АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6715/13 Головуючий 1 інстанції Нікуліна Л.П.
Справа № 646/5161/13-ц Доповідач Борова С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Борової С.А.

суддів - Маміної О.В., Крилової Т.Г.

за участю секретаря - Огар І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Перша Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадщину,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа - Перша Харківська державна нотаріальна контора, в якому просив визнати за ним право власності на спадщину, а саме 21/48 частку квартири АДРЕСА_1

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 17 квітня 1997 року його батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1, по 1/2 частині кожний. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати, яка після себе залишила заповіт, відповідно до якого все своє майно вона заповідала відповідачу. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько, залишивши на його ім'я заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповів йому. Батько як чоловік померлої, який мешкав з нею на час смерті прийняв спадщину на обовязкову долю. Він своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Доля батька становила 28/48 ( ? частина + 4/48). Відповідач мав право на обовязкову частку після смерті батька (7/48). З урахуванням зазначеного, позивач просив визнати за ним право власності на 21/48 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що позивач, його брат, не має права успадковувати частину спірної квартири, оскільки він забезпечений житлом, на відміну від нього, проживаючого в спірній квартирі все своє життя та не маючого іншого житла.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.09. 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що судом ухвалене рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають обставинам справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що вона підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Проте на порушення вимог ст. 212, 213, 214 ЦПК України суд належним чином доводів сторін не перевірив, не встановив характер правовідносин, що виникли між сторонами, норми права, якими вони регулюються, не дав належної правової оцінки зібраним доказам.

Судова колегія приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

До такого висновку судова колегія прийшла виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали за договором купівлі-продажу, посвідченого 17.04.1997 року приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Бєсєдою Т.Д. за реєстровим № 1-4791, квартиру АДРЕСА_1, по 1/2 частині кожен. (а.с.10)

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3.

Згідно заповіту від 17.04.2007 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 5-288, ОСОБА_3 все своє майно заповідала відповідачу ОСОБА_2, (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4.

Відповідно до заповіту від 24.03.2009 року, посвідченого у присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Т.Д. за реєстровим №1262, ОСОБА_4 заповідав все своє майно позивачу ОСОБА_1, (а.с.11).

Згідно відповіді Першої Харківської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3, із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1, на підставі якої була заведена спадкова справа № 111/09. Також 07 квітня 2009 року до Першої Харківської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_2, яка була долучена до матеріалів спадкової справи № 111/09.(а.с.21)

Також, Перша Харківська державна нотаріальна контора повідомила, що після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_1, на підставі якої була заведена спадкова справа № 582/09. 28 жовтня 2009 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_2, яку було долучено до матеріалів спадкової справи № 582/09. (а.с.21)

Свідоцтва про право на спадщину після жодного з зазначених спадкоємців не видавались, оскільки, як зазначив позивач у судовому засідання, Перша Харківська нотаріальна контора відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про шлюб його батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а також за відсутністю доказів проживання їх однією сім'єю.

Як встановлено у судовому засіданні позивач не звертався до суду з питанням про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, про наявність шлюбу між його батьками, оскільки причиною відмови нотаріуса у видачі йому свідоцтва про право на спадщину після померлого батька, є ті обставини, що позивач надав нотаріусу копію дублікату свідоцтва про одруження його батьків. Також, позивач не звертався до органів РАГС з питанням отримання дублікату свідоцтва про одруження батьків. Предметом позовних вимог не було також встановлення факту проживання ОСОБА_4 однією сімєю з ОСОБА_8 не менше як пять років до часу відкриття спадщини, що давало б право на віднесення такої особи до четвертої черги спадкоємців за законом згідно зі ст. 1264 ЦК.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Ст. 1226 ЦК передбачено, що частки у праві сумісної спільної власності спадкуються на загальних підставах.

Ст. 1241 Закону передбачено, що повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова ( вдівець) спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом ( обовязкова частка).

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 померлою значиться ОСОБА_3, свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 померлим вказано ОСОБА_4.

Копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу від 22 листопада 2005 року ( повторне) свідчить про те, що 16 вересня 1948 року був укладений шлюб між «ОСОБА_4 и ОСОБА_3, присвоены фамилии ОСОБА_4 и ОСОБА_4 : по русски).

Заповіт на імя ОСОБА_2 складений від імені ОСОБА_3 Заповіт від імені ОСОБА_4 складений на імя ОСОБА_1.

У свідоцтві про народження ОСОБА_1 НОМЕР_3 зазначено російською мовою «ОСОБА_4», родители: «ОСОБА_4, ОСОБА_3».

Аналіз вищенаведеного свідчить про те, що не надано доказів того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, ОСОБА_4.є спадкоємцем на майно після смерті ОСОБА_8 як її чоловік.

Зазначені обставини і були підставою для відмови оформлення спадкових прав у нотаріуса.

Доказів на підтвердження прав на спадкування ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 суду не надано.

З питанням про встановлення будь-якого юридичного факту позивач до суду не звертався.

Судом розяснювались учасникам процесу їх права та обовязки відповідно до ст..10,27,31 ЦПК України. Ніяких клопотань з приводу доказів не надходило.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з наведеного судова колегія вважає, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 за заповітом в 1/ 2 частині квартири АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу.

На підтвердження обставин, повязаних з правом на обовязкову долю позивачем доказів не надано.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давністю це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом першої інстанції початок строку позовної давності у позивача вирахуваний з часу його звернення з заявою про прийняття спадщини до Першої Харківської державної нотаріальної контори, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2. Перебіг строку позовної давності відсутній.

З огляду на викладене суд вважав, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено, оскільки позивач пропустив строк позовної давності зі зверненням до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, оскільки пройшло більш ніж 3 роки з дня подачі позивачем заяви про прийняття спадщини до Першої харківської державної нотаріальної контори, клопотання про відновлення цього строку перед судом позивач не піднімає та не зазначає поважні причини пропуску цього строку.

Відмовляючи у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції не врахував того, що у передбачений законом строк позивач спадщину прийняв, нотаріусом відмовлено у оформленні права на спадщину. Тобто у ОСОБА_1 виникло право на спадщину за заповітом з моменту прийняття ним спадщини. Крім того, з будь-якою заявою щодо відмови у задоволенні позову у звязку з пропуском строку відповідач не звертався до суду.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2013 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ( одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: