АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 444/6914/12 22-ц/774/1654/К/13
Справа № 444/6914/12 Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження 22ц/774/1654/К/13 Черкасенко Т.Г.
Категорія - 37 (4) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Савіної Г.О., Грищенко Н.М.

при секретарі: Кузьміній Н.В.

за участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрально - Міського районного суду м.Кривого Рогу від 07 травня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа-ОСОБА_5, про встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно ,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно. Уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції ОСОБА_2 просила суд встановити факт родинних відносин, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 та померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 є рідними братами між собою по материнській лінії споріднення, визнати заповіт, складений 24 квітня 2009 року та посвідчений секретарем Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, зареєстрований в реєстрі за № 06 на ім*я ОСОБА_4 - недійсним, визнати за позивачем право власності на спадкове майно, тобто на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,25 га та 1,50 га, що розташовані на території с. Михайлівка Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, що належали ОСОБА_8

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер рідний брат її чоловіка по матері, ОСОБА_8, який за життя проживав в с. Михайлівка Казанківського району Миколаївської області. Проте, документи на підтвердження того, що вказані особи - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є рідними братами по лінії матері, не збереглися.

Покійний брат ОСОБА_8 був самотньою людиною, за життя з дружиною розлучився, дітей не мав, тобто спадкоємців першої черги за законом після його смерті немає.

Мати померлого чоловіка позивача ОСОБА_7 та його брата ОСОБА_8 - ОСОБА_9, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Після її смерті відкрилася спадщину на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.

В нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_7 не звертався, тому що він постійно мешкав з матір'ю, був зареєстрований у домоволодінні, тобто в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України, він вважався таким, що прийняв спадщину.

Покійний брат померлого чоловіка позивача - ОСОБА_8 в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_9

Бажаючи оформити спадщину на своє ім'я, покійний чоловік позивача ОСОБА_7 звертався до першої криворізької нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, але нотаріус вимагала від нього надання доказу родинних відносин його з покійним братом ОСОБА_8, якого він так і не надав. У зв'язку з чим, не зміг прийняти спадщину. Встановлення факту родинних відносин між померлими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потрібно позивачу ОСОБА_2 для отримання спадщини після смерті свого чоловіка.

Заповіт, складений померлим ОСОБА_8, позивач просила визнати недійсним, оскільки його було складено у період хвороби спадкодавця та з порушенням вимог, встановлених законом.

Рішенням Центрально - Міського районного суду м.Кривого Рогу від 07 травня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про задоволення її позовних вимог.

Зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловіку позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7, як інваліду другої групи, належить обов'язкова частина спадщини після смерті рідного брата ОСОБА_8 Крім того, судом необґрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні клопотань позивача про витребування документів зі зразками підпису померлого ОСОБА_8, про призначення судової - почеркознавчої та судової - психіатричної експертиз, а також у повторному допиті третьої особи - секретаря сільради Гончаренко С.М., яка посвідчувала спірний заповіт. Також суд першої інстанції не дав належної оцінки поясненням свідків.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що згідно свідоцтва про шлюб позивач ОСОБА_2 з 25 серпня 1979 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після його смерті із заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк до першої криворізької державної нотаріальної контори звернулась його дружина - позивач по справі ОСОБА_11. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося, заповіт від імені ОСОБА_7 нотаріальною конторою не посвідчувався.

Згідно свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла матір чоловіка позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_9.

Мати померлого чоловіка позивача ОСОБА_9 з 24 липня 1952 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.8).

Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння ОСОБА_12 за життя був власником 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.14).

Проте, після його смерті до першої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що вбачається з листа Криворізької філії державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області № 205/01-21 від 10.03.2013 року ( а.с.111).

Після смерті ОСОБА_9 з заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої та брат чоловіка позивача ОСОБА_8. Син померлої та чоловік позивача ОСОБА_7 прийняв спадщину в силу ст.1268 ЦК України, так як був зареєстрований за однією адресою разом з померлою. Проте, свідоцтво про право на спадщину не видавалась, заповіт від імені ОСОБА_9 нотаріальною конторою не посвідчувався.

ОСОБА_8 був власником земельної ділянки площею 0,25 гектара, яка розташована в АДРЕСА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю (а.с.47) та земельної ділянки площею 1,50 гектара, яка розташована в межах території Михайлівської сільської Ради Казанківського району Миколаївської області на підставі Державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 48).

24 квітня 2009 року ОСОБА_8 склав заповіт, відповідно до якого усе його майно, що буде належати йому, де б воно не знаходилось і з чого не складалося, також все те, на що він за законом буде мати право, заповідає відповідачу ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.72).

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним заповіту, складеного 24.04.2009 року братом її покійного чоловіка ОСОБА_8, та про визнання права власності на спадкове майно, ОСОБА_2 посилалася на те, що вона позбавлена можливості прийняти спадщину після смерті свого покійного чоловіка ОСОБА_7, оскільки відсутні документи на підтвердження факту родинних відносин її покійного чоловіка ОСОБА_7 з померлим братом ОСОБА_8 Заповіт ОСОБА_8 було складено у період його хвороби та з порушенням вимог, встановлених законом. Позивач ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на спадкове майно з тих підстав, що іншим чином не має змоги прийняти спадщину після смерті свого покійного чоловіка ОСОБА_7

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду доказів відмови нотаріусом у видачі їй свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_7 Оспорюваний заповіт складено з дотриманням вимог законодавства та відсутності правових підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду першої інстанції ухвалено без дотримання вимог зазначених норм закону.

Частиною 1 статті 256 ЦПК України передбачено факти, які можливо встановити в судовому порядку, зокрема, встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995року, суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 просила встановити факт родинних відносин між її покійним чоловіком ОСОБА_7 та його покійним рідним братом по матері ОСОБА_8

Встановлення зазначеного факту необхідно позивачу для прийняття нею спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_7

Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Пунктом 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Згідно відповіді першої криворізької державної нотаріальної контори, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_7, однак не надала суду постанову нотаріуса про відмову їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав недоведеності факту родинних відносин між її померлим чоловіком ОСОБА_7 та його покійним братом ОСОБА_8

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин між її покійним чоловіком ОСОБА_7 та його покійним рідним братом ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з вищенаведених підстав.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Частиною 1 ст.1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2009 року покійний брат померлого чоловіка позивача ОСОБА_8 склав заповіт, відповідно до якого усе його майно, що буде належати йому, де б воно не знаходилось і з чого не складалося, також все те, на що він за законом буде мати право, заповідає ОСОБА_4.

Згідно відповіді першої криворізької державної нотаріальної контори, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини померлий чоловік позивача ОСОБА_7 не звертався, спадщину не прийняв. Свого волевиявлення щодо прийняття спадщини після померлого ОСОБА_8 його брат та чоловік позивача ОСОБА_7 не виказав.

Відповідально до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Положеннями статей 1261-1265 ЦК України передбачено черговість спадкоємців за законом.

Як вбачається із аналізу зазначених норм закону, позивач ОСОБА_2 не є спадкоємцем за законом чи заповітом після смерті брата її покійного чоловіка ОСОБА_8, нею не надано доказів на підтвердження того, що відповідачем ОСОБА_4 порушено її право на прийняття спадщини після смерті брата її покійного чоловіка.

У зв'язку з чим, висновок суду щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним зроблений з порушенням вимог норм матеріального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваним заповітом права позивача ОСОБА_2 не порушено, у зв'язку з чим, її позов в частині визнання недійсним заповіту не підлягає задоволенню з вищенаведених підстав.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що судом необґрунтовано відмовлено позивачу у витребуванні документів зі зразками підпису померлого ОСОБА_8, про призначення судової - почеркознавчої та судової - психіатричної експертиз, а також у повторному допиті третьої особи - секретаря сільради Гончаренко С.М., яка посвідчувала спірний заповіт, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів з вищенаведених підстав, оскільки не мають правового значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Як вбачається зі спадкової справи, наявної в матеріалах справи, позивач ОСОБА_2 не зверталася до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину та постанова про відмову у видачі свідоцтва нотаріусом не видавалася з підстав ненадання доказів родинних відносин між покійним чоловіком позивача ОСОБА_7 та його померлим братом ОСОБА_8 Натомість, в матеріалах спадкової справи наявна належним чином завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_8, на відсутність якої посилається позивач.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно після смерті її чоловіка ОСОБА_7 на належну йому частку.

Доводи апеляційної скарги про те, що чоловіку позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7, як інваліду другої групи, належить обов'язкова частина спадщини після смерті рідного брата ОСОБА_8, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суперечать вимогам ст.1241 ЦК України, згідно положень якої спадкоємці першої черги спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом, в той час, як брат покійного ОСОБА_8 - ОСОБА_7 - є спадкоємцем другої черги.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, рішення суду першої інстанції, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на підставі п.4ч.1ст.309 ЦПК України, скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307,ст.309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрально - Міського районного суду м.Кривого Рогу від 07 травня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин, визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді