Провадження № 2/521/1116/13
13 серпня 2013 року Малиновський районний суд м. Одеси
в складі: головуючого судді - Роїк Д.Я.,
при секретарі - Чайковській О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Букрат» про визнання договору оренди недійсним, -
15.08.2013 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Букрат» про визнання договору оренди недійсним. При цьому позивач посилається на те, що між сторонами 10.08.2011 року було укладено договір оренди НОМЕР_1 Згідно до вказаного договору ТОВ «Букрат» отримало в оренду нежитлові офісні приміщення загальною площею 343 кв.м., які знаходяться в АДРЕСА_1. Позивач посилається на те, що має у власності лише жилі приміщення, які мали використовуватись лише для проживання фізичних осіб у відповідності до чинного законодавства. Виходячи з цього позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
В судове засідання представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення заочного рішення по справі.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10.08.2011 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Букрат» було укладено договір оренди НОМЕР_1 Згідно до п. 1.1. вказаного договору ОСОБА_1 передала в оренду а ТОВ «Букрат» прийняло в оплатне строкове користування нежитлові офісні приміщення загальною площею 343 кв.м., які знаходяться в АДРЕСА_1. Відповідно до п. 1.5. договору оренди НОМЕР_1 вказані приміщення були передані з метою розміщення медичної клініки. Вказане підтверджується копією договору оренди та актом приймання-передачі приміщень.
Згідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 02.06.2008 року виданого ВК Одеської міської ради, об'єкт, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Об'єкт в цілому складається з житлових будинків літ. «А», літ. «Д.» загальною площею 545,6 кв.м. Вказане підтверджується копією свідоцтва про визнання права власності.
Згідно до технічного паспорту від 19.10.2006 року нежитлових приміщень в складі вищевказаного домоволодіння не має. Вказане підтверджується копією технічного паспорту виданого КП «ОМБТІ та РОН» від 19.10.2006 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 159 Житлового кодексу УРСР предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.).
Як вбачається з договору оренди НОМЕР_1 від 10.08.2011 року предметом договору є офісні нежитлові приміщення.
Згідно до ч. 1 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані.
У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Таким чином суд вважає укладений договір недійсним, оскільки він суперечить Цивільному кодексу України та Житловому кодексу УРСР.
Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивачем було надано докази про судові витрати в розмірі 214,6 грн. Вказне піцдтвреджуєтся копіями квитанцій про сплату судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. 159 ЖК УРСР, ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 224 - 226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати договір оренди НОМЕР_1 від 10.08.2011 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Букрат» про оренду нежитлових офісних приміщень загальною площею 343 кв.м., які знаходяться в АДРЕСА_1 - недійсним.
Стягнути з ТОВ «Букрат» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 214,6 (двісті чотирнадцять гривень шістдесят копійок) гривень.
Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив,за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії. Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції.

Суддя: