Cправа №1624/3128/2012
пров. № 2/544/42/2013
РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2013 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі

головуючого судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Несена О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 (фізичної особи), представника відповідача ОСОБА_2 (представник юридичної особи), представника третьої особи ОСОБА_3В.(представника державної установи),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду по вул.Леніна, 41 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Повстинагроальянс»про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_4 у листопаді 2012 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Повстинагроальянс» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач указує на те, що 20 березня 2007 року вона уклала з ТОВ «Повстинагроальянс»договір оренди належної їй земельної ділянки площею 3,5575 га строком на 5 років. Договір набрав чинності після його державної реєстрації у Пирятинському відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру»при Державному комітеті земельних ресурсів України 01.11.2007 року. У звязку з реорганізацією ТОВ «Повстинагроальянс»та ліквідацією його структурного підрозділу у с. Повстин, де вона проживає, позивачка не мала наміру продовжувати термін дії даного договору оренди. Проте, наприкінці серпня 2012 року вона дізналася про існування додаткової угоди до договору оренди землі від 29.06.2011 року, яка зареєстрована у відділі Державного комітету земельних ресурсів ( далі - Держкомзему ) у Пирятинському районі 23.07.2012, ознайомившись із змістом якої виявила, що її пункти не відповідають дійсності та її дійсному волевиявленню. Зокрема, суперечить волі позивачки пункт щодо продовження строку дії договору оренди від 20.03.2007 р. до 07.06.2017 року. Вважає, що відповідач вчинив по відношенню до неї шахрайські дії шляхом підроблення додаткової угоди до договору оренди та позбавив позивачку права вільно розпоряджатися належною їй земельною ділянкою протягом тривалого часу.

Просить визнати недійсною додаткову угоду від 29.06.2011 до договору оренди земельної ділянки та зобов'язати відповідача припинити використовувати належну їй земельну ділянку.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позов ОСОБА_4 підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Пояснив, що позивачка не мала волі підписувати вказану додаткову угоду, якою продовжено термін дії договору оренди земельної ділянки, оскільки, підписуючи договір оренди вона мала надію, що підприємство, якому вона передала свій земельний пай в оренду, не змінить свого розташування (раніше воно було розташоване в с. Повстин Пирятинського району, де мешкає позивачка) і вона не змушена буде їздити до іншого населеного пункту, де знаходиться орендар. Крім того, вказав, що підприємство було реорганізовано і змінився його власник, а договір позивачка підписувала з іншим власником, якому вона більше довіряла. Зазначив, що в тексті договору йдеться про договір оренди землі від 01.11.207 року, якого між сторонами не існує. Вважає, що дана помилка є істотною, не виключає, що підпис на додатковій угоді може належати позивачці, але остання могла підписати його, не ознайомившись із його змістом. Крім того, зауважив, що основні умови додаткової угоди вписані в бланк договору ручкою, що не виключає його підробку. Таким чином, всі ці обставини, на думку представника позивача, є достатньою підставою для визнання додаткової угоди від 29.06.2011 року недійсною.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Пояснила, що реорганізації підприємства відповідача з моменту його заснування та по цей час не було, а його структурних підрозділів не існує. Зазначила, що позивачка укладала угоду з ТОВ «Повстинагроальянс», а не з його власником, а місцезнаходження орендаря було вказане в тексті угоди. Факт підписання позивачкою угоди від 29.06.2011 року спростовують та доводять безпідставність твердження позивача про те, що остання не мала наміру продовжувати термін договору оренди землі. Підписання цієї угоди свідчить про намір сторін продовжити строк дії договору оренди землі від 20.03.2007 року. Сторони досягли згоди з всіх істотних її умов, позивачка погодилася на ці умови. Зміст угоди відповідає актам цивільного законодавства. Додаткова угода до договору оренди виконувались обома сторонами, позивачка отримувала орендну плату у розмірі, передбаченою угодою. Граматична помилка, допущена при заповненні додаткової угоди не може бути також підставою для визнання її недійсною, оскільки в назві додаткової угоди вірно зазначено дату та номер реєстрації договору оренди землі. Пояснила, що при укладенні додаткової угоди дотримано всі вимоги законодавства, її зміст містить всі істотні умови договору оренди землі, а також остання була зареєстрована у відділі Держкомзему у Пирятинському районі. Безпідставними, на думку представника відповідача, є звинувачення його у підробленні пункту угоди про продовження строку дії договору. Текст угоди викладений на бланку та роздрукований на одному аркуші, що унеможливлює його підробку.

Представник третьої особи відділу Держкомзему у Пирятинському районі ОСОБА_3 пояснив, що ТОВ «Повстинагроальянс» відповідно до вимог законодавства надав для реєстрації додаткову угоду від 29.06.2011 року до договору оренди землі від 20.03.2007 року. Надані документи були опрацьовані, розроблено кадастровий план земельної ділянки, сформовано обмінний файл, який був направлений у Полтавську регіональну філію «Центру державного земельного кадастру». Після опрацювання документів та перевірки змісту угоди вимогам законодавства у філії ДЗК відповідні дані були внесені до Поземельної книги та проведено реєстрацію додаткової угоди.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 3,56 га для веденення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великокручанської сільської ради Пирятинського району, що посвідчується державним актом серії 1-ПЛ №056670, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №268 (а.с. 6).

Установлено, що 20 березня 2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Повстинагроальянс» укладено договір оренди належної позивачці земельної ділянки. За умовами договору оренди землі ОСОБА_4 передала зазначену вище земельну ділянку, а ТОВ «Повстинагроальянс» прийняло її у оренду на строк 5 років. (а.с. 7). Передача земельної ділянки підтверджується актом приймання-передачі об'єкту оренди (а.с.8). Вказаний договір зареєстрований 01.11.2007 року у Пирятинському районному відділі Полтавської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що зроблено відповідний запис у Державному реєстрі земель за №20.

29.06.2011 року сторони підписали додаткову угоду до даного договору оренди землі, відповідно до п.1.1. якої внесено зміни до п. 7 договору, яким строк дії договору оренди землі продовжено до 07.06.2017 року. Додаткова угода зареєстрована у відділі Держкомзему у Пирятинському районі Полтавської області 23.07.2012 року за №2358 (а.с.11-12).

За змістом ч. 1 ст. 638 Цивільного Кодексу ( далі - ЦК) України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є, в тому числі і умови, що визначені законом як істотні. Істотні умови договору оренди землі встановлені статтею 15 Закону України Про оренду землі.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини, щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із ч. 5 ст. 126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

В силу частини першої статті 210 ЦК України та частини першої статті 20 Закону України Про оренду землі (яка була чинною на момент укладення та реєстрації угоди) договір оренди землі підлягає державній реєстрації і виходячи із змісту статей 210, 640 ЦК України та статті 18 Закону України Про оренду землі (яка була чинною на момент укладення та реєстрації угоди) є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Таким чином, факт укладення додаткової угоди до договору оренди підтверджений державним органом шляхом внесення відповідного запису до Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі.

За правилами ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу ( далі ЦПК) України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставина непідписання ОСОБА_4 спірної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки належними та допустимими доказами не доведена, що є процесуальним обов'язком позивача, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_4 її представник зазначив, як підставу для визнання спірної угоди недійсною, недотримання сторонами вимог статті ч. 3 ст. 203 ЦК України щодо вільного волевиявлення учасника правочину, а саме те, що позивачка не мала волі підписувати вказану угоду про продовження оренди її землі, в зв'язку із зміною власника товариства та місця його розташування, проте допускає, що вона могла підписати вказану угоду внаслідок обману з боку відповідача, що на його думку, тягне за собою застосування передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України наслідків у вигляді недійсності правочину.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та ч. 6 ст. 203 цього Кодексу.

До правочинів, укладених з порушенням вимог ч.3 ст.203 ЦК України, належать правочини з дефектами волі та волевиявлення його суб'єктів, підстави для визнання недійсності яких передбачені у ст. ст. 229-234 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Будь-який правочин реалізується суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення. У правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі. Вона має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обовязків.

Факт підписання сторонами вказаної угоди свідчить про досягнення згоди сторін з усіх істотних її умов, зокрема про намір сторін продовжити строк дії договору оренди землі від 20.03.2007 року. Позивачка погодилася на ці умови. Доказів намірів позивачки укласти договір оренди землі з іншим орендарем, що знаходиться на території населеного пункту, де вона проживає, не встановлено. Додаткова угода до договору оренди виконувались обома сторонами, позивачка отримувала орендну плату у розмірі, передбаченою угодою (а.с.59-61). Крім того, у судовому засіданні встановлено, що дану угоду від імені відповідача оформляв керуючий відділком ТОВ «Повстинагроальянс» у с. Повстин ОСОБА_5, який перебуває у шлюбних відносинах з позивачкою. Таким чином, у суду немає підстав вважати, що укладення спірної угоди суперечило внутрішній волі позивачки і остання не мала наміру укладати її.

Що стосується доводів позивача про введення її іншою стороною договору в оману шляхом підроблення додаткової угоди, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (зокрема щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням). Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Проте, в судовому засіданні сам факт обману та наявність умислу в діях відповідача, направленого на обман контрагента не знайшли свого належного та повного підтвердження.

З моменту заснування ТОВ «Повстинагроальянс» та по даний час підприємство не було реорганізовано, зміни його організаційно-правової форми не відбулося, змінилося лише його місцезнаходження та директор товариства (а.с.30-41). При підписанні додаткової угоди позивачка була обізнана про ці обставини і вони не перешкоджали її вчиненню.

Оглянутий у судовому засіданні оригінал додаткової угоди від 29.06.2011 року, текст якої викладений на спеціально виготовленому бланку на подвійному суцільному аркуші, не містить підчисток, виправлень та дописок та не викликає у суду сумнівів у його достовірності. Позивач не надав належних та допустимих доказів підробки вказаного документу, а лише припустив про його фіктивність.

Допущена в тексті угоди описка в даті основного договору не може бути підставою для визнання її недійсною.

Таким чином, додаткова угода від 29.06.2011 року укладена у письмовій формі, пройшла державну реєстрацію, її зміст відповідає вимогам актів цивільного законодавства, орендодавець на момент її укладення мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення орендодавця було вільним і спрямоване на укладення додаткової угоди до договору оренди землі, сторони досягли згоди з усіх істотних умов.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що правові підстави для визнання спірної додаткової угоди від 29.06.2011 року до договору оренди земельної ділянки недійсною, відсутні, тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України,ст. 126 ЗК України, ЗУ «Про оренду землі», суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ТОВ «Повстинагроальянс» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд протягом 10 днів із дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Головуючий О.О.Сайко

Повний текст рішення виготовлений 21.01.2013.