Провадження № 22ц/790/138/2013 Головуючий 1 інст. -Шмадченко С.І.
Справа № 2/2018/3206/12 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: поновлення на роботі
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А.,

Кіся П.В.,

при секретарі -Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 17 вересня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської національної академії міського господарства про поновлення на роботі,

встановила:

06 серпня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Харківської національної академії міського господарства про поновлення на роботі.

Позивач посилався на те, що згідно з наказом виконуючого обов'язки ректора Стадник Г.В. Харківської національної академії міського господарства № 389-02 від 26 червня 2012 року його було звільнено з роботи за п.3 ст.41 КЗпП України, вчинення аморального поступку. Вважає таке звільнення незаконним, оскільки він не вчиняв жодного проступку, який би порушував моральні принципи суспільства та був би несумісним з виконанням виховних функцій ні на роботі, ні в громадських місцях, ні у побуті. Він любить свою роботу, з повагою відносився до студентів, відстоював участь вищого навчального закладу, де він працював на протязі 8 років і України на шахових змаганнях, в тому числі і міжнародних. За весь час роботи не мав жодного стягнення.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 підтримали позов та просили його задовольнити.

Представник відповідача Івасішина Н.В. позовні вимоги позивача не визнала, посилалася па те, що позивач ввів в оману керівництво академії, працівників кадрів та бухгалтерії і протягом достатньо тривалого часу незаконно отримував щомісяця надбавку для своєї з робітної плати у розмірі 15%, чим завдав значної матеріальної шкоди навчальному закладу,оскільки в своїх документах зазначив, що він є майстром спорту міжнародного класу по шахам, що дає право на отримання вказаної надбавки до заробітної плати та надав довідку яка не відповідає дійсності, що він є майстром спорту України Міжнародного класу. Дії позивача вважають аморальними оскільки вони не відповідають моральному обличчю викладача.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2012 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, про задоволення його позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд безпідставно не узяв до уваги викладені ним доводи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Статтями 10, 57, 58, 60, 61, 64 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно п.3 ст.41 КЗпП трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.28 Постанови Пленуму ВСУ від 6.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»(з наступними змінами) з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпП ), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано встановлення таких фактів та відповідних їм правовідносин.

ОСОБА_2 з 20 вересня 2004 року працював у відповідача на посаді викладача кафедри фізичного виховання і спорту. При прийнятті на роботу він у своїй заяві в графі «почесне звання»власноручно написав, що він є майстер спорту міжнародного класу з шахів, а також надав листа з Харківської обласної федерації шах і в від 17.09.2002 р. про те, що він є майстром спорту України міжнародного класу з шахів.

На протязі 2004 р. по 2012 р. відповідач позивачу нараховував за «почесне звання»15% надбавки до заробітної плати.

Позивач на вимогу відділу кадрів неодноразово обіцяв надати посвідчення, яке підтверджує його звання - майстра спорту України міжнародного класу з шахів, але його не надав. Як з'ясувалося, що таке звання ОСОБА_2 не присвоювалось.

22 червня 2012 року ректор Академії звернувся до первинної профспілкової організації Харківської національної академії міського господарства з поданням щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2 з займаної посади на підставі п.З ст.41 КЗпП України, за вчинення ним аморального проступку. Профспілкова організація надала згоду керівництву академії на звільнення ОСОБА_2 з займаної посади.

Факт введення керівництва академії в оману та необґрунтованого отримання надбавки став відомим багатьом представникам педагогічного колективу академії та студентам, що негативно впливає на авторитет ОСОБА_2, як викладача.

Враховуючи наведені підстави, суд вважав, що відповідач правомірно звільнив позивача з займаної посади - викладача кафедри фізичного виховання і спорту, оскільки відповідно до ст.54,56 Закону України «Про освіту»педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями. Педагогічні й науково - педагогічні працівники зобов'язані настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі.

ОСОБА_2 як викладач постійно працює з молоддю і факт привласнення собі не належного йому звання майстра України з міжнародного класу не може позитивно впливати на виховання студентів, тому суд вважав за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 17 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: