Справа №521/501/13-ц
Провадження №2/521/3182/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2013 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Плавича І.В.,

при секретарі - Бабаєвій З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі Одеського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі Одеського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України" (надалі за текстом - Банк) до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором про іпотечний кредит.

В обґрунтування позову повноважний представник сторони позивача вказує, що 28 серпня 2007 року між ВАТ "Ощадбанк" - з однієї сторони, та ОСОБА_1 - з іншої сторони, був укладений Договір відновлювальної кредитної лінії за №1881-н (надалі - Договір), відповідно до умов якого Банк надає позичальникові кредит у розмірі 60 000,00 дол. США (що складає - 30 3000 гривень, 00 коп., за курсом НБУ станом на 28 серпня 2007 року (5,05 за 1 дол. США), під 14% (чотирнадцять відсотків) строком до 28 серпня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань по Договору, Банком 28 серпня 2007 року був укладений договір поруки №1 до Договору з ОСОБА_2.

Однак як зазначає представник Банку, не зважаючи на взяті на себе зобов'язання, ОСОБА_1 в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає та відсотки не сплачує, у зв'язку з чим Банк звернувся з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про солідарне стягнення з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 на користь Банку суми заборгованості за кредитним договором станом на 25 грудня 2012 року в загальному розмірі 29 674,72 дол. США.

Повноважний представник Банку у відкрите судове засідання не з'явився, Банк повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі, але від особи надійшла заява про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але представник ОСОБА_2 брала участь в розгляді справи, заперечувала проти задоволення позову.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши відповідний позов, письмові докази, представлені суду, надавши виниклим між сторонами по справі правовідносинам належну правову оцінку, проаналізувавши відповідні арифметичні розрахунки, суд приходить до висновку про існування законних підстав для задоволення позову Банку - виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 28 серпня 2007 року між ВАТ "Ощадбанк" - з однієї сторони, та ОСОБА_1 - з іншої сторони, був укладений Договір відновлювальної кредитної лінії за №1881-н, відповідно до умов якого Банк надає позичальникові кредит у розмірі 60 000,00 дол. США (що складає - 303 000 гривень, 00 коп., за курсом НБУ станом на 28 серпня 2007 року (5,05 за 1 дол. США ), під 14% (чотирнадцять відсотків) строком до 28 серпня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань по Договору, Банком 28 серпня 2007 року був укладений договір поруки №1 до Договору з ОСОБА_2.

Банк вже звертався з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованості за вказаним Кредитним договором. Згідно Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08 листопада 2011 року було стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість у розмірі 93 820,07 дол. США, однак до теперішнього часу борг не виплачено, відсотки та пені не сплачуються, відповідно до Договору.

Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, судом досліджено зміст ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, судом звернуто увагу на наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, що підтверджується змістом Кредитного договору. Однак відповідач ОСОБА_1 не виконує відповідного грошового зобов'язання.

Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дійсно, згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з положень Кредитного договору, боржник ОСОБА_1 отримав визначену суму кредитних коштів в користування до 28 серпня 2017 року. Однак як погодили сторони в Кредитному договорі, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у разі неналежного виконання договору.

В силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позичальник ОСОБА_1 прострочив виконання зобов'язання з повернення суми кредиту та відсотків за правочином.

Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Матеріали справи свідчать, що належне виконання позичальником ОСОБА_1 грошового зобов'язання за Кредитним договором було забезпечено неустойкою, порукою, іпотекою.

В силу ст. 533 ч.ч.1,2 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно п.12 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються відсотки і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Тобто, зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин й виходячи із умов Кредитного договору, суд прийшов до наступного висновку.

Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку часткової заборгованості по Кредитному договору станом на 25 грудня 2012 року, за яким загальна сума боргу ОСОБА_1 становить 29674,72 дол. США.

З приведеного вище аналізу досліджених судом відомостей сукупно випливає, що існує законне підґрунтя для задоволення вимог Банку та за даним спором стягненню з відповідачів підлягає вказана грошова сума.

Відповідно до ст. 88 ч.ч.1,2,3 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Банку суму оплаченого судового збору у розмірі 2387,90 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі Одеського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі Одеського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України" суму заборгованості за кредитним договором за №1881-н від 28 серпня 2007 року з урахуванням відсотків та штрафних санкцій станом на 25 грудня 2012 року - у загальному розмірі 29674,72 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рівних частках на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі Одеського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України" суму оплаченого судового збору - у розмірі 2387,90 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: