АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8676/13 Справа № 2/403/4010/12 Головуючий у 1 й інстанції - Кудрявцева Т.О. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Максюти Ж.І., Слоквенка Г.П.

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровської міської ради, виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - комунальне житлово-експлуатаційне підприємство № 1, КЖРЕВП Бабушкінського району м. Дніпропетровська, КП «ДМБТІ», відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ ЕУ МВС України в Дніпропетровській області, про визнання права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання недійсним розпорядження органа приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування державної реєстрації права загальної часткової власності, зобов»язання зняти з реєстраційного обліку, зобов»язання відкрити особовий рахунок, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2012 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровської міської ради, виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради. Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання недійсним розпорядження органа приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, скасування державної реєстрації права загальної часткової власності, зобов»язання зняти з реєстраційного обліку, зобов»язання відкрити особовий рахунок.

Позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено.

Усунено перешкоди в користуванні ОСОБА_4 жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції із тих підстав, що судом не враховані обставини у справі та вимоги законодавства.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення зустрічного позову та відмову у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що спірна квартира АДРЕСА_1 є двокімнатною ізольованою квартирою, загальною площею 32,1 кв. м., житловою площею 28,1 кв. м., зазначений житловий будинок перебуває на балансі КЖРЕВП Бабушкінського району м. Дніпропетровська. ОСББ у будинку відсутнє, що підтверджено в судовому засіданні представником КЖРЕВП Бабушкінського району.

Вказана квартира у 1961 році була надана ОСОБА_6 на підставі ордеру, в якості членів сім»ї наймача в особовому рахунку були зазначені її сини ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також онук ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_7 та онуком ОСОБА_6

Як вбачається із довідок, виданих КЖЕП №1 від 11.04.2011 року та від 01.12.2009 року № 512, ОСОБА_6 була зареєстрована у вказаній квартирі з 05.05.1978 року, ОСОБА_4 був зареєстрований 07.03.1985 року. Із квартири він був виписаний 17.04.1987 року в зв»язку з засудженням та знову був зареєстрований в ній після звільнення з місць позбавлення волі 14.02.1991 року, де зареєстрований і по теперішній час. ОСОБА_8 був зареєстрований у вказаній квартирі 08.04.1993 року, ОСОБА_7 - з 13.05.1996 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла, в зв»язку з чим вона була 09.11.2005 року виписана із квартири. ОСОБА_4 проживав у спірній квартирі до 2003 року, потім тимчасово проживав за іншою адресою, у 2005 році він знову вселився у спірну квартиру, де постійно проживав. ОСОБА_8 разом з сім»єю проживав за адресою АДРЕСА_2, ОСОБА_7 також проживав зі своєю сім»єю за іншою адресою на ж/м Перемога та за життя ОСОБА_6 відвідував її.

Проживання ОСОБА_4 АДРЕСА_1 підтверджується договором страхування майна РАS №126909 від 09.03.2004 року, копією його амбулаторної картки, де вказано місцем проживання спірна квартира, копіями квитанцій про оплату ним житлово-комунальних послуг по вказаній адресі, змістом обвинувального висновку по кримінапьній справі № 62071187 та постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2008 року по кримінальній справі № 1-117/2008 року за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК України, відповідно до яких, у серпні 2007 року ОСОБА_4 був затриманий працівниками міліції за підозрою у скоєнні злочину у спірній квартирі і був звільнений з-під варти 04.12.2008 року.

Встановлено, що після затримання ОСОБА_4 працівниками міліції 30.08.2007 року ОСОБА_7 вселився у спірну квартиру. У вересні 2007 року з його дозволу та за його пропозицією його син ОСОБА_2, який зареєстрований та проживав з матір»ю в квартирі АДРЕСА_3, вселився у спірну квартиру, де проживає до теперішнього часу. За час проживання у квартирі ОСОБА_7 з ОСОБА_2 вели спільне господарство, ОСОБА_2 сплачував комунальні витрати за користування житлом, вони разом придбавали продукти харчування та предмети домашнього побуту. ОСОБА_2 зробив ремонт в квартирі.

Листом КЖЕП №1 від 23.02.2009 року №8 ОСОБА_7 було повідомлено про можливість реєстрації ОСОБА_2 в квартирі за вказаною адресою лише при наявності письмової згоди всіх повнолітніх осіб, зареєстрованих в квартирі.

15.10.2009 року ОСОБА_7 помер, у зв»язку з чим він був виписаний 12.11.2009 року із спірної квартири. ОСОБА_2 залишився проживати у спірній квартирі., будучи зареєстрованим із 30.09.1998 року у квартирі АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою КЖЕП№1 від 30.07.2010 року.

Судом встановлено, що вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру для постійного проживання відбулося в той час, коли ОСОБА_4 перебував під вартою в зв»язку із скоєнням злочину, і згоди, в тому числі письмової, на вселення ОСОБА_2 у вказану квартиру він не давав. Не давав такої згоди на вселення до квартири і ОСОБА_8, що не заперечувалося в судовому засіданні ОСОБА_2 та було підтверджено в суді ОСОБА_8 та його сином ОСОБА_3 Крім того, ОСОБА_2 не надано суду будь-яких доказів отримання згоди ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на його вселення у спірну квартиру за життя їх бабусі ОСОБА_6

Тому вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру відбулося без письмової згоди ОСОБА_4 та ОСОБА_8, що суперечить положенням ст. 65 ЖК України.

Суд вважав, що доводи ОСОБА_2 про те, що в отриманні письмових згод ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на його вселення в квартиру не було необхідності в зв»язку з тим, що вони не проживали в квартирі, є необґрунтованими, оскільки спростовуються наданими доказами та вимогами чинного законодавства.

ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на день вселення ОСОБА_2 до спірної квартири були зареєстровані в ній, і вони такими, що втратили право проживання в спірній квартирі, в судовому порядку визнані не були.

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська дійсно перебувала справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8. ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право проживання у спірній квартирі та за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та зобов»язання надати ключі від квартири, але провадження у цій справі було закрито в зв»язку зі смертю ОСОБА_7

Судом також встановлено, що після звільнення з-під варти в грудні 2008 року ОСОБА_4 не зміг вселитися в квартиру АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_2 не впускав його до неї, замінив вхідні двері, а ключів від замка вхідних дверей ОСОБА_4 не мав. На його неодноразові прохання та вимоги звільнити квартиру ОСОБА_2 не реагує і до теперішнього часу проживає в спірній квартирі та перешкоджає його вселенню в неї. ОСОБА_4 іншого житла не має, вимушений жити у знайомих в гаражі по АДРЕСА_4, який не пристосований до проживання.

Створення ОСОБА_2 перешкод ОСОБА_4 в проживанні у вказаній квартирі підтверджується листом Бабушкінського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 15.02.2011 року та поясненнями в судовому засіданні ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 неодноразово намагався вселитися в спірну квартиру, куди він його не впускав, ключів від вхідних дверей квартири він йому не давав, оскільки вважав, що він втратив право проживання в ній.

Проживання ОСОБА_2 в квартирі за вказаною адресою за відсутністю правових підстав підтверджується актом від 24.11.2011 року, складеним комісією КЖЕП №1 м .Дніпропетровська. Зазначені обставини підтверджені і поясненнями свідків, допитаних у судовому засіданні.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради №87 від 19.02.2010 року за заявою ОСОБА_4 особовий рахунок на приміщення вказаної спірної квартири був переоформлений з померлого наймача ОСОБА_6 на її онука ОСОБА_4, складом сім»ї - дядько ОСОБА_8, і на підставі вказаного рішення ОСОБА_4 є основним квартиронаймачем спірної квартири. Відповідно до довідки КЖЕП №1 від 01.07.2010 року у спірній квартирі зареєстровані, в тому числі на час розгляду даної справи, ОСОБА_8 та ОСОБА_4

В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_4 приватизували спірну квартиру і у відповідності до Свідоцтва про право власності на житло від 29.03.2010 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з Розпорядженням №2/43-10 від 29.03.2010 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Як вбачається з Інформаційної довідки від 01.07.2010 року № 6868, виданої КП «ДМБТ1» Дніпропетровської обласної ради, за ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 - по 1/2частині за кожним.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_8, спадкоємцем померлого є його син ОСОБА_3, якого судом було залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

Посилаючись на вимоги ст. 41 Конституції України, ст.ст.317,328,391 ЦК України суд зазначив, що ОСОБА_4 в установленому законом порядку разом з ОСОБА_8 набув право власності на спірну квартиру, а оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 без передбачених законом підстав займає спірну квартиру та перешкоджає проживати в ній її співвласнику ОСОБА_4., а тому позовні вимоги ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням квартири шляхом виселення з неї ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, суд задовольнив і позовні вимоги ОСОБА_4 про його вселення до спірної квартири.

Урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права користуванням приміщенням спірної квартири задоволенню не підлягають, суд обґрунтовано не задовольнив і інші його позовні вимоги.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що: ОСОБА_2 проживає у спірній квартирі, проводить оплату комунальних послуг; ця квартира є місцем його постійного проживання; відповідачі не проживали у ній, а тому приватизація квартири проведена незаконно.

Відповідно до вимог ст.ст.64,65 Житлового кодексу України щодо членів сім'ї наймача, їх прав і обов'язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, суд врахував, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він постійно проживає у спірній квартирі не може бути підставою для визнання за ним права на цю квартиру, оскільки він зареєстрований до теперішнього часу у квартирі АДРЕСА_3. Ці обставини свідчать про те, що він зберігає за собою право на проживання за вказаною адресою.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для реєстрації особи за місцем проживання серед інших документів, особа повинна надати і документи, що підтверджують право на проживання в житлі.

Оскільки ОСОБА_2 вселився в спірну квартиру без дотримання вимог ст.ст.64,65 ЖК України - а саме без згоди всіх членів сім'ї наймача, а тому відсутні підстави для задоволення його позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції не суперечать і роз'ясненням п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», з наступними змінами та п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки за обставинами справи безспірно встановлено, що члени сім'ї наймача не висловили згоду на вселення позивача у спірну квартиру. Крім того, ОСОБА_2 те спростував того факту, що він не вів спільного господарства із відповідачами, та визнавав факт чинення перешкод ОСОБА_4 у користуванні квартирою.

Також для встановлення факту наявності прав у ОСОБА_2 на спірну квартиру немає значення оплата комунальних послуг та квартирної плати, оскільки такого обов'язку за законом у нього не було.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та достовірні докази того, що на час приватизації спірної квартири у 2010 році ОСОБА_8 та ОСОБА_4 були визнані особами, які втратили право користування спірною квартирою, відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків місцевого суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308,315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, але може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: