03.12.2013 Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Сиротникова Р. Є.,
при секретарі - Лебединській Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, суд
15.03.2010 р. з вини відповідача, який керував автомобілем «ЗІЛ» була скоєна дорожньо-транспортна пригода.
В результаті вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Хюндай» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, який належить на праві власності ОСОБА_3
Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.04.2010 року.
Відповідно до ст.39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавства України та свого Статуту.
Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.39 ч.2.1. Закону).
Відповідно до ст.41 п.41.1 п.п. «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ст. 1.6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.
25.05.2010 року ОСОБА_3, скориставшись своїм правом, передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву, як того вимагає ст.35 п.35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем.
Відповідно до ст.11 ЦК України - цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.
Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди.
Ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством.
Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України та ст.38 п.2 ч.І Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після проведення виплати ОСОБА_3 у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до відповідача.
Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Представник позивача Лукяненко А.В., який діє на підставі довіреності у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з'явився, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 ЦПК України.
Суд, ознайомившись із заявою представника позивача, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти на відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що 15.03.2010 року в районі будинку №159 по пр-ту Гагаріна в м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої стали ОСОБА_2, який керував автомобілем «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_1, який керував автомобілем «ЗІЛ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.
Як вбачається з полісу обов'язкового страхування ВС № 5579629 від 11.04.2009 року, копія якого є в матеріалах справи, ОСОБА_2 застрахував автомобіль «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.
Згідно постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2010 року, копія якого є в матеріалах справи, встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок не додержання водієм ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України. Водія притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Зазначена постанова суду набрала законної сили.
Відповідно до ст.61 ЦК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У зв'язку з тим, що відносно ОСОБА_1 винесена постанова, згідно якої він був визнаний винними, тому вважається, що його вина доказана.
За змістом ст. 1166, 1187, ч. І п. 3 ст. 1188 ЦПК України та роз'яснень, які містяться у п. З постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна одному з власників з вини іншого, - відшкодовується винним. У разі зіткнення джерел підвищеної небезпеки питання про відповідальність кожного з їх власників за шкоду, заподіяну цим джерелам, перед іншим вирішується на загальних підставах. При цьому за наявності вини обох власників розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного з них.
З постанови комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.04.2010 року вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася по провині водія ОСОБА_1, який порушив п. п 10.1 ПДР України.
Відповідно до п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз'яснено й в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 5 березня 1977 року № 1 (з відповідними змінами) «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду».
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержана страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Як встановлено судом, 11.04.2009 року був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс ВС/5579629 між ЗАТ «Страхова група ТАС» Харківська регіональна дирекція» та ОСОБА_2
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Таким чином, страховик взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування на умовах і в обсязі, передбачених цим договором.
Крім того, відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV), який набрав чинності з 1 січня 2005 року, страховик при настанні страхового випадку відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи відповідно до лімітів відповідальності страховика.
Відповідно до п.2.ч.2.ст.79, ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 23, 979, 993, 1167, 1187, 1188 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 10,11 ,60,61, 86, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Суддя Московського районного
суду м. Харкова Р.Є. Сиротников