РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ КРАЇНИ

23 січня 2013 року місто Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., при секретарі Соловйовій А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за несвоєчасну сплату аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру заборгованості по аліментам,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за несвоєчасну сплату аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2007 року стягнуто із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1000 грн., починаючи з 16.05.2006 року і до досягнення дитиною повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_3 року їх доньці виповнилось 18 років, але згідно довідки Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ борг відповідача по сплаті аліментів станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 року складає 60 050 грн. Протягом тривалого часу відповідач ухилявся від покладених на нього зобов'язань по сплаті аліментів, платежі були нерегулярні та в значно меншому розмірі, ніж визначено рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2007 року -від 50 до 300 грн., що на думку позивача, є підставою для стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості по аліментам в розмірі 60 050 грн. та неустойку (пеню за несвоєчасну сплату аліментів, встановлених рішенням суду в розмірі 18 653 грн., а всього 78 703 грн.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру заборгованості по аліментам.

В обґрунтування позову зазначав, що він не ухилявся від сплати аліментів, призначених рішенням суду, а сплачував їх у меншому розмірі, як дозволяло йому його матеріальне забезпечення. На його утриманні також перебуває неповнолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Він неодноразово звертався до судів із заявами про зміну розміру аліментів, зімну порядку та способу виконання судового рішення, що свідчить про намагання виконувати рішення суду про стягнення аліментів. Крім того, виконання зобов'язань ОСОБА_2 були ускладнені тяжкою хворобою яку він переніс, що підтверджується випискою з амбулаторної картки від 27.07.2012 року.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд на підставі ст. 197 СК України частково звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами на суму 10000 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2012 року зустрічний позов об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

У судових засіданнях, проведених у цій справі, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позові, проти задоволення зустрічних позовних про зменшення розміру заборгованості по аліментам заперечували, посилаючись на те, що в той період коли відповідач зобов'язаний був на підставі рішення суду сплачувати аліменти, але сплачував їх у меншому розмірі, він придбав автомобіль, захворювання, на яке посилається відповідач, як на підставу для часткового звільнення від сплати аліментів, виникло вже після того, як закінчився строк для сплати аліментів за рішенням суду. Декларації про доходи, надані відповідачем, на підтвердження його доводів щодо відсутності вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не є належними доказами того, що відповідач знаходився у тяжкому матеріальному стані, оскільки приватні підприємці самі декларують свій дохід.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечували, посилаючись на те, що неустойка виникла не з вини ОСОБА_2, оскільки він через невеликий дохід не мав змоги сплачувати аліменти в розмірі, встановленому в рішенні суду, декілька разів вживав заходи щодо виконання рішення суду шляхом подання заяв про зміну порядку та способу виконання рішення суду. На зустрічному позові про зменшення розміру заборгованості по аліментам наполягали в повному обсязі та просили його задовольнити посилаючись на те, що ОСОБА_2 тяжко хворіє, що підтверджується відповідними медичними документами. Крім того, зазначав, що він після досягнення дитиною повноліття сплачував аліменти, що не враховано ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом, у зв'язку з чим заборгованість по аліментам є меншою.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 необхідно відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 1993 року проживали однією сім'єю, а з 18.12.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2007 року, яке набрало законної сили, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно у розмірі 1000 грн. починаючи з 16.05.2006 року до досягнення дитиною повноліття.

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 року, час досягнення ОСОБА_3 повноліття, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становила 73 599 грн. 99 коп., проте станом на час ухвалення рішення заборгованість по сплаті аліментів зменшилась за рахунок оплачених після досягнення дитиною 18 років аліментів до 57 282 грн. 99 коп., що підтверджується довідкою старшого державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ від 21.01.2013 року.

Заявлення позивачем суми заборгованості по аліментам у більшому розмірі, ніж зазначено у довідці державного виконавця про розмір заборгованості, наявність заперечень ОСОБА_2 щодо суми заборгованості по аліментам визначеної у позові, а також наявність зустрічного позову про зменшення розміру заборгованості по аліментам, на думку суду свідчить про те, що між сторонами існує спір щодо суми заборгованості по несплаченим аліментам.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру заборгованості по аліментам, ОСОБА_2 посилався на тяжку хворобу, у зв'язку з чим просив суд зменшити розмір заборгованості по аліментам на 10 000 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, заборгованість по аліментам виникла у ОСОБА_2 внаслідок несплати ним протягом більше двох років (з травня 2006 року по серпень 2008 року) жодного з платежів, які були призначені рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2007 року, та щомісячної сплати аліментів не в повному обсязі з серпня 2008 року до досягнення донькою повноліття.

З медичних довідок, наданих суду в обґрунтування зустрічних позовних вимог вбачається, що ОСОБА_2 захворів у зв'язку з чим потребував медичної допомоги вже у 2012 році. Зокрема, як зазначено у виписці з амбулаторної карти, ОСОБА_2 з 24.02.1012 року по 03.04.2012 року знаходився на амбулаторному лікуванні, з 29.02.2012 року по 12.03.2012 року знаходився на стаціонарному лікуванні.

Інші медичні довідки взагалі свідчать про те, що ОСОБА_2 звертався до медичних установ вже у вересні 2012 року, тобто після того, як закінчився строк сплати аліментів, у зв'язку з досягненням ІНФОРМАЦІЯ_3 року донькою повноліття.

Зазначені вище обставини свідчать, що заборгованість позивача за зустрічним позовом по сплаті аліментів виникла не у зв'язку з тяжкою хворобою платника аліментів, а тому підстав для зменшення її розміру на підставі ч. 2 ст. 197 СК України, суд не вбачає.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про зменшення розміру заборгованості по аліментам є безпідставними та необґрунтованими, а вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково, в сумі 57 282 грн. 99 коп., як визначено у довідці старшого державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ від 21.01.2013 року, та не спростовано сторонами належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки згідно з положеннями СК аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до суми заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості.

Як роз'яснено в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Згідно розрахунку пені ОСОБА_1, який здійснено у відповідності до вимог ст. 196 СК України, сума неустойки (пені) по аліментам за період з 16 травня 2006 року по 01 липня 2012 року становить 18 653 грн.

Ні в запереченнях на позовну заяву про стягнення неустойки по сплаті аліментів, ні в судовому засіданні відповідачем та його представником не оспорювалась сума нарахованої ОСОБА_1 пені.

Заперечуючи проти позовних вимог про стягнення суми пені відповідач посилався на те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, проте зазначені доводи ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження при розгляді цієї справи.

Так, відповідач посилався на те, що він не мав змоги сплачувати аліменти в розмірі, який було призначено судом, через отримання незначних доходів, який в середньому на місяць складав 379 грн. 42 коп., на підтвердження чого надав суду податкові декларації.

Проте, відповідач, знаючи що на підставі рішення суду він зобов'язаний оплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. щомісяця, не вживав ніяких заходів щодо покращення свого матеріального стану, більш того в судовому засіданні пояснював, що його влаштовує дохід у такому розмірі.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 у період, коли на підставі рішення він зобов'язаний був сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, проте або взагалі не сплачував, або сплачував у значно меншому розмірі, придбав у власність автомобіль CHEVROLET AVEO TC58U, 2007 року випуску, який було зареєстровано за ним у органах ДАІ у лютому 2008 року.

Суд критично відноситься до пояснень ОСОБА_2, що зазначений автомобіль було придбано ним за кошти, які він отримав у позику у свого батька ОСОБА_7 в сумі 100 000 грн., оскільки надана відповідачем на підтвердження даного факту розписка від 27.12.2007 року не є належним доказом оформлення між близькими родичами договору позики.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він намагався виконати рішення суду про стягнення аліментів за відсутності коштів шляхом переоформлення на ім'я доньки права власності на частину квартири, яка йому належала, у зв'язку з чим звертався до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення, на думку суду, також не свідчить про відсутність вини платника аліментів у виникненні заборгованості по їх сплаті, оскільки рішенням суду було стягнуто аліменти саме у грошовому еквіваленті, а як встановлено судом відповідач і не намагався вжити заходів щодо виконання рішення суду в частині сплати аліментів у призначеній судом сумі, доказів неможливості отримувати дохід у більшому розмірі, ніж він отримував, ОСОБА_2 суду не надав.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення зі ОСОБА_2 неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів законними та обґрунтованими.

Крім того, на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України зі ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 % від задоволеної суми позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за несвоєчасну сплату аліментів -задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментам в сумі 57 282 (п'ятдесят сім тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 99 коп. та неустойку за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 18 653 (вісімнадцять тисяч шістсот п'ятдесят три) грн., а всього 75 939 (сімдесят п'ять тисяч дев'ятсот тридцять дев'ять) грн. 99 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру заборгованості по аліментам -залишити без задоволення.

Стягнути зі ОСОБА_2 судовий збір в сумі 759 грн. 40 коп. на користь держави.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: К.В. Гашук