Справа № 1716/4294/2012
Номер провадження 2/570/349/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі Захарук Г.Л.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки, адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівному

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення неправомірних дій та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У звязку з тим, що він відповідно до договору дарування від 15 листопада 1994 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями № 34 по вулиці Тихій (колишня вул.Дзержинського) в с.Бронники Рівненського району, зареєстрував в КП РОБТІ своє право власності на цей будинок, по сусідські з ним проживає сімя відповідачки, дворова вбиральня в них знаходиться в безпосередній близькості від межі його земельної ділянки, від неї ідуть неприємні запахи, крім того 06.07.2012 року він виявив, що впритул до його паркану, на земельній ділянці позивачки у великій кількості знаходяться відходи життєдіяльності людини (фекалії) та інші засоби особистої гігієни, брудний туалетний папір валявся по його подвірю, вважає, що сусіди умисно справляли свої природні потреби в безпосередній близькості до його земельної ділянки, на його зауваження відповідачка і члени її сімї не реагують, навпаки вчиняють з ним сварки, обзивають його і членів сімї, вважаючи дії відповідачки протизаконними, позивач звернувся з позовом до суду і просить зобовязати відповідачку перенести належну їй дворову вбиральню в місце на своїй присадибній ділянці, що відповідає вимогам державних будівельних норм, стягнути з неї моральну шкоду в сумі 20000 гривень і судові витрати.

В суді позивач ОСОБА_1 позов підтримав, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснив, що він проживає в м.Рівне, а будинок в с.Бронники використовує як дачу. Однак постійно, впродовж трьох років, відповідачка і члени її сімї, зневажаючи його і членів його сімї, справляються свої природні потреби в безпосередній близькості від його будинку. Відповідно, стоїть неприємний запах, вони не можуть приїжджати на дачу. Неодноразово робив зауваження відповідачці з цього приводу, на певний період їх дії припинялися, а пізніше все знову поновлювалося. Вважає, що сусіди йому це роблять навмисно. Він звертався в санстанцію, де дали висновок, що дворова вбиральня відповідачки встановлена з порушенням норм ДБН, а при дослідженні зразків води з колодязя виявлено загальні коліформи, що не відповідає вимогам ДСанПіну. Діями відповідачки і членів її сімї йому спричиняється моральна шкода, оскільки він вимушений постійно робити їм зауваження, на які відповідачка не реагує, навпаки вчиняє з ним сварки, обзиває його і членів сімї нецензурними словами. Він вимушений був звертатися в Рівненський РВ УМВС України. Несе додаткові витрати. З цих причин вимушений звернутися до суду з даним позовом і просить його задоволити. Після того, як відповідачка надала акт про перенесення нею вбиральні, то позивач зменшив заявлені вимоги і просить стягнути з відповідачки моральну шкоду і судові витрати.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_2, позов і пояснення позивача підтримав. Додаткових пояснень суду не давав.

Відповідачка ОСОБА_5 позов не визнала, подала заперечення на позов і суду пояснила, що їх дворова вбиральня знаходиться за хлівом. На тому місці вона стоїть більше 15 років. Природні потреби вона і члени її сімї справляють у вбиральні, яка постійно чиститься. Ніхто не ходить справляти свої потреби до будинку позивача. Всі його доводи є наклепницькими. Позивач проживає в місті Рівне, зрідка навідується до будинку в с.Бронники, на подвірї розвів бурян, біля будинку чагарники. Вважає, що він сам має привести у порядок своє подвіря, вирубати чагарники. Вона позивача ніколи не чіпає, він сам провокує їх сімю на сварки, тому їй не зрозуміло за що вона має сплачувати йому 20000 гривень. Позивач влітку ходив, щось міряв з якоюсь жінкою, на її запитання, що вони міряють, відповів, що він сам зі всім розбереться. Позивач ніколи ніяких зауважень стосовно вбиральні не предявляв. Пояснила, що на даний час дворову вбиральню вони перенести, надала відповідний акт сільської ради. Вважає вимоги безпідставними, недоведеними і тому просить в позові відмовити.

Представник відповідачки, адвокат ОСОБА_4, позов не визнав, підтримав пояснення відповідачки і заперечення на позов. Вважає, що питання благоустрою села повинні вирішувати в сільській раді. Позивач звернуся до суду за вирішенням дрібязкового конфлікту поміж ним і відповідачкою, який був викликаний неправильною поведінкою самого позивача (06.07.2012 року він обкидав нечистотами малолітніх внуків відповідачки). Його позов не відповідає засадам розумності, які передбачені ст.3 ЦК України. Вимога про стягнення моральної шкоди не містить вказівок на те, в чому ж саме полягає завдана йому моральна шкода. Вважає позов безпідставним, недоведеним належними доказами, а тому просить в його задоволенні відмовити.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він приїздив з позивачем до його будинку і на подвірї дійсно стояв неприємний запах від сусідської вбиральні. Бачив, як відповідачка на своїй земельній ділянці, метрів за 2-3 від будинку позивача, піднімала штани. Знає, що сусіди на зауваження позивача не реагують. Особисто він свого ставлення до позивача в звязку з його конфліктами з сусідами не змінив, відноситься до нього з повагою.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що між позивачем і відповідачкою виникають конфлікти. В минулому році влітку бачив, як позивач стояв з совковою лопатою і між ним і сусідами була сварка стосовно того, що позивач обкидав нечистотами внуків відповідачки. Їх будинки стоять на пагорбі, тому після сильного дощу від його гною пливе гноянка мимо криниці. Він все це прибирає відразу після того, як дощ закінчується. Всі вони беруть воду з однієї криниці, ніяких отруєнь ніколи не було. Ствердив, що на днях відповідачка перенесла дворову вбиральню.

Свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 суду пояснили, що члени їх сімї справляють свої природні потреби у дворовій вбиральні, яка постійно чиститься і ніякого неприємного запаху від неї немає. Позивач постійно, як приїздить в с.Бронники, тероризує їх, провокує на сварки, хоча вони його не чіпають. Свідок ОСОБА_9 пояснив, що один раз позивач сказав, що вбиральня стоїть близько до його будинку, на що він йому відповів, що давай розберемося стосовно того чи правильно стоїть та вбиральня. Більш претензій від позивача не було, а появився позов в суді. На даний час він переніс свою дворову вбиральню на відстань більше 15 метрів від будинку позивача.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що криниця знаходиться в іншій стороні від дворової вбиральні відповідачки. Всі люди пють воду з цієї криниці і ніколи ніяких отруєнь не було. Бачив, що ОСОБА_9 чистили свою дворову вбиральню. Не чув, щоб між сторонами були сварки і ОСОБА_1 ніколи не скаржився йому на відповідачку.

Судом встановлено, що позивач відповідно до договору дарування від 15 листопада 1994 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями № 34 по вулиці Тихій (колишня вул.Дзержинського) в с.Бронники Рівненського району. Він зареєстрував в КП РОБТІ своє право власності на цей будинок. По сусідські з ним по вул.Тихій № 36 проживає сімя відповідачки ОСОБА_3, яка є власником вказаного будинку.

Крім того, встановлено, що відповідно до акту перевірки дотримання санітарного законодавства від 16 липня 2012 року і відповіді ДЗ "Рівненська обласна санітарно-епідеміологічна станція" від 31.07.2012 року № 13 50-1/1-3 було встановлено, що дворова вбиральня ОСОБА_3 розташована на відстані 3,5 м від межі присадибної ділянки ОСОБА_1, відстань до житлового будинку останнього становить 8,4 м, а до криниці - 18,3 м. Ця надвірна вбиральня встановлена з порушенням вимог ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень", ДСП № 173-96 "Санітарні правила забудови населених пунктів" та ДержСанПіну № 145 "Санітарні норми утримання населених пунктів". Під час перевірки було проведено відбір проб води та грунту. При санітарно-хімічному дослідженні води було виявлено, що вода відповідає вимогам ДСанПіну 2.2.4-171-10 "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною". Згідно протоколу санітарно-мікробіологічного дослідження води № 956 від 18.07.2012 року виявлено загальні коліформи, що не відповідає вимогам ДСанПіну 2.2.4-171-10 "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною".

В звязку з предявленням цього позову і вимогами ОСОБА_1, відповідачкою було перенесено дворову вбиральню і перенесено її від межі земельної ділянки позивача на відстань 16 метрів вглибину земельної ділянки ОСОБА_3, що підтверджується відповідним актом від 23.12.2013 року.

Як ствердили сторони в суді, між ними, родичами (двоюрідні брат і сестра), виникають постійні конфлікти, при чому позивач стверджує, що відповідачка обзиває його і його сімю, принижує їх, а відповідачка стверджує, що ініціатором цих конфліктів постійно є саме позивач. Про те, що конфлікт існує між сторонами, ствердили в суді і свідки. Ініціаторами конфліктів є обидві сторони.

Статті 91 і 96 Земельного кодексу України встановлюють обовязок власників земельних ділянок і землекористувачів не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів і дотримуватись правил добросусідства. Стаття 103 ЗК України визначає зміст добросусідства, згідно якої власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи, що відповідачка перенесла добровільно дворову вбиральню, а позивач в звязку з цим відмовився від цієї позовної вимоги, то суд вважає, що на даний час немає підстав вирішувати це питання, тому позов в цій частині до задоволення не підлягає.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то дійсно відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Ні в позовній заяві, ні в поясненнях в суді позивач не зміг вказати, яких моральних страждань він зазнав, в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, не зміг обмотивувати суми моральної шкоди. Спричинення моральної шкоди не підтверджено жодним доказом. А свідки в суді ствердили, що ніяким чином не змінили свого ставлення до позивача, його конфлікт з сусідами не вплинув на його авторитет.

Суд же, відповідно до ст.11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А ст.60 ЦПК України зобовязує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд погоджується з доводами відповідачки і її представника про те, що даний позов заявлено з порушенням таких засад цивільного законодавства як добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України). Даний конфлікт є дрібязковий, який повинен був бути вирішений на рівні самих сторін або ж Бронниківської сільської ради, адже правил добросусідства має дотримуватися не лише відповідачка, а й позивач. Про те, що конфлікт можливо було врегулювати і без суду, свідчить поведінка відповідачки, яка добровільно перенесла дворову вбиральню. Судом же встановлено, що біля будинку позивача росте чагарник, на подвірї посохлі на даний час буряни, тобто він сам неналежно утримує свою присадибну ділянку. Сварки між позивачем і відповідачкою дійсно бувають, але їх ініціаторами є обоє. При таких обставинах суд приходить до переконання, що ні одній із сторін не спричиняється моральна шкода, це є стиль їх життя, а предявивши позов до суду позивач переслідує лише одну мету: стягнення певної суми коштів.

За таких обставин суд вважає, що позов є безпідставним, не доведеним належними доказами, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

В звязку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, не підлягають стягненню і судові витрати.

Керуючись ст.ст.11, 57, 59, 60, 88, 213-215, 223, 294, 295 ЦПК України, ст.ст.3, 13, 16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст.91, 96, 103 Земельного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення неправомірних дій та стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Остапчук Л.В.