АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9714/13 Справа № 205/2198/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2013 року м. Дніпропетровськ

19 вересня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

27 березня 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 07 лютого 2010 року ОСОБА_6, керуючи автомобілем «ВАЗ», держномер АЕ9804ВМ, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «Форд Фокус», держномер АЕ5478ВТ. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2010 року ОСОБА_6 було визнано винним у скоєнні ДТП. Автомобіль «Форд Фокус», держномер АЕ5478ВТ, який з вини відповідача зазнав механічних ушкоджень, було застраховано у ВАТ «УСК «Дженералі Гарант», правонаступником якого є позивач, відповідно до полісу добровільного авто страхування № 19G-0267379 від 16 вересня 2009 року. На підставі умов страхування, заяви страхувальника від 10 лютого 2010 року, страхового акту №101336 від 14 червня 2010 року, калькуляції оцінки вартості відновлювального ремонту № 4343/2 від 13 лютого 2010 року, страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 3330 грн. 38 коп. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 3330 грн. 38 коп. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2013 року, у якому виправлено описку ухвалою того ж суду від 09.08.2013 року, позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» збитки у розмірі 3330,38 грн. та судовий збір у розмірі 229,4 грн., а всього - 3559,78 грн.; у задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 07 лютого 2010 року о 17 годині 50 хвилин ОСОБА_6, керуючи автомобілем «ВАЗ», держномер АЕ9804ВМ, в м. Дніпропетровську в мкр. Таромське по вул. Ліській, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Форд Фокус», держномер АЕ5478ВТ, під керуванням водія ОСОБА_7, який має право керувати зазначеним автомобілем і який рухався у зустрічному напрямку, який було застраховано у ВАТ «УСК «Дженералі Гарант», правонаступником якого є ПАТ «УСК «Гарант-авто», відповідно до полісу добровільного страхування автотранспорту № 19G-0267379 від 16 вересня 2009 року (а.с. 6).

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2010 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні вищезазначеної ДТП (а.с. 12).

Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до протоколу № 1711 огляду транспортного засобу, страхового акту №101336 від 14 червня 2010 року та калькуляції оцінки вартості страхового відшкодування становить 3330 грн. 38 коп. (а.с. 9 - 11, 12, 7 - 8)

Згідно з платіжним дорученням №1126 від 18 червня 2010 року ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» сплатило страхове відшкодування у повному обсязі у розмірі 3330 грн. 38 коп. (а.с. 15, 51).

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

У даному випадку перебіг строку позовної давності починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема це стосується і права на подання позову, в т.ч. щодо часу виникнення права на позов, - з моменту ДТП у результаті якої заподіяно шкоду.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Колегія звертає увагу, що позов пред"явлено до суду 27 березня 2013 року, що стверджується відбитком поштового штемпеля на відповідному конверті на а.с. 16, а дорожньо-транспортна пригода сталась 07 лютого 2010 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи на містять письмової заяви відповідача про застосування позовної давності; вимога про застосування позовної давності не викладена і у письмовому відгуку відповідача на позовну заяву (а.с. 28 - 29). Під час судового засідання у суді першої інстанції відповідачем не було зроблено заяву про застосування позовної давності, що стверджується звукозаписом судового засідання місцевого суду від 11 червня 2013 року.

Крім того, у судовому засідання в суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що не пам"ятає чи подавав місцевому суду заяву про застосування позовної давності та чи робив відповідну усну заяву під час судового засідання у районному суді.

Виходячи з викладеного, надавши оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про незаявлення відповідачем, до винесення оскаржуваного судового рішення, про застосування позовної давності, тому підстави для застосування позовної давності до спірних правовідносин - відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного оформлення платіжного доручення про сплату ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» страхового відшкодування ОСОБА_8 - є надуманими, суду представлена належним чином завірена копія відповідного платіжного доручення №1126 від 18.06.2010 року, яка містить усі необхідні реквізити платіжного документу (а.с. 51).

Недоведеним є твердження апелянта про те, що при нарахуванні страхової виплати могли бути враховані пошкодження, які вже були наявні на автомобілі ОСОБА_8 на час скоєння ДТП; будь-які докази на підтвердження цього припущення апелянтом не представлені, клопотання про витребування відповідних доказів судом чи призначення експертизи не заявлені.

Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3330 грн. 38 коп. та судові витрати, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, а оскаржуване рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін, з урахуванням положення ч. 2 ст. 308 ЦПК України, де закріплено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги вимоги ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді