Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2013 Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Вернік В.М.,

при секретарі: - ОСОБА_1

із участю : - позивача ОСОБА_2

- представника позивача ОСОБА_3

- третої особи ОСОБА_4,

- представника третьої особи ОСОБА_5,

- відповідача ОСОБА_6,

- представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, із участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_4 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення упущеної вигоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 26.07.2013 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, вказавши, що на початку травня 2012 року він домовився із ОСОБА_6 стосовно продажу заміського дачного будинку останнього, розташованого в с.Тартак Жмеринського району. Відповідно до умов їх усної домовленості позивач передав останньому 19.05.2012 року кошти за дачу в сумі 2000 доларів США, а також 19.06.2012 року іще 1000 доларів США. Відповідач зобовязався протягом 2012 року виготовити правовстановлюючі документи на дачу та інші необхідні для укладення договору купівлі-продажу документи та повідомити позивача про час та місце укладення договору. Посилаючись на обставини надання відповідачем письмової розписки про отримання від позивача загалом 3000 доларів США, за фактом складання якої між сторонами було досягнуто домовленості, що у разі невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо продажу дачі, вони замінюються зобовязаннями, які випливають з договору позики. Зауваживши про невиконання відповідачем у встановлений строк зобовязань по продажу дачі, позивач вважає, що їх відносини фактично замінені позиковими зобовязаннями, у звязку з чим просив стягнути на його користь з ОСОБА_6 еквівалентну суму боргу за договором позики в розмірі 23979 грн., проценти за користування позиченими коштами в сумі 1882,51 грн. та судовий збір в розмірі 258,61 грн.

Відповідач ОСОБА_6 подав зустрічний позов, уточнені у попередньому судовому засіданні вимоги полягали у стягненні з ОСОБА_2 на його користь упущеної вигоди в розмірі 11985 грн., повязаної з неотриманням ним вказаної суми відсотків від банківського депозитного вкладу, на який він планував розмістити отримані згідно домовленості з позивачем 10000 доларів від продажу свого дачного будинку та земельної ділянки на вул. Гагаріна, 64, в с.Тартак Жмеринського району за наявності отримання ним більш привабливих пропозицій інших осіб щодо придбання належної йому дачі після отримання від позивача завдатку в сумі 3000 доларів США.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали вимоги первинного позову та просили його задоволити, посилаючись на викладені в ньому обгрунтування. Пояснили, що договір купівлі-продажу вказаного дачного будинку не укладався ані у письмовій формі, ані не посвідчувався нотаріально. Причинами неукладення договору вказали неоформлення відповідачем ОСОБА_6 до теперішнього часу правовстановлюючих документів на дачний будинок та господарські будівлі у встановленому законом порядку. Сплачені позивачем

кошти в сумі 3000 доларів США вважали авансовим платежем. Підтвердженням новації зобовязання за договором купівлі-продажу у позикові зобовязання вважали представлену суду письмову розписку відповідача про отримання ним вказаних коштів. Виникнення обовязку відповідача повернення вказаної позики визначили місячним терміном з дня отримання ним відповідної письмової вимоги позивача про повернення даного боргу. Вимоги зустрічного позову не визнали, посилаючись на недосягнення сторонами згоди стосовно кінцевої ціни відчужуваного нерухомого майна, самовільного та безпідставного визначення відповідачем правового статусу отриманих ним коштів як завдатку, неповідомлення останнім позивачу про наявність більш кращих пропозицій щодо купівлі його майна та невжиття заходів щодо повернення отриманих коштів. Просили відмовити у зустрічному позові.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 не визнали первинний позов, у задоволенні якого просили відмовити, посилаючись на обставини того, що отримані відповідачем 3000 доларів США є завдатком, яким забезпечено договір купівлі-продажу належної йому дачі в с.Тартак Жмеринського району, передачу якої відповідачем у фактичне користування сімї позивача визначили належним виконанням відповідачем умов вказаного правочину відчуження нерухомого майна. Вважають, що неотримання від позивача ОСОБА_2 решти суми в розмірі 7000 доларів США, яку було погоджено їх спільною домовленістю, не становило для ОСОБА_6 обовязку підготовки документів та підстав остаточного укладення вказаного договору. Обставини отримання ним зазначеної у представленій позивачем розписці суми коштів в розмірі 3000 доларів США відповідач визнав. Заперечили факт домовленості сторін стосовно заміни зобовязань за договором купівлі-продажу, за наслідком їх невиконання, зобовязаннями, що випливають з договору позики, та не визнали підтвердження даної обставини наданням письмової розписки відповідачем, у звязку з чим вважали необґрунтованими вимоги стосовно повернення коштів саме як позикового боргу та процентів за договором позики. Підтримуючи вимоги зустрічного позову вказали, що при вчасному отриманні визначеної за домовленістю сторін коштів в сумі 10000 доларів США у якості оплати за придбання дачного будинковолодіння відповідач мав можливість розмістити їх як депозитний вклад у банківській установі, отримавши відсотки за використання ними, що вважають упущеною вигодою з вини позивача, яка за їх обрахунком за відсотковою ставкою 15% річних, що передбачена представленим рекламним проспектом "Приватбанк", на час звернення до суду складає 11985 грн., суму якої просили стягнути з позивачів на користь відповідача.

Залучена з ініціативи суду у якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет первинного позову, а також у якості співвідповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 висловили думку про підставність вимог первинного позову, який просили задоволити, пояснивши, що ОСОБА_4 разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 домовились про купівлю у відповідача ОСОБА_8 його дачного будинку. ОСОБА_4 безпосередньо була присутня при передачі останньому позивачем спочатку 2000 доларів США, а через місяць іще 1000 доларів США у якості авансових платежів, які призначались для підготовки відповідачем необхідних для його укладення документів. Також у її присутності надавалась розписка відповідачем. Вказала, що дані гроші були спільними коштами їх сімї, в інтересах якої передбачалось укладення вказаного правочину саме для потреб сімї. Зауважила, що договір купівлі-продажу, заключення якого передбачалось в кінці 2012 року, належним чином укладений не був. З цих підстав вважали неправомірним неповернення відповідачем отриманого ним авансового платежу, посилаючись на висновки, що містить постанова Верховного Суду України від 13.02.2013 року, прийнята за наслідком перегляду судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Заперечили проти задоволення зустрічного позову, вважаючи співвідповідачем не було вчинено одних неправомірних дій, що спричинили заподіяння відповідачу збитків у виді упущеної вигоди з підстав саме того, що сторонами не було укладено у встановленому законом порядку договір купівлі-продажу обєктів нерухомого майна.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що у травні 2012 року її син ОСОБА_2 з дружиною мали намір купити дачу відповідача ОСОБА_6 Земельна ділянка була у захаращеному бурянами стані. За домовленістю сторін до кінця року відповідач мав підготувати документи для продажу, але цього не зробив.

Свідок ОСОБА_10 надав аналогічні пояснення в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що в червні минулого року у розмові із відповідачем ОСОБА_6 він дізнався, що той продав іншій особі свою дачу за 10000 доларів США, отримавши завдаток за неї. Будучи згодним за таку суму придбати цю дачу, свідок не пропонував відповідачу більшої ціни за неї.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що навесні 2012 року її чоловік ОСОБА_6 вирішив продати дачу. Її мав намір купити позивач ОСОБА_2 і сторони погодили між собою, що купівля має відбутись за 10000 доларів США. При черговій зустрічі позивачем з дружиною було передано відповідачу завдаток в сумі 2000 доларів США, а через деякий час додано ще 1000 доларів США. Отримавши при цьому ключі від дачі позивачі почали користуватися вказаною дачею. За обставин їх неспроможності виплатити погоджену суму вартості відчужуваної дачі сторонами було погоджено, що покупці підготують її до кінця 2012 року, після чого повинен був укладатись договір купівлі-продажу. Надалі вони відмовились від придбання дачі, ультимативно вимагаючи повернення переданих ними грошей. До кінця 2012 року відповідачем не були оформлені у повному обсязі усі необхідні документи так як позивачі відмовились купувати дачний будинок.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він має власну дачу поруч із дачею відповідача ОСОБА_6 Влітку 2012 року бачив, що там певний час господарювали позивач із сімєю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши представлені докази, суд вважає, що первинний та зустрічний позови задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ч.3,4 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, а також інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

У відповідності до ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У відповідності до вимог ч.1,4,5 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно ч.1 ст.635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до положень ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно змісту ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Так, з пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що між ними мала місце усна домовленість стосовно продажу відповідачем позивачу, який діяв в інтересах сімї, дачного будинковолодіння із земельною ділянкою, розташованої на вул. Гагаріна, 64, в с.Тартак Жмеринського району. При цьому ані попередня домовленість сторін, ані основний договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна не були укладені у письмовій формі та не посвідчені в нотаріальному порядку, що визначає визначену законом підставу нечинності даного договору за ознакою його нікчемності у звязку з недодержанням встановленої законом форми відповідного правочину, що, у свою чергу означає відсутність його юридичних наслідків для сторін, та передбачає застережений законом обовязок кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, що не може змінюватись за домовленістю сторін.

Таким чином, з урахуванням вказаних обставин суд встановлює, що внесення позивачами грошових коштів в сумі 3000 доларів США у якості належних з боржника платежів у даному конкретному випадку не може вважатись завдатком, що у відповідності до норм закону може забезпечувати виключно чинних зобовязань, які не мають таких юридичних наслідків з вищенаведених підстав нікчемності даного правочину, за наслідком чого виникає обовязок позивачів повернути відповідачу формально передану ним дачну земельну ділянку та будівлі на ній, та обовязок відповідача повернути позивачам отримані кошти, які за відсутності підстав визначення їх завдатком слід вважати авансовим платежем, відповідні розяснення стосовно чого містяться у мотивувальних висновках постанови Верховного Суду України від 13.02.2013 року, прийнята за наслідком перегляду судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних спірних правовідносинах.

Проте, вказана недійсність правочину підлягає також застосуванню стосовно заявлених позивачами обставин новації боргового зобовязання за договором купівлі-продажу у позикове зобовязання, оскільки виникнення таких правових наслідків нікчемний правочин також не створює.

Тому суд вважає неможливим задоволення вимог первинного позову, предмет якого становить вимога стягнення саме боргу та процентів за договором позики, оскільки вирішення даного спору судом визначено виключно такими вимогами позивачів, вийти за межі яких суд не вправі згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, застереженого ч.1 ст.11 ЦПК України.

З цих же підстав недійсності правочину купівлі-продажу не підлягають задоволенню вимоги зустрічного позову, оскільки відсутність юридичних наслідків для його сторін у виді відповідних зобовязань не становить обовязку покупців щодо здійснення оплати предмету купівлі, а отже, не визначає наслідку заявленої до відшкодування втраченої продавцем вигоди з причин неотримання ним саме суми оплати.

При цьому суд не приймає до уваги решту доводів сторін, тверджень свідків, та оглянутих в судовому засіданні доказів, що містяться в матеріалах справи, оскільки жоден з них не спростовує вищевикладених висновків суду, які безпосередньо стосуються вирішення заявлених сторонами позовних вимог.

З урахуванням постановлення рішення проти кожної із сторін, за наслідком залишення без задоволення позовних вимог як первинного, так і зустрічного позову, судом не вирішується питання розподілу судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 5, 8, 11, 15, 57, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, ст.203, 208-210, 215, 216, 570, 635, 657, 1053 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первинного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, із участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_4 про стягнення боргу - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення упущеної вигоди - відмовити.

Рішення набуває законної сили після закінчення строків його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.

СУДДЯ Вернік В.М.