Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.12.2013 Провадження №2/425/656/13
Справа №425/2478/13-ц
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі:
головуючого судді Коваленка Д.С.,
при секретарі Томко Л.А.,
за участю позивача: ОСОБА_1, відповідача: ОСОБА_2, представника відповідача: ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 надійшла погроза наступного змісту: «Помолчи, не забывай, что и тебя ждет проверка, и судиться будем, и засудим.». Позивач зазначив, що таких висловлювань з його боку не було, і тому таку скаргу він вважає безпідставною, образливою і неправомірною, внаслідок чого принижена його честь, гідність та ділова репутація. А у звязку з тим, що місто Рубіжне є невеликим, інформація про наявність скарги поширилась миттєво, що вплинуло негативно на репутацію позивача з боку інших посадових осіб, змусило його виправдовуватись перед керівництвом, що заподіяло йому моральної шкоди.
Відповідач, безпосередньо під час надання пояснень у судовому засіданні зазначив, що висловлювання позивача: «Помолчи, не забывай, что и тебя ждет проверка, и судиться будем, и засудим.» мало місце під час розгляду заперечень до акту перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_4, в яких він та ОСОБА_5 дійсно приймав участь. Підтвердив, що 16 липня 2013 року він дійсно звернувся до податкового сервісу «Пульс» з метою дізнатись про те, чи передбачена будь-яка відповідальність (у тому числі кримінальна) за висловлювання, які мали місце та які він вважає погрозою, і якщо так просив притягнути позивача до відповідальності.
Представник відповідача, безпосередньо під час надання пояснень у судовому засіданні зазначив, що відповідач звернувся до податкового сервісу «Пульс» з метою реалізації свого права, як громадянина, на звернення, а факт поширення інформації з боку відповідача іншим чином не доведений. Інформація, яка була повідомлена відповідачем не можна вважати негативною, оцінка відповідачем висловлювання позивача як погрози є оціночним судженням відповідача, а у чому полягає шкода честі, гідності та діловій репутації, позивач взагалі не зазначає, тому у позові слід відмовити.
Суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, та кожного наявного в матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:
У приміщенні Рубіжанської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Луганській області за адресою: місто Рубіжне, вулиця Менделєєва, будинок 14-б, 11 липня 2013 року, в кабінеті начальника інспекції ОСОБА_9 проводився розгляд заперечень до акту документальної планової виїзної перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (а.с.2,25).
Розгляд заперечень, відбувався членами комісії, до якої входили представники Рубіжанської обєднаної державної податкової інспекції, у складі: начальник інспекції ОСОБА_9, його заступник ОСОБА_1, начальник управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_7, начальник відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_10, головний державний ревізор інспектор відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_8, головний державний інспектор юридичного відділу ОСОБА_6, у присутності представників фізичної особи підприємця ОСОБА_4, у складі: ОСОБА_5 і ОСОБА_2 (а.с.2,25).
ОСОБА_2 повідомив оператору «Пульс», що під час розгляду заперечень до акту перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_4,
на його зауваження щодо невідповідності та розбіжності у цифрових значеннях акта перевірки, заявник, у присутності членів комісії по розгляду заперечень, почув від ОСОБА_1 погрозу наступного змісту: «Помолчи, не забывай, что и тебя ждет проверка, и судиться будем, и засудим.». При цьому, заявник зазначив, що цікавиться чи передбачена за такі погрози якась відповідальність, у тому числі кримінальна, і якщо так, то просив притягнути ОСОБА_1 до відповідальності (а.с.9,32).
ОСОБА_1, вважаючи, що таких висловлювань, які були повідомлені ОСОБА_2, з його боку не було, звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди (а.с.2-5).
Наведені обставини, під час судового засідання, не оспорювались сторонами спору та визнані ними.
Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виник цивільно-правовий спір, в якому позивач вважає, що його особисті немайнові права на повагу до його честі, гідності та ділової репутації (право на добре імя) порушується відповідачем.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень частини першої статті 3 Конституції України честь і гідність людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
При цьому, частина перша статті 28 Конституції України, частина друга статті 297 та частини перша статті 299 Цивільного кодексу України гарантують право кожного на повагу до його гідності і честі та недоторканість ділової репутації.
З огляду на положення статті 270 та 299 Цивільного кодексу України честь, гідність та ділова репутація є різновидами особистих немайнових прав кожної людини, захист яких здійснюється способами, встановленими главою третьою Цивільного кодексу України, а також іншими способами відповідно до змісту конкретного особистого немайнового права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (частина друга статті 275 Цивільного кодексу України).
Позивач вважаючи що про нього особисто, відповідачем була поширена недостовірна інформація, якою порушуються його особисті немайнові права на повагу честі, гідності та недоторканість ділової репутації, обрав спеціальні способи захисту у вигляді спростування недостовірної інформації (у тому числі попереднє визнання судом поширених відомостей такими, що не відповідають дійсності) та стягнення моральної шкоди внаслідок порушення його особистих немайнових прав.
Відповідно до положень частини першої статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Згідно з положеннями частини четвертої та сьомої статті 277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, при цьому у такий же спосіб, у який вона була поширена.
З огляду на наведені нормативно-правові положення, виникнення права конкретної фізичної особи на спростування інформації, у тому числі як способу захисту порушеного права, залежить від наявності факту поширення недостовірної інформації, при чому саме про цю, конкретну фізичну особу.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зокрема в абзаці другому пункті 15 розяснив, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі «Інтернет» чи з
використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поряд з цим, зважаючи на положення статті 40 Конституції України, яка гарантує право направляти індивідуальні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, посадових та службових осіб цих органів, Пленум Верховного Суду України, в цій же постанові, в абзаці другому пункті 16 розяснив, що коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте вході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку має місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення інформації.
В силу положень статті 6 Конституції України та пункту 1 «Положення про Міністерство доходів і зборів України», затвердженого Указом Президента України від 18 березня 2013 року №141/2013, - Міністерство доходів і зборів України є центральним органом виконавчої влади.
На підставі підпунктів 28,39,55 пункту 4, підпунктів 2,4,19,28 пункту 5 вказаного Положення, до компетенції Міндоходів України належить: забезпечення прийому громадян, розгляд звернень громадян, а також запитів на отримання публічної інформації; забезпечення розвитку та впровадження інформаційно-телекомунікаційних систем і технологій, організація впровадження електронних сервісів для суб'єктів господарювання; встановлення правил поведінки посадових осіб Міндоходів України та здійснення контролю за їх виконанням; здійснення відомчого контролю та внутрішнього аудиту за додержанням вимог законодавства і виконанням службових, посадових обов'язків у Міндоходів України та його територіальних органах; здійснення в межах своїх повноважень заходів щодо запобігання корупції і контроль за їх здійсненням у Міндоходів України та його територіальних органах; здійснення у випадках, передбачених законом, проваджень у справах про адміністративні правопорушення; виявлення кримінальних та інших правопорушень у сфері оподаткування, митній та бюджетній сферах.
Тому, факт такого звернення відповідача, в якому міститься інформація про позивача, не розглядається судом як обставина, яка підтверджує поширення недостовірної інформації відповідачем про позивача.
З огляду на розяснення Пленуму Верховного Суду України, які надані у пункті 18 вказаної вище постанови від 27 лютого 2009 року №1, саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.
Суд вважає, що позивач не зміг довести факт поширення відповідачем інформації про нього, оскільки в матеріалах справи відсутні належні, достовірні та допустимі докази такого факту. При цьому, судом враховано, що показання свідків, які були допитані судом безпосередньо під час проведення судового засідання, у складі: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 стосувались виключно обставин, які мали місце під час розгляду заперечень до акту документальної планової виїзної перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_4.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).
Отже, підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації є наявність усіх чотирьох зазначених обставин. При цьому, наявність першої обставини у вигляді поширення інформації про особу, має вирішальне значення, оскільки наступні три обставини знаходяться у залежності від наявності факту поширення інформації. Тому, відсутність першої обставини у вигляді поширення інформації є достатньою та самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у справі про захист честі, гідності та ділової репутації.
Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 не зміг довести належними, достовірними та допустимими доказами наявність факту поширення інформації про нього відповідачем ОСОБА_2, суд вважає, що особисті немайнові права позивача, зокрема право на повагу до його честі, гідності та ділової репутації, відповідачем не порушені, а тому право на спростування недостовірної інформації (у тому числі попереднє визнання судом поширених відомостей такими, що не відповідають дійсності) та відшкодування моральної шкоди, у позивача відсутнє.
Тому, у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у повному обсязі.
Оскільки позов не підлягає задоволенню у повному обсязі, у стягненні з відповідача, понесених позивачем судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 229 (двісті двадцять девять) гривень 40 (сорок) копійок, з огляду на положення частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, також слід відмовити.
Керуючись статтями 1-11,15,18,57-64,158-196,208,209,212-215 Цивільного процесуального кодексу України,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відомостей, які були поширені ОСОБА_2 у вигляді скарги такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1, про зобовязання ОСОБА_2 спростувати заяву до податкового напрямку «Пульс» від 16 липня 2013 року відносно ОСОБА_1, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1 (одна) гривня, а також про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 229 (двісті двадцять девять) гривень 40 (сорок) копійок, відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Д.С. Коваленко