450-2 (другий поверх) між ТОВ "Промтоварний ринок" та ОСОБА_3.

В задоволені інших позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: