Справа № 2-1141/11
(2/199/95/13)
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2013 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі: головуючого судді Лисенка В.О., при секретарі Капацин Ю.В., за участі позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої пошкодженням здоровя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої пошкодженням здоровя.

В обґрунтуванні позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 02.04.2008 близько 11:30 години відповідач, знаходячись з громадянкою ОСОБА_4 поряд з його домоволодінням, розташованому за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Іжевська, 223, на ґрунті давно сформованих особистих неприязних відносин, діючи за попередньою змовою, в групі, маючи умисел проявити грубу фізичну силу і заподіяти йому тілесні пошкодження, реалізуючи свій злочинний намір, разом з ОСОБА_5 підійшли до паркану домоволодіння. Потім, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, з метою визвати у нього агресію, стали ображати його грубою нецензурною лайкою, тим самим провокуючи його першим почати бійку. Бачачи, що він не реагує на їхні образи, переконавшись в тому, що їх злочинний намір може бути не доведено до кінця, ОСОБА_2, бажаючи реалізувати свій злочинний умисел на нанесення йому тілесних ушкоджень до кінця, швидко зайшов на територію домоволодіння, наблизився і схопив його за одяг. В цей час ОСОБА_4, діючи за попередньою змовою, погоджено, в групі з ОСОБА_2, виконуючи свою роль у вчиненні злочину, спеціально підшуканим сільськогосподарським інвентарем сапою, нанесла йому не менше одного удару в праве плече, заподіявши тим самим гематому правого плеча. Далі ОСОБА_2, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, діючи погоджено, в групі з ОСОБА_4, став тягнути його на територію співволодіння ОСОБА_4, внаслідок чого із зусиллям штовхнув його, від чого він впав на землю і будівельні матеріали, які лежали на землі, в результаті чого вдарився всім тілом і головою, що спричинило йому тілесні пошкодження у вигляді черепно-мозкової травми і струсу головного мозку. ОСОБА_2 в цей час, з метою утримати і тим самим полегшити з співучасницею злочину ОСОБА_4 нанесення йому тілесних ушкоджень, за допомогою спеціально підшуканого сільськогосподарського інвентарю (сапи), повалився на нього, придавивши, таким чином, своєю вагою, в результаті чого він ще раз ударився головою об землю і знепритомнів. В цей час ОСОБА_4, діючи погоджено, в групі з ОСОБА_2, намагаючись завдати йому сильного удару сапою, сильно розмахнулася нею. Однак довести свої дії в цій частині до кінця не змогла, оскільки не помітив, що знаходиться в безпосередній близькості з ОСОБА_5 та необережно завдала їй удару сапою в район голови. Після чого ОСОБА_2 та співучасниця злочину ОСОБА_4 зникли з місця скоєння злочину.

В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_2 і ОСОБА_4 йому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематом правого плеча, заподіяних від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, які згідно висновку спеціаліста з питань судово-медичної експертизи № 2425 від 10.06.2008 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

З даного приводу ним була подана скарга приватного обвинувачення до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська. 27.02.2009 судом винесено постанову, згідно якої у відношенні ОСОБА_2 відмовлено в порушенні кримінальної справи з причини ненавмисності його дій, враховуючи, що в діях ОСОБА_2 не вбачається ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Позивач зазначає, що в результаті вчинення ОСОБА_2 описаних вище дій йому було завдано матеріальної шкоди. Так, для відновлення здоров'я, ним купувалися ліки, витрати на які склали 54 гривні 13 коп. Крім того, в результаті вчинення ОСОБА_2 описаних вище дій йому було заподіяно моральну (немайнову шкоду). Він постраждав фізично та був змушений звертатися до правоохоронних органів за захистом своїх законних прав та інтересів, витрачати свій особистий час. Це викликало постійні спогади про побиття, що сприяло душевним стражданням. Виходячи з вищевикладеного, позивач оцінив моральну шкоду у розмірі 10000 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, але усно просив стягнути матеріальну шкоду в більшому розмірі, ніж зазначено в позові, а саме в сумі 1156 гривень та моральну в розмірі 10000 гривень. ОСОБА_1 пояснив, що розмір матеріальної шкоди підтверджується оригіналами квитанцій, а також даними з центру головної болі, які надійшли на запит суду. З відповідачем ОСОБА_2 його нічого не повязує, але відповідач постійно переслідує його, пише заяви до міліції. Також позивач наголосив, що свідки зі сторони відповідача надавали протилежні та суперечливі свідчення, що підтверджує змову між ними та відповідачем.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він 02.04.2008 працював в огороді своєї тещі ОСОБА_4 Коли він почув лайку з боку сусіда ОСОБА_1, підійшов до паркану, де працювали його жінка ОСОБА_5 разом з тещею та зробив позивачу зауваження, на що останній схопив його за кофту, потягнув на себе та повалив на паркан із сітки. На землю вони не падали. Потім ОСОБА_1 став кидати куски шиферу в бік його жінки та третім куском попав їй в голову, спричинивши тілесні ушкодження. Коли ОСОБА_1 побачив кров, то збіг. Після цього він разом з дружиною поїхали до лікарні та у відділ міліції, де написали заяву про злочин, вчинений ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що факт спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень позивачу спростовується вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 07.07.2012, яким ОСОБА_1 визнаний винним у спричинені тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 не встановлений. Не зазначено обставин подій та час нанесення тілесних ушкоджень позивачу, які він відтворив в своїй позовній заяві. Отримані ОСОБА_1 тілесні ушкодження не підтверджуються висновком експерта. Виходячи з цього вважає, що обставини, зазначені в позові, в дійсності не мали місця.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що про конфлікт з ОСОБА_1 02.04.2008 вона знає зі слів своєї матері та сестри ОСОБА_5, якій позивач розбив голову куском шиферу. Після цього конфлікту 05.04.2008 вона бачила, як ОСОБА_1 їхав на велосипеді, перевозячи великі мішки, та показував при цьому їй середній палець руки, що спростовує його заяви про безпорадність стану внаслідок начебто отриманих тілесних ушкоджень від відповідача.

Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, покази свідка ОСОБА_6, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Так, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 27.02.2009 у порушенні кримінальної справи по скарзі приватного обвинувачення ОСОБА_1 в обвинуваченні ОСОБА_2 по факту спричинення 02.04.2008 легких тілесних ушкоджень відмовлено за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину. Вказана постанова суду була предметом розгляду судів апеляційної та касаційної інстанції, які залишили її без змін.

В подальшому вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 07.07.2012 позивач ОСОБА_1 визнаний винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України з призначенням покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень, але звільнений від покарання у звязку із закінченням строку давності, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Вирок був оскаржений в апеляційному порядку, але ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.11.2012 залишений без змін. Вказаним вироком встановлено наявність між ОСОБА_1 та родиною ОСОБА_2 неприязних стосунків, внаслідок яких 02.04.2008 між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_4, ОСОБА_2 і ОСОБА_5 з іншої сторони виник конфлікт, в результаті якого ОСОБА_1 умисно спричинив дружині відповідача ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоровя. Вироком суду спростовані твердження позивача про спричинення йому тілесних ушкоджень відповідачем ОСОБА_2 в ході даного конфлікту, внаслідок яких, за словами позивача, він знепритомнів та не міг вчиняти умисних активних дій, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 в рамках розгляду кримінальної справи був допитаний у якості свідка, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, та його покази визнані судом дійсними, належними та допустимими доказами, на які суд послався у вироку як на доказ вини позивача у скоєнні злочину.

В рамках судового розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_1 була проведена судово-медична експертиза № 177 від 03.10.2011, відповідно до висновків якої діагноз, поставлений ОСОБА_1: «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку» не підтверджений обєктивними даними та знятий, як не підтверджений і таки , що не може прийматися до уваги при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, у звязку з чим суд не може прийняти як доказ позовних вимог ОСОБА_1 довідку від 29.06.2010 з центру «Головний біль», відповідно до якої позивач в період з 07.05.2008 по 27.05.2008 лікувався з діагнозом: «Стан після закритої черепно-мозкової травми (струс головного мозку). Посттравматичний хронічний головний біль».

За таких обставин суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 61 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування. Відповідно до зазначеної норми вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, а не постанова суду про відмову в порушенні кримінальної справи, на яку посилається позивач, є обовязковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи, що вироком суду від 07.07.2012 всі доводи позивача ОСОБА_1, які є тотожними і у цій справі, спростовані судом та, навпаки, ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні злочину за наслідками конфлікту 02.04.2008, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, приймаючи до уваги, що позивач в даному судовому засіданні вважав встановленим факт спричинення йому тілесних ушкоджень, посилаючись на постанову суду про відмову в порушенні кримінальної справи, яка за змістом ст. 61 ЦПК України не має преюдиціального значення для суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої пошкодженням здоровя, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.О. Лисенко