Справа № 203/6150/2012 Провадження № 22-ц/772/923/2013Головуючий в суді першої інстанції:Васильєва І.В.
Категорія: 27Доповідач: Іващук В. А.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2013 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретаріОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2013 року,

у с т а н о в и л а :

у листопаді 2012 року ОСОБА_5 звернувся в суд із зазначеним позовом до ОСОБА_7 посилаючись на те, що 5 лютого 2012 року був усно укладений договір позики відповідно до якого він передав відповідачу кошти в сумі 5385 грн. 76 коп. строком до 5 травня 2012 року з нарахуванням відсотків, в разі неповернення в строк суми боргу. Оскільки відповідач не повертає борг, позивач просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь 5385 грн. 75 коп. боргу, відсотки по основному боргу, а всього 5789 грн. 69 коп.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2013 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідач та її представник заперечували доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.

У відповідності до положень статті 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Відмовляючи ОСОБА_5 у позові про стягнення боргу за договором позики, суд правильно виходив із встановлених обставин про те, що договору позики між сторонами у справі не укладалось, а тому відсутні правові для стягнення за положеннями статті 1046 ЦК України на користь позивача 5385 грн. 76 коп. боргу, який виник внаслідок іншого цивільно-правового зобовязання.

Відповідно до правил статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами у справі, що договору позики грошей у сумі 5385 грн. 76 коп. фактично не було, оскільки встановлено, що 5 лютого 2012 року ОСОБА_7 видала ОСОБА_5 розписку про те, що заборгувала йому 5385 грн. 76 коп. і вказану розписку вона видала у звязку з виконанням нею трудових обовязків та допущеною недостачею грошей в належному позивачеві магазині (а.с.4).

Отже, за таких обставин договору позики між сторонами не укладено, а між сторонами виникли інші правовідносини, тому підстав для задоволення вимог про стягнення боргу за договором позики немає.

Доводів про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які дають підстави для скасування чи зміни судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що суду слід було застосувати до встановлених правовідносин загальну норму зобовязального права, а саме статтю 509 ЦК України про зобовязання та стягнути з відповідача борг за договором позики, не ґрунтуються на положеннях закону.

Заявляючи свої вимоги про стягнення з ОСОБА_6 боргу за договором позики позивач обґрунтовував свої вимоги обставинами (відповідним фактом) про те, що між ним та ОСОБА_6 усно укладено договір позики, який підтверджується виданою боржником розпискою.

У відповідності до положень частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається із матеріалів справи позивач не довів наявність зазначених ним фактів (обставин), з якими він повязує порушення його прав, а саме наявність укладеного між ним та ОСОБА_6 договору позики грошей.

Обравши на власний розсуд спосіб цивільного захисту свого права у вигляді стягнення з відповідача боргу за договором позики грошей, позивач визначився із своїм процесуальним правом, а тому, відповідно до положень частин 1 та 2 статті 11 ЦПК України про розгляд справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, а також про розпорядження своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд правильно вирішив цей спір відмовивши у задоволенні позову.

Оскаржуване рішення суду є правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2013 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ ОСОБА_1

/підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

З оригіналом вірно: