АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №197 /262/13-ц Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження №22ц/774/2584/13 суддя Шевченко О.В.
Категорія -46 (1) Суддя-доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

Іменем України

12 листопада 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Братіщевої Л.А., Михайлів Л.В.

при секретарі - Батуринській В.Б.,

за участі представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4 на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2013 року позивач звернувся з позовом до відповідача, згодом уточненив його, та просив суд стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 12 643,40 грн. та судові витрати 229,40 грн.судового збору, та на відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 5 000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що сторони є співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_1, яку було придбано за особисті кошти матері позивача ОСОБА_5, які остання отримала за Договором про надання споживчого кредиту № 0Г04Н8519Д від 04.10.2006 року: 42 000 грн. - сума позики, що отримана в інтересах сім'ї, з яких 21 000 грн. - 1/2 частини суми зобов'язання за договором позики в інтересах сім'ї; 33 643,40 грн. - сплачена позивачем матері сума заборгованості за договором позики; 12 643,40 грн. - сума яку позивач просив стягнути з відповідачки є різницею між 21 000 грн. (часткою відповідача) та 8 356,60 грн. (присуджена з відповідача на користь ОСОБА_5.). 19.01.2011 року позивач своїй матері повернув 33 643,40 грн. коштів за придбану квартиру.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2013 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідачки на користь позивача 12 643,40 грн., судовий збір в сумі 229,40 та частково витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка та її представник поставили просили суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування своєї скарги апелянти по суті зазначили, що судом першої інстанції було неправильно визначено характер спірних правовідносин, застосовано ч.4 статті 65 СК України, яка не підлягає застосуванню в даній справі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Задовольняючи позвоні вимоги суд першї інстанції правильно виходив з того, що факт укладання договору позики між ОСОБА_5 та ОСОБА_5 в інтересах сім ї ОСОБА_5 та ОСОБА_3 для купівлі ними спільної квартири АДРЕСА_1 встановлено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.01.2013 року, яке набрало чинності та не скасоване після оскарження у касаційному порядку Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ (а.с. 73). Цим же рішенням було встановлено, що 19 січня 2011 року на вимогу позивача у відповідності до наданої розписки від 04.10.2006 року, ОСОБА_5 повернуто ОСОБА_5 частину грошових коштів в сумі 33 643, 40 грн., отриманих ним в позику від неї, для придбання вищезазначеної квартири.

Судом першої інстанції правильно застосовано ч.4 статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже у другого з подружжя - ОСОБА_3 також виник обов язок щодо сплати боргу перед ОСОБА_5 Ці обставини також встановлені вищевказаним судовим рішенням, яке набрало чинності, адже зі ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_5 8 356,60 грн. - різницю між повернутою чоловіком сумою боргу 33 643, 40 грн. та сумою позики - 42000 грн.

Відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідінсть стягнення з відповідачки на користь ОСОБА_5 різницю між часткою боргу відповідачки - 21 000 грн. (1/2 частка від загального боргу подружжя в розмірі 42000 грн. ) та 8 356,60 грн. (присуджена з відповідача на користь ОСОБА_5 за рішенням суду від 29.01.2013 року)., а саме 12643, 40 грн., тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.3 ч.1 ст. 309, 313, 314 ЦПК України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: