АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/5435/13-ц
Провадження № 22-ц/792/2508/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі :головуючої - судді Карпусь С.А.

суддів : Грох Л.М., Заїки В.М.

при секретарі Терлич А.В.

з участю : сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 24 жовтня 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В липні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 17.02.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 був укладений договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 48% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком погашення, що відповідає строку дії картки. За умовами укладеного договору, який складається із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, однак якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. ОСОБА_1 зобов'язання за договором належним чином не виконав, що дає право Банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 14.07.2013 року утворилась заборгованість по кредитному договору в сумі 27674,09 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 3694,77 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 22185,32 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 1294 грн.. Тому позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості та понесені судові витрати.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 24 жовтня 2013 року позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Семенюк В.В. Провадження № 22-ц/792/2508/13

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія № 19, 27

"ПриватБанк" заборгованість у розмірі 27674,09 грн. за кредитним договором б/н від 17.02.2006 року та 276,74 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Банку відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Суд безпідставно залишив поза увагою його клопотання про застосування строків позовної давності та не врахував, що у справах щодо повернення споживчого кредиту позовна давність застосовується незалежно від заяви сторони у спорі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Частиною 1 статті 546 цього Кодексу встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив та правильно виходив з того, що 17 лютого 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк", яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (два роки). Сторони домовились, що у разі порушення позичальником строків платежів за кредитним договором більш як на 120 днів, ОСОБА_1 зобов'язаний сплатити ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. В січні 2009 року Банк зменшив кредитний ліміт до 3629 грн. 43 коп.. До 1 березня 2006 року ОСОБА_1 одержав у позивача всі кредитні кошти і з січня 2007 року перестав здійснювати платежі за кредитним договором. Останній платіж у розмірі 350 грн. він сплатив Банку 20.12.2006 року. Станом на 14 липня 2013 року заборгованість відповідача становила 27674,09 грн., з яких неповернутий кредит - 3694,77 грн., проценти - 22185,32 грн.. Крім того, Банк нарахував штраф у сумі 1794 грн. (фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 1294 грн.). З цих підстав суд обґрунтовано дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором, Банк вправі стягнути з нього неповернутий кредит, проценти та штраф, а тому вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному розмірі. При цьому суд правильно визначив розмір стягуваних з відповідача коштів.

Такі висновки суду підтверджуються матеріалами справи, відповідають закону.

Давши належну оцінку наданим сторонами доказам в їх сукупності, правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при укладенні договору відповідач був ознайомлений лише з Умовами надання банківських послуг, приєднані ж до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг не стосуються цього договору, є безпідставними.

У відповідності з ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Як видно з матеріалів справи, сторони визначили, що заява клієнта від 17 лютого 2006 року, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та тарифи складають укладений між ними договір на надання банківських послуг.

Подавши позивачу заяву клієнта від 17 лютого 2006 року, ОСОБА_1 приєднався до запропонованих Банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах - Умовах та правилах надання банківських послуг і тарифах. Він своїм підписом підтвердив, що ознайомився та погоджується із запропоновами Банком умовами кредитування. На ім'я ОСОБА_1 Банк відкрив картковий рахунок, через який сторонами здійснювались фінансові операції. Банк видав відповідачу платіжну картку, яка використовувалась останнім для проведення розрахунків.

Умови та правила надання банківських послуг затверджені наказом голови правління ПриватБанку від 24 травня 2005 року № С-89. На час укладення сторонами кредитного договору ці Умови та правила діяли як єдина стандартна форма (формуляр) для даного виду договорів „Подія", тому доводи відповідача щодо ознайомлення його банком з іншими умовами кредитування не відповідають дійсності.

Твердження апелянта про неправильність розрахунку заборгованості також спростовуються матеріалами справи. Як видно зі змісту Заяви клієнта від 17.02.2006 року ОСОБА_1 був ознайомлений з тарифами банківських послуг (а.с.6). Саме на підставі цих тарифів Банком був розрахований розмір заборгованості. Досліджені апеляційним судом Тарифи для кредитної картки „Подія" відповідають тарифам, зазначеним у заяві відповідача про надання банківських послуг. Заперечуючи проти позову, відповідач не надав своїх розрахунків заборгованості, а тому його доводи з цього приводу є надуманими.

Не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги, в тому числі твердження ОСОБА_1 щодо спливу позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 і ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У відповідності з п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же термін.

Тобто, укладений сторонами правочин передбачає автоматичну пролонгацію договору на новий строк зі збереженням тих умов, на яких його було укладено (якщо інше не передбачено договором), зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними.

Пунктом 9.3 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що картковий рахунок відкривається на невизначений строк.

ОСОБА_1 не звертався до Банку із заявами про припинення дії договору та закриття карткового рахунку, він не повернув позивачу кредитну карту та продовжував здійснювати операції по рахунку.

Враховуючи час використання ОСОБА_1 останніх кредитних коштів (грудень 2006 року), базову щомісячну процентну ставку розміром 4% та порядок повернення ним кредиту банку (7 % від суми заборгованості), за умови подальшого невикористання відповідачем кредитних коштів останній мав повернути кредит в лютому 2013 року (а.с 79-81 ).

Оскільки за умовами кредитного договору боржник виконує зобов'язання частинами, то воно вважається виконаним належним чином після виконання останньої частини в обумовлений договором строк. Позовну давність за позовом, що випливає з факту невиконання зобов'язання, слід обчислювати з дня закінчення строку виконання зобов'язання в цілому, а не з дня закінчення окремого строку виконання якоїсь частини зобов'язання.

Таким чином перебіг позовної давності за основним зобов'язанням почався для Банку з березня 2013 року, на час пред'явлення ним позову (22.07.2013 року) позовна давність не сплила.

За наведених обставин у суду першої інстанції не було підстав для відмови Банку в позові у зв'язку із спливом позовної давності.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 24 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь