АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9803/13 Справа № 422/8226/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2013 року м. Дніпропетровськ

24 жовтня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Дніпропетровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Дніпропетровської міської ради, треті особи - Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, Управління Держкомзему у м. Дніпропетровську, ОСОБА_8, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

14 вересня 2012 року позивачі звернулись до суду з даним позовом посилаючись на те, що 11 березня 2008 року помер ОСОБА_9, спадкоємцями після смерті якого є ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які успадкували спадщину за законом, яка складається з 48/100 частин домоволодіння № 62 по вул. Добролюбова у м. Дніпропетровську. Просили визнати за кожним з них, в порядку спадкування за законом, право власності на 48/200 частин земельної ділянки площею 0,0478 га по вул. Добролюбова, 62 у м. Дніпропетровську, що належала померлому ОСОБА_9 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого за № 03759 від 28.09.2001 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено, визнано за ОСОБА_7 право власності на 48/200 частин земельної ділянки, площею 0,0478 га за кадастровим номером 81189023, яка розташована по вул. Добролюбова, 62 у м. Дніпропетровську, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_9, померлого 11 березня 2008 року; визнано за ОСОБА_6 право власності на 48/200 частин земельної ділянки, площею 0,0478 га за кадастровим номером 81189023, яка розташована по вул. Добролюбова, 62 у м. Дніпропетровську, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9, померлого 11 березня 2008 року. Додатковим рішенням того ж суду від 12 серпня 2013 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська міська рада посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 11 березня 2008 року помер ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями першої черги є син ОСОБА_6 та дружина померлого ОСОБА_7, які прийняли спадщину у передбаченому діючим законодавством порядку. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та копії спадкової справи спадкодавця ОСОБА_9, ОСОБА_7 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 12 вересня 2008 року, а ОСОБА_6 - 01 серпня 2008 року за № 1122 (а.с. 65-96).

Позивачі отримали свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.12.2011 року, згідно якого кожен із них є власником 1/2 частки 48/100 частин домоволодіння № 62 по вул. Добролюбова у м. Дніпропетровську з господарськими будівлями та спорудами; свідоцтво зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.03.2012 року (а.с. 10).

Місцевим судом встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_9 на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради №2709 від 19 жовтня 2000 року «Про передачу у спільну власність та надання у спільне користування земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська», було передано у спільну часткову власність 48/100 частин земельної ділянки площею 0,0478 га (кадастровий номер 81189023) по вул. Добролюбова, 62 у м. Дніпропетровську (а.с. 12).

Відповідно до довідки № 375/1 від 30 вересня 2008 року, виданої Дніпропетровським міським відділом Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», державний акт на право власності на земельну ділянку по вул. Добролюбова, 62 у м. Дніпропетровську (державна реєстрація № 037594 від 28 вересня 2001 року), виданий на імя ОСОБА_9, був знищений під час пожежі 04 серпня 2008 року в приміщенні інституту ДП ДДПІ «Дніпроцивільпроект» (а.с. 11).

Згідно відповіді Управління Держкомзему м. Дніпропетровська Дніпропетровської області № 10/10-8 від 02 січня 2013 року, за ОСОБА_9 зареєстровано право власності на присадибну земельну ділянку площею 0,0479 га по вул. Добролюбова, 62 у м. Дніпропетровську на підставі державного акта на право власності на землю від 28 вересня 2001 року, номер державної реєстрації 37594. Внаслідок пожежі, що відбулася у відділі реєстрації Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» у серпні 2008 року, було знищено Книги записів державних актів на право власності на землю, тому відсутня можливість надати інформацію щодо отримання ОСОБА_9 свого примірника державного акта на право власності (а.с. 106).

У листі № 2538/02-14 від 11 липня 2012 року Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, зазначено, що за відсутності державного акта на право власності на спірну земельну ділянку, державний нотаріус не може здійснити видачу свідоцтва про право на спадщину на дану земельну ділянку (а.с. 18).

З відповіді Управління Держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області № 10/10-2247 від 10 жовтня 2012 року вбачається, що у звязку зі смертю ОСОБА_10, власника спірної земельної ділянки, виготовити дублікат державного акту неможливо (а.с. 48).

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЗК України, зі змінами на час виникнення спірних правовідносин, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України, зі змінами на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Викладене свідчить, що одержання власником державного акту про право власності на земельну ділянку не є тотожним фактичному особистому отриманні власником земельної ділянки бланка державного акту на землю у відповідній установі, а полягає у сукупності визначених чинним законодавством процедур, що включать прийняття уповноваженими особами рішень про передачу земельної ділянки у власність особи, встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), складання (оформлення) державного акту на право власності на землю та державної реєстрації набутого права власності на ім'я власника земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов правильного висновку, що померлий ОСОБА_9 за життя набув право власності на спірну частину земельної ділянки, у зв'язку з чим дане нерухоме майно підлягає спадкуванню спадкоємцями ОСОБА_7 і ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом на загальних підставах, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, визнання за кожним з позивачів права власності на 48/200 (48/100 : 2) частин спірної земельної ділянки.

Посилання апелянта на те, що спадкодавцем за життя державний акт на спірну земельну ділянку отримано не було, рішення виконкому Дніпропетровської міської ради №2709 від 19 жовтня 2000 року «Про передачу у спільну власність та надання у спільне користування земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська» не виконувалось - є безпідставними та недоведеними, відповідні докази апелянтом не надані, клопотання про їх витребування судом представником Дніпропетровської міської ради не заявлені.

Необґрунтованими і безпідставними колегія вважає доводи представника апелянта про те, що Дніпропетровська міська рада, яка представляє територіальну громаду міста, є неналежним відповідачем у даній справі.

Твердження апелянта щодо порушення позивачами строку позовної давності не відповідають вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 48/100 частин домоволодіння № 62 по вул. Добролюбова у м. Дніпропетровську з господарськими будівлями та спорудами позивачі отримали 03.12.2011 року, а письмова відповідь Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори щодо неможливості здійснити видачу свідоцтва про право на спадщину на відповідну земельну ділянку надана позивачам лише 11 липня 2012 року, колегія дійшла висновку, що позивачі про порушення їх прав дізнались не раніше грудня 2011 року і трирічний строк позовної давності ними не порушено, оскільки даний позов надійшов до місцевого суду 14.09.2012 року, що стверджується відповідним штампом вхідної кореспонденції на першому аркуші позовної заяви (а.с. 3).

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді