Справа № 2 581 /13 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 березня 2013 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх представника ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності. Позивач вказував на те, що він з моменту народження, а саме з 1960 року зареєстрований та постійно проживає у будинку по вул.Зеленій,24/1 у м.Миколаєві. Вказаний будинок належав на праві власності його батькам: матері ОСОБА_6 та батьку ОСОБА_7. У 1968 році батьки розірвали шлюб та у судовому порядку розділили майно. Згідно рішення народного суду Заводського району м.Миколаєва від 6 вересня 1968 року спірний житловий будинок було розділено на частки: матері ОСОБА_6 виділено у власність 48/100 часток будинку, батькові ОСОБА_7 52/100. Після смерті матері спадщину у вигляді 48/100 частин житлового будинку прийняла його сестра ОСОБА_5 Він в свою чергу весь час проживав і утримував іншу половину будинку, що належала батькові. 13 вересня 1989 року батько помер. Після його смерті він продовжував проживати і користуватися частиною будинку. За час свого проживання він за власні кошти здійснив заміну газопроводу, провів установку газового лічильника, замінив систему опалення, здійснив підвід водопостачання, установку лічильника води, проводив поточні ремонти будинку, сплачував комунальні послуги, робив інші поліпшення в будинку.

Співвласниками цієї частини спірного житлового будинку на теперішній час є відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як спадкоємці. Останні не визнають його право на спірну частину будинку.

Посилаючись на те, що проведений ним ремонт будинку збільшив ринкову вартість 52/100 часток будинку, що належали його батьку, у декілька разів, просив суд визнати його співвласником 52/100 часток будинку.

В судовому засіданні позивач підтримав свій позов. Просив про його задоволення. Відповідачі та їх представник позов не визнали. Просили в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, відповідачів, їх представника, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням народного суду Заводського району м.Миколаєва від 06.09.1968 року проведено реальний поділ житлового будинку по вул..Зеленій,24 в м.Миколаєві. Батьку позивача ОСОБА_7 у власність виділено 52/100 частини вказаного житлового будинку. Матері ОСОБА_6І 48/100 часток. При житті ОСОБА_7 склав заповіт, яким спірну частину житлового будинку заповідав своїй доньці ОСОБА_8 18 вересня 1989 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті спадщину прийняли та оформили його доньки: ОСОБА_8 спадкоємець за заповітом, яка 4 квітня 1990 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 260/600 часток житлового будинку та ОСОБА_9, як спадкоємець обовязкової частки у спадщині, яка 4 квітня 1990 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 52/600 частки будинку.

1 листопада 1995 року померла ОСОБА_9 Її спадкоємцем є відповідачка у справі ОСОБА_2, якій 08.06.2011 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 52/600 частини житлового будинку по вул..Зеленій,24 в м.Миколаєві.

2 лютого 2008 року померла ОСОБА_8 Спадкоємцем останньої є її син відповідач у справі ОСОБА_3 26 квітня 2011 року відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 260/600 часток житлового будинку по вул..Зеленій,24 в м.Миколаєві.

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок по вул..Зеленій,24 у м.Миколаєві на теперішній час його співвласниками є: відповідач ОСОБА_3, якому належить 260/600 часток, ОСОБА_2, якій належить на праві власності 52/600 частки будинку та третя особа у справі ОСОБА_5, якій належить 48/100 часток будинку.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В той же час таких підстав для набуття права власності (спільної сумісної власності) на чуже нерухоме майно як його поліпшення іншою особою законом не передбачено.

До того ж у силу положень ст.ст.322, 357 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю співвласника, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Як слідує з матеріалів справи позивач ніколи не був власником (співвласником) спірного майна, поліпшення в будинку після смерті батька проводив на власний розсуд без згоди і відома як спадкоємців померлого батька так і теперішніх його співвласників.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності є безпідставним, а відтак задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська