АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/3494/2013 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
Категорія: 5 Доповідач: Базіль Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 04 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Базіль Л.В.,

суддів: Прокопчук Л.П. , Полікарпової О.М.

при секретарі Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, управління комунальної власності Херсонської міської ради про визнання приватизаційного свідоцтва та договору дарування недійсними, визнання права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2012 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду із зазначеним позовом.

Вимоги обґрунтовані тим, що 13.02.2012 року рішенням апеляційного суду Херсонської області скасовано рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 19 липня 2011 року згідно якого за ОСОБА_3 було визнано право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, зобовязано виконавчий комітет Херсонської обласної ради укласти з нею договір найму жилого приміщення вказаної квартири, зобовязано сектор ГІРФО Комсомольського РВ ХМВ УМВС України в Херсонській області здійснити постановку ОСОБА_3 на реєстраційний облік за вказаною квартирою та ухвалено нове рішення, яким відмовлено їй в задоволенні цих вимог.

Під час дії вищевказаного рішення, 05.12.2011 року ОСОБА_3 отримала приватизаційне свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2, а 09.12.2011 року подарувала за нотаріально посвідченим договором дарування вказану квартиру ОСОБА_4.

Позивачі вважають, що їх житлові права порушені, оскільки вони вселилися в зазначену квартиру зі згоди наймача, ОСОБА_9 як члени сімї та проживали там постійно.

Просили суд з урахуванням уточнених позовних вимог визнати приватизаційне свідоцтво про право власності від 05.12.2011 року на квартиру АДРЕСА_2, видане управлінням комунальної власності Херсонської міської ради на імя ОСОБА_3 та договір дарування вказаної квартири від 09.12.2011 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсними. Визнати за ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8 право користування житловим приміщенням в квартирі №106, розташованої по вул. Димитрова 26 у м. Херсоні.

Рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 21 серпня 2013 року позовні вимоги задоволені.

Визнано приватизаційне свідоцтво про право власності від 05.12.2011 року на квартиру № 106 будинку №26, що по вул. Димитрова у м. Херсоні, видане управлінням комунальної власності Херсонської міської ради на імя ОСОБА_3 недійсним.

Визнано договір дарування від 09.12.2011 року квартири №106, що у будинку №26 по вулиці Димитрова в м. Херсоні, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним.

Визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 право користування житловим приміщенням квартири №106, що за адресою м. Херсон вул. Димитрова 26.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_3, ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема зазначалося, що судом не взято до уваги, що квартира №106 за адресою м. Херсон вул. Димитрова 26 до 15.11.2011 року мала статус службового житла та належала Херсонській міській територіальній громаді, а тому у позивачів не було правових підстав визначених постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 року № 37 „Про службові жилі приміщення на заселення до службової квартири.

ОСОБА_5, який не приймав участі в справі, проте вважає, що суд вирішив питання про його права та обовязки як нового власника квартири, не погоджуючись з рішенням суду, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_10, який діє від імені ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в письмових запереченнях доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не визнав, просив скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, представника ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід відхилити з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 19.07.2011 року за ОСОБА_3 було визнано право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_3, зобовязано виконавчий комітет Херсонської обласної ради укласти з нею договір найму вказаної квартири, зобовязано сектор ГІРФО Комсомольського РА ХМВ УМВС України в Херсонській області здійснити постановку ОСОБА_3 на реєстраційний облік за вказаною адресою.

Розпорядженням начальника управління комунальної власності від 05.12.2011 року №301 було задоволено прохання наймача ОСОБА_3 про приватизацію квартири АДРЕСА_4 та видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру.

09.12.2011 року за нотаріально посвідченим договором дарування ОСОБА_3 подарувала квартиру АДРЕСА_5 ОСОБА_11.

Із рішення апеляційного суду Херсонської області від 13 лютого 2012 року слідує, що рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 19.07.2011 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_3Ю, відмовлено у праві користування квартирою №106 в будинку №26 по вул. Димитрова у м. Херсоні та в зобовязанні виконавчого комітету Херсонської міської ради укласти з нею договір найму жилого приміщення вказаної квартири та в зобовязанні сектора ГІРФО Комсомольського РВ ХМВ УМВС України в Херсонській області здійснити постановку позивача на реєстраційний облік за вказаною адресою. Цим же рішенням допитом свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 сусідів померлого ОСОБА_14 встановлено, що в спірній квартирі з 1997 року по день смерті ОСОБА_14 проживало подружжя ОСОБА_14 та ОСОБА_6 з дітьми. На даний час в квартирі проживає ОСОБА_6 Позивач ОСОБА_3 в даній квартирі не проживала.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду приватизація передбачає передачу у приватну власність громадян державного чи кооперативного житла, яке перебуває у віддані органів місцевого самоврядування або державних підприємств чи установ та використовується громадянами на умовах найму.

За положеннями ст.317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 разом з дітьми вселилася до спірної квартири як член сімї наймача, ОСОБА_9, і набула права користування нею, іншого житла не має; приватизаційне свідоцтво про право власності від 05.12.2011 року на вказану квартиру, видане управлінням комунальної власності Херсонської міської ради на імя ОСОБА_3 є недійсним, оскільки приватизація квартири здійснена без законних на те підстав; договір дарування спірної квартир від 09.12.2011 року укладений з порушенням вимог, встановлених ч.1-3, ч.5,6 ст.203 ЦК України, а тому є недійсним.

Висновки суду відповідають установленим обставинам та вимогам матеріального й процесуального права.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому до уваги колегією суддів не приймаються.

Доводи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про те, що позивачі вселилися в квартиру без правовстановлюючих документів, без отримання дозволу власника міської територіальної громади на таке вселення до уваги колегією суддів не приймається, оскільки відповідно до п.27 положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37 передбачено, що наймач службового жилого приміщення вправі проживати в ньому разом з членами своєї сім'ї.

Наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним службове жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України розяснено, що відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Із матеріалів справи слідує, що наймачем спірної квартири був ОСОБА_9 з 1986 року по день смерті, яка настала 20.10.1997 року.

З жовтня 1997 року до 15.09.2010 рік в квартирі був зареєстрований син наймача ОСОБА_14, який вселився до квартири разом зі своєю сімєю ОСОБА_6 та дітьми, ОСОБА_8, ОСОБА_7

Та обставина, що між ОСОБА_14 та ОСОБА_6 24.10.1997 року був розірваний шлюб не впливає на правомірність вселення ОСОБА_6 до спірної квартири, оскільки подружжя фактично продовжували спільно проживати та вести спільне господарство, що підтверджено показами свідків.

За таких обставин позбавлені правового значення і посилання апелянтів на положення ст.11 постанови Ради Міністрів Української РСР №37, відповідно до якої не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за 9 років, крім подружжя, оскільки позивачі та син наймача ОСОБА_14 були однією сімєю та членами сімї наймача ОСОБА_9

Відповідно до ст. ст. 64, 65 Житлового кодексу України (далі ЖК України) члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Доводи ОСОБА_5 про те, що рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 19.07.2011 року, яким було визнано право ОСОБА_3 на користування квартирою №106 по вул. Димитрова 26 в м. Херсоні та зобовязано виконавчий комітет Херсонської обласної ради укласти з нею договір найму жилого приміщення вказаної квартири на момент приватизації спірної квартири було чинним, не має правового значення, оскільки наслідком скасування незаконного рішення суду є припинення всіх прав і обовязків, які виникли на підставі такого рішення.

Доводи ОСОБА_5 про те, що суд не встановив обставин проживання та законного заселення ОСОБА_8 до спірної квартири не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_8 народився 16.11.1993 року, на час заселення до квартири 1997 рік був малолітньою дитиною, а тому місцем його проживання відповідно до ст.29 ЦК України є місце проживання його батьків, тобто квартира АДРЕСА_6.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_15, яка діє від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: