ун. № 759/3618/13-ц
пр. № 2/759/2838/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2013 року Святошинський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Борденюка В.В.,

при секретарі Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, Служби у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, про виселення,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Крім того, просив позбавити ОСОБА_2 прописки в вищевказаній квартирі.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували.

Треті особи, ОСОБА_3 та представник Служби у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації проти задоволення позову заперечували.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 є кооперативною двокімнатною ізольованою квартирою, побудованою батьками відповідача, тобто позивачем та його померлою дружиною в період їхнього шлюбу, що було підтверджено довідкою №3715 від 28.08.2003 року, виданою ЖБК «ЛЕПСЕ-2» та наданою в якості доказу Позивачем серед додатків до позовної заяви та копією паспорту померлої матері Відповідача з відміткою про дату укладення нею шлюбу з Позивачем.

У спірній квартирі відповідач, позивач та померла мати відповідача проживали з 1982 року, з моменту заселення до квартири, відповідач зареєстрований в спірній квартирі з 1993 року, тобто з моменту отримання Відповідачем паспорту, що було підтверджено довідкою форми №3 №609 від 26.04.2013 року.

Діти відповідача - онуки позивача - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають у спірній квартирі з моменту їхнього народження кожна, зареєстровані відповідно з 02.11.2010 року та з 13.11.2012 року, що було підтверджено відповідачем за допомогою довідки форми №3 №609 від 26.04.2013 року.

Дружина Відповідача, третя особа по справі - ОСОБА_3 - проживає в спірній квартирі без реєстрації з 2006 року з моменту укладення шлюбу з відповідачем.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати Відповідача - дружина Позивача - ОСОБА_6, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві 01 грудня 2011 року.

Після смерті матері Відповідача Відповідач в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, яка складає 1/2 частини спірної квартири, яка відкрилась після смерті матері Відповідача.

Підставою для подання даного позову стало те, що на думку позивача відповідач порушує правила співжиття у квартирі АДРЕСА_1, що полягає у тому, що позивач постійно провокує із ним конфлікти, а відтак подальше спільне користування житловою площею позивач вважає неможливим і просить ухвалити судове рішення про виселення відповідача із вказаного житлового приміщення.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, вказував на те, що його батько, позивач уже давно зловживає алкогольними виробами, за життя його матері, дружини позивача ОСОБА_6, побутових конфліктів вдавалось уникати, позивач більшість часу проживав на дачі у АДРЕСА_4. Однак, після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносини між ним і батьком погіршились, через вживання позивачем алкогольних виробів між ними виникали побутові конфлікти,при цьому жодного разу відповідач не перешкоджав проживанню позивача у квартирі. При цьому ОСОБА_2 вказував на те, що він проживає у даній квартирі із сімєю, утримує житлову площу у належному стані, веде належний спосіб життя і не вчиняє дій, які б свідчили про порушення з його сторони правил нормального співжиття у квартирі.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 надали суду пояснення, зі змісту яких вбачається, що після смерті ОСОБА_6 матері відповідача, дружини позивача, відносини між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 погіршились, позивач більшість часу проживає на дачі у Київській області; свідки вказували на зловживання позивачем алкоголем; час від часу, коли позивач приїжджає до вказаної квартири АДРЕСА_1, у них виникали конфлікти на побутовому підґрунті; водночас зі змісту пояснень свідків вбачається, що відповідач із сімєю, проживаючи у даній квартирі, використовує житлову площу за призначенням, не створює позивачу перешкод у користуванні житлом і оплачує усі житлово-комунальні послуги та вчиняє інші дії з утримання її у належному стані.

Утримання відповідачем вказаної квартири підтверджується і наявними у матеріалах справи копіями відповідних квитанцій і рахунків на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 116 ЖК України виселення може мати місце якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, для застосування норми цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурою, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, а також заходи громадського впливу, вжиття на зборах жильців будинку чи членів житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів тощо.

Дійсно, як установлено судом і убачається з матеріалів справи, позивач і відповідач неодноразово звертались до правоохоронних органів із заявами щодо протиправних дій для вжиття заходів щодо захисту порушених прав.

Аналізуючи зміст зазначених звернень, відповідей від слідчих органів, пояснень сторін і свідків у справі, суд доходить до висновку, що між сторонами у справі існує тривалий конфлікт з побутових питань. Самі по собі побутові непорозуміння, не підпадають під визначення «систематичне порушення правил співжиття», що є необхідною підставою для вирішення питання про виселення мешканця на підставі статті 116 ЖК України.

Крім того, частинами 1, 4 ст. 156 ЖК України встановлено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, зокрема один з подружжя власника, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Таким чином, відповідач має законне право користуватися спірною квартирою, оскільки є членом сімї позивача (рідним сином) та вселився до спірної квартири у встановленому законом порядку за згодою позивача.

За таких обставин, вважати, що саме з боку ОСОБА_2 систематично порушуються правила співжиття, суд достатніх підстав не має.

Зважаючи на те, що відповідач використовує спірну квартиру за призначенням (проживає в ній), утримує її в належному стані, правила співжиття не порушує, будь-які заходи попередження чи громадського впливу до нього не застосовувались, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем чинення йому перешкод у користуванні житлом та систематичного порушення правил співжиття, яке б зумовлювало неможливість спільного проживання в одній квартирі, що свідчить про безпідставність даного позову і зумовлює необхідність відмови у його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 15, 30, 60, 62, 212 - 215 ЦПК України, ст. ст. 157, 116 ЖК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: