Головуючий у суді першої інстанції: Зарицька Ю.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2013 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса А.М., Антоненко Н.О.

при секретарі: Лужецькій І.С.

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Кур»ята І.В.

представника третьої особи - Огородник Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 на рішення Подільського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: Національний Банк України про визнання звільнення незаконним, зміну причин та формулювання звільнення, стягнення середнього заробітку за час прогулу та зобов'язання відшкодувати моральну шкоду, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_5 через свого представника звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: Національний Банк України про визнання звільнення незаконним, зміну причин та формулювання звільнення, стягнення середнього заробітку за час прогулу та зобов'язання відшкодувати моральну шкоду.

Представник позивача зазначав, що 17 червня 2009 року постановою Правління Національного банку України № 356 ОСОБА_5 призначено тимчасовим адміністратором ВАТ «РОДОВІД БАНК», у зв'язку з чим цього дня між позивачем та НБУ укладено договір № ГД-Т-295 про здійснення тимчасової адміністрації ВАТ «РОДОВІД БАНК». 12 травня 2010 року постановою Правління НБУ № 233 усунуто ОСОБА_5 від виконання обов'язків тимчасового адміністратора ПАТ «РОДОВІД БАНК» у зв'язку з неналежним їх виконанням та розірвано з 14 травня 2010 року договір про здійснення тимчасової адміністрації. 14 травня 2010 року новопризначений тимчасовий адміністратор Онищенко М.І. наказом ( по особовому складу) № 85-14-01 о/с вивів із штатного розкладу ПАТ «РОДОВІД БАНК» посаду тимчасового адміністратора та звільнив ОСОБА_5 з роботи відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України. Посилаючись на те, що звільнення з роботи проведено з порушенням трудового законодавства, представник позивача просив визнати звільнення ОСОБА_5 незаконним, змінити причини і формулювання звільнення з ініціативи власника на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2013 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_5

Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_5, тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» та вважати його звільненим 14 травня 2010 року за ч.8 ст. 36 КЗпП України з підстав підпункту 5.3. пункту 5 Договору ГД-Т-295 від 17 червня 2009 року, укладеного між Національним банком України та ОСОБА_5

В іншій частині позовних вимог -відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представники ПАТ «Родовід Банк» та Національного банку України проти задоволення апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Правлінням Національного банку України в Публічному акціонерному товаристві «РОДОВІД БАНК» призначена з 16 березня 2009 року тимчасова адміністрація.

17 червня 2009 року Правлінням Національного банку України винесена постанова № 356, за якою у АТ «РОДОВІД БАНК» тимчасовим адміністратором призначено ОСОБА_5

17 червня 2009 року між Національним банком України і ОСОБА_5 як тимчасовим адміністратором укладеного договір про здійснення тимчасової адміністрації ВАТ «РОДОВІД БАНК» № ГД-Т-295.

Зважаючи на п.4.1 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, яке затверджено постановою Правління НБУ 28 серпня 2001 року № 369 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 вересня 2001 року № 845/6036, яким передбачено укладання між НБ та тимчасовим адміністратором договору про здійснення тимчасової адміністрації банку, та положення ст.21 КЗпП України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за своєю правовою природою укладений між ОСОБА_5 та НБУ договір про здійснення тимчасової адміністрації ВАТ «РОДОВІД БАНК» № ГД-Т-295 є контрактом, в якому сторонами встановлені строк дії договору, права, обов'язки відповідальність сторін ( у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення, умови розірвання договору, в тому числі дострокового.

Згідно з п.5.3 Договору про здійснення тимчасової адміністрації ВАТ «РОДОВІД БАНК» Національний банк має право прийняти рішення про усунення тимчасового адміністратора від виконання обов'язків та розірвання з ним договору в разі невиконання чи неналежного виконання ним своїх обов'язків або з інших причин, що перешкоджають тимчасовому адміністратору виконувати свою роботу.

Постановою Правління Національного банку України № 233 від 12 травня 2010 року усунуто з 14 травня 2010 року ОСОБА_5 від виконання обов'язків тимчасового адміністратора ПАТ «РОДОВІД БАНК» у зв'язку з неналежним їх виконанням та постановлено розірвати договір про здійснення тимчасової адміністрації, який був укладений між ним та НБУ, на підставі п.5.3 пункту 5 цього договору.

Наказом тимчасового адміністратора № 85-1401 від 14 травня 2010 року (по особовому складу) на виконання постанови Правління НБУ від 12 травня 2010 року № 233, ОСОБА_5, тимчасового адміністратора, звільнено з роботи 14 травня 2010 року відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.99). Цим же наказом з 15 травня 2010 року виведена із штатного розпису АТ «РОДОВІД БАНК» посада «Тимчасовий адміністратор», яка була введена за наказом тимчасового адміністратора (тоді ОСОБА_5) № 593 о/с від 17 червня 2009 року (а.с.55).

Установивши фактичні причини звільнення позивача, а саме у зв'язку з неналежним виконання обов'язків тимчасового адміністратора, що передбачено п.5.3 договору № ГД-Т-295, та врахувавши, що формулювання причин звільнення у оскаржуваному позивачем наказі № 85-1401 ( п.2 ст.36 КЗпП України) є неправильним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_5 з посади тимчасового адміністратора ПАТ «РОДОВІД БАНК» з п.2 ст.36 КЗпП України на п.8 ст.36 КЗпП України, оскільки звільнення мало місце за неналежне виконання ОСОБА_5 своїх обов'язків тимчасового адміністратора, що передбачено пп 5.3 п.5 як підстава розірвання договору.

Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним ( тобто таким, що не відповідає фактичним обставинам), або таким, що не відповідає чинному законодавству , у випадку коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулювання чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог не заслуговують на увагу, оскільки за правилами ч.3 ст.235 КЗпП України, суд при розгляді справ даної категорії зобов'язаний змінити формулювання причин звільнення, якщо формулювання є неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству.

Крім того, суд обґрунтовано дійшов до висновку про те, що ч.3 ст.40 КЗпП України за встановлених судом фактичних причин звільнення ОСОБА_5, на правовідносини сторін не поширюється.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

З огляду на викладене передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5- відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: