АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6822/13 Справа № 421/1449/12 Головуючий у 1 й інстанції - Берелет В.В. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2013 року м. Дніпропетровськ

11 липня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Макарова М.О., Міхеєвої В.Ю.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 травня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної і моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2007 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що 26.06.2007 року ОСОБА_6 навмисно спричинила їй, позивачці, легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров»я, тому позивачка просила суд стягнути з відповідачки на свою користь матеріальну шкоду у вигляді витрат на придбання засобів для лікування у сумі 281 грн. 84 коп. та моральну шкоду у розмірі 3000,0 грн.

У жовтні 2007 року ОСОБА_6 звернулась до суду з зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_7 на свою користь моральної шкоди у сумі 3000,0 грн., посилаючись на те, що 26.06.2007 року остання спровокувала бійку та образила її, ОСОБА_6

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 травня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 2000,0 грн. та судові витрати; у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 - відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 10.06.2013 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування судового рішення в частині задоволення первісних позовних вимог та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що вироком Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.11.2012 року ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави у сумі 850,0 грн.; на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного показання у зв»язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 стягнуто моральну шкоду у сумі 1500,0 грн. (а.с. 145 - 146).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.01.2013 року вирок частково змінено, виключено з мотивувальної і резолютивної частин вироку рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1500,0 грн. (а.с. 145 - 146).

Вироком Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16.11.2012 року, зокрема, встановлено, що ОСОБА_6 26.06.2007 року навмисно спричинила позивачці за первісним позовом легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров»я.

Згідно висновку спеціаліста з питань судово-медичної експертизи №932 від 31.07.2007 року ОСОБА_7 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку (а.с. 7 у томі №1 кримінальної справи №404/4436/12 Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за звинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України).

Згідно епікризу №5925/696, ОСОБА_7 з 27.06.2007 року по 03.07.2007 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у Дніпродзержинській міській лікарні №9 з діагнозом - закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забиття м»яких тканин голови і тулуба.

Місцевим судом встановлено, що у зв»язку з отриманими пошкодженнями здоров»я позивачка за первісним позовом перенесла моральні страждання.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У абзацах другому та третьому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, з відповідними змінами та доповненнями, роз»яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Виходячи з викладеного, зважаючи на доведеність факту отримання позивачкою ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, доведеність неправомірного заподіяння відповідачкою ОСОБА_6 тілесних ушкоджень позивачці ОСОБА_7, що стверджується викладеними вище доказами, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральної шкоди.

Злочинними діями відповідачки позивачці за первісним позовом заподіяно моральну шкоду, яка пов»язана з перенесеним позивачкою ОСОБА_7 фізичним болем у зв»язку з отриманими тілесними ушкодженнями, перебуванням на стаціонарному лікуванні, хвилюванням за власне здоров»я, небажанням відповідачки у добровільному порядку компенсувати моральну шкоду, необхідністю витрачати час на відвідування правоохоронних органів. Крім того, моральна шкода позивачки полягає у душевних переживаннях пов»язаних з неправомірною поведінкою відповідачки ОСОБА_6 та потребою у справедливій сатисфакції.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди місцевий суд правомірно виходив з характеру злочинних дій відповідачки, розмір її доходів, що складається з пенсії за віком у мінімальному розмірі, тяжкості отриманих позивачкою тілесних ушкоджень, глибини душевних страждань позивачки за первісним позовом та, з урахуванням вимог розумності і справедливості, визначив суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки, у необхідному та достатньому розмірі - 2000,0 грн.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Колегія наголошує, що рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 травня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 та додаткове рішення цього ж суду від 10.06.2013 року про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди - не оскаржені, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 травня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді