Справа № 464/5134/13 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/6048/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участі секретаря: Мариняк О.І.

та участю ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 16 липня 2013 року у справі за поданням державного виконавця відділу державного примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у львівській області про визначення частки боржника в спільному майні,-

встановила:

Оскаржуваною ухвалою подання державного виконавця задоволено.

Визначено частку боржника ОСОБА_6 в розмірі 1/2 у праві спільної сумісної власності на 2/4 квартири АДРЕСА_1, яка належить йому спільно із неповнолітнім ОСОБА_7, що становить 1/4 квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_6

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що ухвала суду є необґрунтована та незаконною, такою, що неповно відображає обставини справи. Вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального права. Крім того, зазначає, що суд не досліджував той факт, що при визначенні розміру часток належних кожному із співвласників у спільній сумісній власності, пріоритетне значення має домовленість між співвласниками щодо розміру цих часток.

В матеріалах справи знаходиться спільна заява ОСОБА_6 та ОСОБА_8, яка діє як законний представник ОСОБА_7, про наявність між ними домовленостей щодо розміру належних їм часток.

Відповідно до зазначеної домовленості визначено частки співвласників у квартирі АДРЕСА_2 у наступних розмірах: частка ОСОБА_6 становить 1/8 квартири, а частка ОСОБА_7 становить 3/8 квартири.

Визначення часток у вище зазначених розмірах зумовлено забезпеченням інтересів неповнолітнього ОСОБА_7, який є інвалідом дитинства. Відповідні документи, що підтверджують цей статус, знаходяться в матеріалах справи.

Проте, судом не взято до уваги наявність вище вказаної домовленості між співвласниками щодо розміру належних їм часток.

Апелянт просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою визнати, що частка ОСОБА_6 становить 1/8 квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_5, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець звернувся до суду з поданням в якому просив визначити частку боржника ОСОБА_9 в спільному майні - 2/4 квартири АДРЕСА_3, що належить на праві спільної сумісної власності боржнику та ОСОБА_7 В обгрунтування подання посилався на те, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 2-316/11, виданого Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_10 159 985 доларів США. Згідно отриманої інформації боржник є співвласником 2/4 квартири АДРЕСА_4, яка на праві спільної сумісної власності належить також неповнолітньому ОСОБА_7 Враховуючи відсутність іншого майна на яке було б можливо звернути стягнення просив виділити частку боржника у спільному майні для подальшого звернення на неї стягнення та виконання рішення суду .

Встановлено, що 07.07.2011р. Сихівським районним судом м.Львова видано виконавчий лист №2-316/11 про стягнення з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_10 159 985 доларів США, що становить 1270 280 грн. 90 коп. боргу за договором позики, який предявлено до виконання.

Судом встановлено, що боржнику ОСОБА_6 спільно із неповнолітнім ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належить 2/4 квартири АДРЕСА_5, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Враховуючи вищезазначене, а також невиконання боржником рішення суду, відсутність іншого майна на яке можна було б звернути стягнення, суд прийшов до вірного до висновку про необхідність визначення частки в спільному майні боржника - 2/4 квартири АДРЕСА_3.

При цьому суд не прийняв до уваги покликання представника боржника на існування домовленості співвласників майна щодо розміру їх часток у спільній власності, з огляду на положення ч.4 ст.372 Цивільного кодексу України, що про таку домовленість укладається договір у письмовій формі, який підлягає нотаріальному посвідченню і вказав, що з огляду на те, що при досягненні домовленості співвласників щодо їх часток у спільній власності вказані вимоги законодавства не дотримані такий правочин в силу ч. 1 ст.220 Цивільного кодексу України є нікчемним та згідно ст. 216 цього ж Кодексу не створює юридичних наслідків.

Представник апелянта ОСОБА_4 в засіданні судової колегії підтвердив, що вказана ухвалу вчинена в усній формі.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду також із врахуванням того, що частка 1/8 квартири ОСОБА_6 та частка 3/8 квартири ОСОБА_7 не зареєстровані в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

З цих підстав не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом не враховано, що в матеріалах справи знаходиться спільна заява ОСОБА_6 та ОСОБА_8, яка діє як законний представник ОСОБА_7, про наявність між ними домовленостей щодо розміру належних їм часток і частка ОСОБА_6 становить 1/8 квартири, частка ОСОБА_7 становить 3/8 квартири.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його ухвали немає.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Керуючись ч.2 п.1 ст.307, ч.1 п.1 ст.312, ч.1 п.4 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 16 липня 2013 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_3