АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/931/13 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 2-2510/11 Шелест І.М.
Категорія: право власності Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2013 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Харківської міської ради про припинення права спільної власності, виділ належної частки нерухомості та визначення порядку користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2011 року позивачі ОСОБА_2, та ОСОБА_3 і ОСОБА_7, інтереси яких за дорученням представляє ОСОБА_2, звернулися до суду з позовом, в подальшому уточненим, у якому вказували на те, що їм належить 8/18 часток житлового будинку з надвірними будівлями й спорудами, розташованого по АДРЕСА_1.

З цих об'єднаних часток позивачці ОСОБА_2 належить 1/12 частка на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 липня 2010 року, за цим же судовим рішенням ОСОБА_3 також належить 1/12 частка. Позивачці ОСОБА_8 на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 липня 2009 року належить 5/18 часток. Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 загалом належить 1/6 частка, або 3/18 часток, що разом із часткою ОСОБА_4 становить 8/18 часток у праві спільної часткової власності на вказаний житловий будинок.

Вони, позивачки вирішили об'єднати свої частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, позаяк є близькими родичами (ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - рідні сестри, в дівоцтві ОСОБА_7, а ОСОБА_7 - удова їхнього брата ОСОБА_9, померлого в 1982 році), і їхні законні інтереси у праві власності на це нерухоме майно співпадають, у зв'язку з чим вони мають право вимагати виділення їхньої об'єднаної частки із майна, що є у спільній частковій власності, і припинення спільної власності на цей житловий будинок з відповідачами по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (одна з яких є удовою сина ОСОБА_4 - ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, а інша донькою останнього), яким на праві власності належить 10/18 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, тобто по 5/18 частці кожній.

При цьому з відповідачами у позивачів склалися вкрай неприязні відносини, оскільки останні 9 років свого життя син ОСОБА_4 разом зі своєю сім'єю (дружиною та донькою) мешкав у спірному будинку, але його дружина - відповідачка по справі ОСОБА_5. не хотіла спілкуватися ні з ким із родичів чоловіка - його матір'ю та рідними тітками, а після смерті ОСОБА_4 вирішити питання щодо користування належними позивачам частками в житловому будинку є неможливим, оскільки відповідачі чинять їм у цьому перешкоди.

Посилаючись на вказані обставини, а також на висновок проведеної по справі за клопотанням позивачки ОСОБА_2 судової будівельно-технічної експертизи, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 просили суд провести виділ належних їм об'єднаних 8/18 часток у житловому будинку по АДРЕСА_1 в натурі з відступом від ідеальних часток співвласників, виділивши їм у цьому житловому будинку квартиру № 1, а саме: по житловим будівлям - кухню (1-1) та житлову кімнату (1-2), загальною вартістю 10 098 грн.; кухню (1-5), вартістю 4 480,00 грн.; санвузол (1-7), вартістю 1 190,00 грн.; по надвірним будівлям: частину веранди літ. «а», вартістю 2 295 грн.; ганок літ. «а3», вартістю 189,00 грн.; льох літ. «Г», вартістю 1 155,00 грн., та частину огорожі № 5, а всього по житловим та нежитловим будівлям на суму 20 463,50 грн., що в арифметичній частині становить 46/100, та передбачає відповідні переобладнання приміщень у житловому будинку й виплату іншим співвласникам грошової компенсації у розмірі 5 543,00 грн. за зменшення ідеальної частки останніх.

При цьому позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 просили суд визначити й порядок користування присадибною земельною ділянкою в домоволодінні АДРЕСА_1 відповідно до I-го варіанту експертного висновку, виділивши позивачам в користування земельну ділянку площею 178 кв.м. з ізольованим виходом на вул. Планерну.

Відповідачі ОСОБА_5. та ОСОБА_6 проти заявлених позивачами вимог заперечувати, посилаючись на їх безпідставність.

При цьому вони вказували на те, що фактичний порядок користування спірним житловим будинком літ. «А-1» склався ще з 1997 року, коли відповідачі поселилися в приміщення 1-1, 1-2, 1-5, 1-7, у яких проживають там і до теперішнього часу, та на які тепер претендують позивачі. При цьому відповідачами ще за життя їхнього чоловіка та батька - ОСОБА_4 у цих займаних ними приміщеннях було зроблено відповідний ремонт, проведено газопостачання та встановлено електро та газолічильники, відремонтовано та перекрито шифером дах усього будинку, узаконено систему водовідведення та замінено труби системи водопостачання, здійснено відповідні переобладнання внутрішніх приміщень для покращення власних житлово-побутових та санітарних умов проживання, які відображені та зареєстровані в технічному паспорті на житловий будинок.

Інша частина житлового будинку, а саме: приміщення 1-3, 1-4, 1-6, що залишилися в користуванні позивачів, де й до теперішнього часу знаходяться речі останніх, та які пропонується залишити у власність відповідачам, що там ніколи не проживали, тривалий час здавалися позивачами в найм квартирантам і знаходяться в занедбаному стані, позаяк позивачі в них фактично не мешкали, їх станом, як і станом самого житлового будинку не цікавилися, хоча будь-яких перешкод для цього їм ніхто не створював.

Представник Харківської міської ради проти заявлених позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заперечував, у разі якщо за висновком судової будівельно-технічної експертизи буде встановлено можливість виділу в натурі належних позивачкам 8/18 часток у спірному житловому будинку.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2012 року у задоволенні заявленого ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням районного суду позивачка ОСОБА_2, яка діє у своїх власних інтересах та інтересах своїх довірителів - позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення по суті заявлених ними позовних вимог.

В обґрунтування своєї скарги апелянти посилаються на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, позивачка ОСОБА_2 вказує на те, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, виходив із того, що позивачами не було надано до суду відповідних дозволів на перепланування житлового будинку та облаштування самостійних систем опалювання та газопостачання.

Однак, вона позивачка є пенсіонеркою і матеріально не спроможна замовляти відповідні проекти, щодо можливості здійснення необхідних робіт по переобладнанню будинку і повідомляла суд, що всі питання, що стосуються необхідного переобладнання вона буде вирішувати після вселення у виділену їй частину будинку поступово.

Крім того, суд першої інстанції, зазначив, що запропонований позивачами варіант виділу їхньої об'єднаної частки у праві спільної часткової власності на спірний житловий будинок не відповідає порядку користування цим будинком, який фактично склався між його співвласниками, однак при цьому, на думку апелянтів, суд міг виділити їм іншу, менш обладнану зручностями, вільну частину житлового будинку, яка пропонувалася відповідачам.

Таким чином, відмовивши у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції фактично відмовив позивачам у праві на проживання в належній їм частині житлового будинку та праві користування присадибною земельною ділянкою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду відповідно до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу|, якщо| визнає, що| суд першої інстанції ухвалив|постановивши| рішення з додержанням| вимог| матеріального і процесуального| права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір по суті заявлених позовних вимог районний суд повно й всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників.

Відповідно до ст. ст. 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Здійснення права спільної часткової власності регулюється статтею 358 ЦК України, згідно якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ в натурі частки із спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а також на поділ спільного майна за умови, що запропонований варіант поділу є припустимим і технічно можливим без заподіяння шкоди господарському призначенню майна та інтересам інших співвласників.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. N 7 з наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», поділ жилого будинку в натурі між учасниками спільної часткової власності на будинок можливий за умови, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у праві власності, а також за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він провадиться з дотриманням вимог ст. 152 ЖК УРСР, тобто виключно за наявності належного, оформленого відповідним рішенням, дозволу виконавчого комітету місцевої ради на проведення такого переобладнання і (або) перепланування, відповідного дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, узгодження з Державною пожежною інспекцією і газовим господарством.

Як роз'яснено у п.п. 19, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з наступними змінами і доповненнями, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Як встановлено по справі, об'єктом цивільно-правового спору є житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 (побудови 1955 року, з процентом технічного зносу станом на грудень 2010 року - 60 %) та належить сторонам спору на праві спільної часткової власності:

- позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - по 1/12 частині, кожній, на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 липня 2010 року;

- позивачці ОСОБА_4, а також відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - по 5/18 частин, кожній, на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 липня 2009 року в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 (а.с. 9-12, 14-19, 20-24, 107).

Згідно висновку проведеної за клопотанням позивачки ОСОБА_2 судової будівельно-технічної експертизи № 12178/865/866 від 28.03.2012 року, на розгляд якої були поставлені питання, визначені позивачкою, зокрема чи можна виділити у власність на об'єднану ідеальну частку позивачів приміщення 1-1, 1-2, 1-5, 1-7 та 1/2 частину приміщення I, що фактично знаходяться у користуванні відповідачів, експертом запропоновано лише один єдиний варіант такого виділу з відхиленням від розміру часток співвласників - збільшенням об'єднаної частки позивачів у порівнянні з їхніми реально існуючими ідеальними частками у праві спільної часткової власності на житловий будинок, який передбачає виконання значного комплексу робіт, пов'язаних з переобладнанням внутрішніх приміщень житлового будинку, в тому числі із демонтажем несучих стін будівлі, та обладнанням квартир самостійними системами опалювання та електропостачання з попередньою розробкою проекту запропонованих переобладнань, враховуючи те, що несучі стіни несуть навантаження від перекриття, що в свою чергу потребує вжиття необхідних технічних заходів.

При цьому особливу увагу за висновком експерту необхідно приділити улаштуванню тимчасових розвантажувальних стійок під час демонтажу несучих стін, а всі запропоновані переустаткування житлового будинку - будівельні роботи здійснювати на підставі затвердженої у встановленому порядку проектної документації при наявності дозволу виконкому місцевої ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, газового господарства та держпожінспекції.

Однак, позивачка ОСОБА_2, яка діє у своїх власних інтересах та інтересах своїх довірителів - позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також представник самої ОСОБА_2 (професійний адвокат) відповідних висновків органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції тощо, про допустимість проведення необхідних переобладнань і перепланувань житлового будинку, пов'язаних з реальним виділом частини будинку в натурі, даних про наявність дозволів контролюючих органів на проведення цих переобладнань для відокремлення виділеної частки в натурі та взагалі технічної можливості їх здійснення з урахуванням стану житлового будинку з дотриманням будівельних, протипожежних та санітарних норм і правил до суду не представили й від проведення по справі додаткової судової будівельно-технічної експертизи для вирішення питання щодо надання інших можливих варіантів поділу спірного житлового будинку (виділу належної позивачам його частки в натурі) відмовилися.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимог за їх недоведеністю, у тому числі й щодо визначення порядку користування присадибною земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку, позаяк запропоновані експертом варіанти користування цією земельною ділянкою безпосередньо пов'язані із запропонованим ним же варіантом поділу житлового будинку в натурі, тобто є похідними від нього, й без проведення цього поділу є неприйнятними, оскільки виключають можливість спільного користування житлом його співвласниками.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивачка ОСОБА_2 є пенсіонеркою і матеріально не спроможна замовляти відповідні проекти, щодо можливості здійснення необхідних робіт по переобладнанню будинку і всі питання, що стосуються цих переобладнань вона буде вирішувати після вселення у виділену їй частину будинку поступово, то ці доводи апеляційної скарги судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки наявність відповідних дозволів та розробка необхідної технічної проектної документації на проведення зазначених вище переобладнань і переустаткувань у житловому будинку повинна передувати прийняттю судом рішення про реальний поділ житлового будинку в натурі (на чому фактично наполягали позивачі), позаяк вирішення технічних та дозвільних питань не входить до компетенції суду і суд не може брати на себе відповідальність за можливі наслідки самовільного будівництва.

Безпідставними є й посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, міг виділити позивачам іншу, менш обладнану зручностями, вільну частину житлового будинку, яка пропонувалася відповідачам, оскільки як зазначалося вище, суд розглядає цивільні справи, виключно в межах заявлених позовних вимог, а крім того, виділ позивачам іншої частини житлового будинку, ніж тієї, на яку вони претендували, передбачає наявність тих же самих дозволів контролюючих органів та узгоджень, про які йшла мова вище, та які стороною позивачів до суду не представлені й в матеріалах справи відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до переоцінки обставин справи, встановлених судом з дотриманням вимог чинного законодавства, є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті цивільно-правового спору, не спростовують і не дають| підстав для висновку| про неправильне| застосування| судом першої інстанції норм матеріального чи| процесуального| права, які призвели| або| могли призвести| до неправильного вирішення справи.

При цьому, судова колегія вважає доцільним також зазначити, що прийняте судом першої інстанції по справі рішення не позбавляє права позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 знову звернутися до суду з позовом для вирішення виниклого спору щодо виділу їх частки із спільного майна, а фактично поділу спірного житлового будинку між співвласниками, надавши необхідні належні та допустимі, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, докази на підтвердження можливості проведення такого виділу (поділу) з урахуванням прав та законних інтересів сторін, а також дотриманням будівельних, протипожежних та санітарних норм і правил.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2012 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: