Провадження № 22-ц/773/76/13 Категорія: 27 Доповідач: Веремчук Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2013 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Веремчук Л.М.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.

при секретарі Карі С.І.

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства (далі-ПАТ) «Український інноваційний банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2012 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2012 року позов в даній справі задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно в користь публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 22776,88 доларів США, що еквівалентно 182055,60 грн. та 5925,07 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно в користь, публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 22776,88 доларів США, що еквівалентно 182055,60 Грн. та 5925,07 грн.

Стягнуто з Кундсльської ОСОБА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в користь публічно акціонерного товариства «Український інноваційний банк» понесені судові витрати в сумі 1879,81 грн., по 626,60 грн. з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідач ОСОБА_3В, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати у звязку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в частині позову про солідарне стягнення заборгованості відмовити.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 жовтня 2007 року між AT «Укрінбанк» (надалі перейменований в ПАТ «Укрінбанк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №478, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 43000,00 доларів США для купівлі автомобіля - TOYOTA Camry, 2007 року випуску під 12% річний та щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 0,15 %, яка нараховується на фактичну суму заборгованості за кредитом строком до 21 травня 2032 року (а.с.8-12).

З метою забезпечення зобовязань за кредитним договором № 478, 19 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір застави рухомого майна-транспортного засобу, на купівлю якого були видані кредитні кошти із змінами та доповненнями відповідно до Угоди від 20 жовтня 2007 року (а.с.13-16).

В якості додаткового забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 19 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 478 (зі змінами) де останній виступив поручителем по зобов'язаннях ОСОБА_4, які виникають з умов зазначеного кредитного договору (а.с.18).

27 травня 2010 року між Банком та ОСОБА_3 укладений Договір поруки № 478, відповідно до якого ОСОБА_3 є поручителем по зобовязаннях ОСОБА_7, які виникають з умов зазначеного кредитного договору (а.с.17).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 не виконала зобовязання за кредитним договором, як наслідок станом 19 вересня 2012 року виникла заборгованість, яку суд солідарно стягнув з відповідачів.

Заслухавши сторін, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися L належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших Г актів цивільного законодавства.

За змістом ч.І ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей г кредитним

Згідно ст.1048, 1050, 1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та платити проценти.

Відповідно до п. 4.2, 4.4, 4.6 Кредитного договору, погашення кредиту здійснюється Позичальником відповідно до графіка погашення Кредиту, який є невід'ємною частиною даною Кредитного договору, шляхом внесення грошових коштів готівкою через касу банку або перерахуванням безготівковим шляхом на рахунок для обліку заборгованості по кредиту, вказаний в п.6.6. цього Договору. Фактично нараховані проценти та щомісячну комісію

Позичальник зобовязується сплачувати з 1-го по 10-й календарний день кожного місяця, наступного місяця, за якій вона нараховується, та на дату повного погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення грошових коштів через касу банку або перерахуванням безготівковим шляхом на рахунок для сплати процентів, вказаний в п.6.6. Договору (а.с.8-9)

Пунктами 8.3 Кредитного договору передбачено, що Банк має прав вимагати дострокового погашення заборгованості за цим Договором, а якщо його вимога не буде задоволена-звернути стягнення на переданий в заставу Автомобіль (або інше забезпечення), грошові кошти та майно, яке належить Позичальнику та/або Поручителю на праві власності, згідно з чинним законодавством України. Вимога банку про дострокове погашення заборгованості за цим Договором надсилається Позичальнику у письмовій формі (а.с. 10).

22 червня 2012 року Банком було надіслано відповідачам досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.20-22), однак ніяких дій на виконання вказаних вимог Банку відповідачі не вчинили.

Заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором становить 182055,60 грн. та 5925,07 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту - 20998,07 доларів США; що еквівалентно до офіційного курсу НБУ 167837,57 грн., сума заборгованості по відсотках -1778,81 доларів США, що еквівалентно до офіційного курсу НБУ -14218,02 грн. сума заборгованості по щомісячній комісії '-2132,07 грн., пені по несплаченій заборгованості по кредиту -2715,22 гри. та пені по несплаченій простроченій заборгованості по відсотках-1077,78 ,ірн. за прострочення сплати кредиту в сумі - 42163, 33 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості ( а.с.6).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручительвідповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частинами 1 та 2 ст. 554 ЦК України передбачено, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи-сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом п. 3.1 Договорів поруки, Боржник і Поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні відповідачі. (а.с.17-18).

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників і солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами та відповідно до зазначених норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов правильного й обґрунтованого висновку про те, що кредитор (Банк) мав право вимагати виконання зобовязання за кредитним договором, як від боржника так і від поручителів, оскільки боржник порушив умови кредитного договору, що виразилося в неналежному виконанні договірних зобовязань, а саме в простроченні платежів згідно умов договору та неповернені кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість.

Посилання апелянта па порушення строків для предявлення претензій до поручителя, який, як він вважає, настає з 09.11.11 року (з дня предявлення першої претензії банку до нього) не є тією обставиною, яка дає право звільнити апелянта він обовязків перед банком із таких підстав.

Після предявлення претензії банку до відповідачів 09.11.11 року відповідачі внесли частину коштів банку і вийшли на графік погашення заборгованості. А тому не предявлення позову до відповідачів про стягнення усієї заборгованості і було правом, а не обовязком банку.

Повторна заборгованість перед банком у відповідачів виникла з 11.02.2012 року, про що було повідомлено відповідачів, в тому числі і ОСОБА_3, у претензії від 22.06.2012 року. Звернення до суду відбулось 24.09.2012 року.

Все це дає суду підстави вважати, що ПАТ «Український інноваційний банк» не пропустив строків звернення до суду з позовом до відповідачів 1 поручителів за зобов'язаннями за кредитним договором.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на розбіжності в мотивувальній та резолютивній частинах позовної заяви сум заборгованості по кредиту не відповідає дійсності, оскільки ці розрахунки є тотожними. Крім того, вказуючи це, відповідач ОСОБА_8 не надав власного розрахунку заборгованості.

Апелянт стверджує, що суд розглянув справу без участі відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5, однак останні були належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи ( а.с.41-42) та не подали до суду першої інстанції підтверджуючих документів про поважні причини їх неявки в судове засідання, а тому суд дійшов до правильного висновку, що неявка ОСОБА_1, ОСОБА_5 в судове засідання було без поважних причин. Крім цього, це не є підставою для скасування по суті правильного судового рішати.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Нe проведення попереднього судового засідання у даній справі не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 вихилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2012 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді