АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2013 року м. Дніпропетровськ

05 грудня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Олімпекс-Агро" на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2013 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Олімпекс-Агро" до ОСОБА_6, третя особа - відділ Держземаганства у Магдалинівському районі Дніпропетровської області, про визнання угоди недійсною, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_6 було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано 24.11.2005 року Магдалинівським відділом Дніпропетровської регіональної філії центру державного земельного кадастру; 21 вересня 2010 року сторони зареєстрували додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 24.11.2005 року, відповідно до якої збільшено орендну плату та продовжено строк дії договору до 31.12.2021 року; 12 березня 2012 року між ТОВ АФ «Олімпекс-Агро», в особі ОСОБА_7, та ОСОБА_6 укладено угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки. Позивач зазначає, що ОСОБА_7 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності та не мав права на вчинення будь-яких правочинів від імені позивача; відповідно до рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2012 року, скасовано державну реєстрацію внесення змін до відомостей про юридичну особу щодо призначення генеральним директором ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» ОСОБА_7, відповідно до рішення позачергових загальних зборів учасників ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» від 07 березня 2012 року. Позивач посилається на те, що відсутність у даному випадку вільного волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання цього правочину недійсним. Позивач належним чином виконує свої зобов'язання за договором та не має і не мав наміру достроково припиняти дію договору оренди земельної ділянки. Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати недійсною укладену між сторонами угоду від 12.03.2012 року про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Олімпекс-Агро» посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що земельна ділянка, площею 5,510 га, розміщена на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 057261 від 20 вересня 2002 року, належить ОСОБА_6 на праві приватної власності (а. с. 55).

Між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано 24.11.2005 року Магдалинівським відділом Дніпропетровської регіональної філії центру державного земельного кадастру (а. с. 5).

21 вересня 2010 року сторони зареєстрували додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 24.11.2005 року, відповідно до якої збільшено орендну плату та продовжено строк дії договору до 31.12.2021 року (а. с. 6).

Судом також встановлено, що у вказаних договорі та додатковій угоді не зазначено обмеження щодо розірвання договору оренди земельної ділянки за згодою сторін.

12 березня 2012 року між ТОВ АФ «Олімпекс-Агро», в особі ОСОБА_7, та ОСОБА_6 укладено угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки (а. с. 7).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2012 року скасовано державну реєстрацію внесення змін до відомостей про юридичну особу щодо призначення генеральним директором ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» ОСОБА_7, відповідно до рішення позачергових загальних зборів учасників ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» від 07 березня 2012 року (а. с. 8 - 10).

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі", з відповідними змінами та доповненнями, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Згідно із роз'ясненнями, наведеними в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Позовні вимоги щодо визнання недійсним правочину обґрунтовувались позивачем наведеними вище правовими нормами з посиланням на те, що угода про розірвання договору оренди від 12 березня 2012 року була укладена від імені орендаря його генеральним директором, призначеним на цю посаду рішенням позачергових загальних зборів учасників ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» від 07 березня 2012 року, та вказане рішення було визнано недійсним рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2012 року, яке має преюдиціальне значення при розгляді даної справи.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, - суд дійшов висновку, що при розгляді даної справи не може бути прийняте до уваги у якості преюдиціального рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2012 року, оскільки відповідачка не була стороною у вказаній господарській справі, а тому обставини наявності у позивача, при укладенні оспорюваного договору, необхідного обсягу цивільної дієздатності підлягають встановленню в загальному порядку.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 42 постанови від 24 жовтня 2008 року №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", при вирішенні спорів щодо визнання недійсними правочинів, укладених виконавчим органом господарського товариства, рішення загальних зборів про обрання якого на посаду визнано у судовому порядку недійсним, судам необхідно керуватися частиною третьою статті 92 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Зокрема, згідно частини 3 статті 92 ЦК України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка не знала та за всіма обставинами не могла знати про те, що директор ОСОБА_7, при укладенні угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки, не мав необхідного обсягу повноважень представника орендаря, оскільки на цей час він дійсно був генеральним директором ТОВ АФ «Олімпекс-Агро»; крім того, відповідачка схвалила угоду про розірвання договору оренди землі, яка була зареєстрована у відділі Держкомзему у Магдалинівському районі. Колегія наголошує, що за актом прийому-передачі земельної ділянки від 12 березня 2012 року відповідачка прийняла в натурі від орендаря належну їй земельну ділянку.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання угоди про розірвання договору оренди недійсною, недоведеність факту порушення оспорюванню угодою прав та законних інтересів будь-якої із сторін правочину та ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Олімпекс - Агро" - відхилити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Головуючий

Судді