Справа № 2-953/2011 Головуючий у І інстанції Гапоненко А.П.
Провадження № 22-ц/780/1676/13 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В.О.
Категорія 56 27.03.2013
РІШЕННЯ

Іменем України

26 березня 2013 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

головуючого Яворського М.А.,

суддів: Фінагєєва В.О., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря: Дрозд О. С.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги, визнання права власності на частину квартири та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання спільною сумісною власністю майна, набутого в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги, визнання права власності на частину квартири. Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_8, з якою він перебував у фактичних шлюбних відносинах. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Приймаючи до уваги, що позивач перебував з ОСОБА_8 у фактичних шлюбних відносинах і проживав однією сім'єю з листопада 1992 року та вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, піклувалися один про одного, а вищезазначену квартиру придбали за спільні кошти, просив суд встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_8 починаючи з листопада 1992 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, визнати за ним право на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги, а також визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

У лютому 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання спільною сумісною власністю майна, набутого в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідач по зустрічному позову перебував з його матір'ю в фактичних шлюбних відносинах з 1992 - 1998 роки, потім з жовтня 2003 року. Спірна квартира була придбана його матір'ю за власні кошти, 15.04.2003 року, що підтверджується договором купівлі - продажу за рахунок проданої нею 22.04.2003 року квартири АДРЕСА_3, і лише після цього разом з нею став проживати ОСОБА_3 В період спільного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було створено ТОВ «Автоуч» за рахунок спільних коштів та доходів, а також за кошти отримані в позику та кредити на ім'я ОСОБА_8, був створений статутний фонд та придбано майно, а саме - автомобілі НОМЕР_1, ЗИЛ - 131 д.н.з НОМЕР_7, автопричіп ГБК 817 д.н.з. НОМЕР_2, ЗИЛ - 130 д.н.з. НОМЕР_3, ЗИЛ - 131 д.н.з. НОМЕР_4, Шевролет - Авео д.н.з. НОМЕР_5 (який знято з обліку 17.06.2010 року), також багато обладнання, яке перебуває на балансі ТОВ «Автоуч», грошові кошти на банківському рахунку. Також ОСОБА_3 01.02.2005 року придбав автомобіль Шевролет - Авео 2005 року, д.н.з. НОМЕР_6, який перебуває у його користуванні. Вказане майно ОСОБА_2 вважає спільним майном подружжя, так як воно було придбано в період проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та ОСОБА_3 В зв'язку з чим просив суд задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_8 з ОСОБА_3 з січня 1995 року по 15 травня 2010 року. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право на спадкування майна після смерті ОСОБА_8 разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано автомобіль «Шевролет - Авео», 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_3

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити, яким встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та ОСОБА_3 з 22.09.1993 року по 1998 рік, та з жовтня 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В інших позовних вимогах ОСОБА_3 відмовити. В решті рішення залишити без змін, через неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що жоден із допитаних свідків у судовому засіданні не підтвердили факт безперервного проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та ОСОБА_3 у період з січня 1995 року по день її смерті. Крім того, суд застосував закон, який не поширювався на правовідносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, оскільки спірна квартира була придбана у 2003 році, під час дії Закону України «Про власність». Також за матеріалами справи не було встановлено підстав для задоволення вимог позивача про зміну черговості у спадкуванні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 15 травня 2010 року померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 20 травня 2010 року відділом РАЦС Білоцерківського міського управління юстиції Київської області. Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1. За життя, ОСОБА_8 заповіт не складала.

До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_3, ОСОБА_2 та треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які відмовилися від спадщини на користь ОСОБА_2, що підтверджується відповідними заявами з матеріалів спадкової справи №200/2010.

Відповідачем визнано факт проживання ОСОБА_3 однією сім'єю з ОСОБА_8 у період з листопада 1992 по 1998 роки та з жовтня 2003 року.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_8 з січня 1995 року.

В той же час відповідно до наявних у справі доказів, померла ОСОБА_8 до 22.09.1993 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 (т. 1 а.с.126), а з 14.07.1998 року по 22.05.2001 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_11 (т.2. а.с. 167-170).

Відповідно до вимог ст. 17 Кодексу про шлюб та сім'ю України, діючого до 01.01.2004 року - не допускається укладення шлюбу між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі.

Згідно з ст. 25 СК України 2002 року - жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Крім визнання відповідачем факту проживання ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з померлою ОСОБА_8, інших належних доказів на підтвердження зазначеної обставини матеріали справи не містять.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням обставини визнання відповідачем факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача з померлою ОСОБА_8 та фактів перебування останньої в зареєстрованих шлюбних стосунках, вимоги позивача ОСОБА_3 про встановлення зазначеного факту підлягають задоволенню виключно за період визнаний відповідачем за винятком періоду перебування ОСОБА_8 в зареєстрованому шлюбі.

Згідно договору купівлі-продажу від 15.04.2003 року ОСОБА_8 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК (абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3).

Згідно ст. 5 Цивільного Кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Як встановлено судом, спірна квартира була придбана у 2003 році.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, посилання позивача на вимоги ст. 74 СК України, як на підставу визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 є безпідставним.

До набрання чинності Сімейним кодексом України 2002 року, зазначені відносини були врегульовані Законом України «Про власність».

Відповідно до вимог ст. 17 зазначеного Закону - майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Не дивлячись на те, що позивач ОСОБА_3 з зазначених підстав позову не заявляв, в ході розгляду зазначеної справи в суді апеляційної інстанції він та його представник просили суд, залишити без змін рішення суду першої інстанції в тому числі з підстав визначених в ст. 17 Закону України «Про власність».

Однак колегія суддів зазначені доводи позивача та його представника вважає, такими що не ґрунтуються на законі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Всупереч вимогам зазначеної статті закону позивачем не надавались докази на підтвердження факту придбання спірної квартири внаслідок спільної праці позивача та ОСОБА_8, з якою він проживав однією сім'єю.

Таким чином вимоги позивача про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Заявляючи вимогу про надання права на спадкування разом з спадкоємцями першої черги, позивач всупереч вимогам статті 60 ЦПК України не надав суду доказів наявності передбачених законом умов для одержання права спадкування в порядку визначеному ч. 2 ст. 1259 ЦК України, а саме здійснення позивачем протягом тривалого часу опікування, матеріального забезпечення, надання іншої допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Також матеріали справи не містять доказів перебування померлої ОСОБА_8 в безпорадному стані протягом тривалого часу, на що обґрунтовано посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі.

Таким чином в суду першої інстанції не було підстав до задоволення позову в частині надання право позивачу на спадкування разом з спадкоємцями першої черги по закону.

Отже рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також через невідповідність висновків суду обставинам справи.

В частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та визнання автомобіля «Шевролет - Авео», 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_3 з підстав проживання їх однією сім'єю без реєстрації шлюбу та відмови в задоволенні решти вимог зустрічного позову рішення сторонами не оскаржувалось, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2011 року щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа: Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги, визнання права власності на частину квартири задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_8 з ОСОБА_3 з 22.09.1993 року по 13.07.1998 року та з 01.10.2003 року по 15 травня 2010 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2011 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: Яворський М.А.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагєєв В.О.