Справа № 226/501/13-ц
Справа №2/226/315/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2013 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Бабіч Н.А.,

представника третьої особи: ДП «Краснолиманська» Пустовгар А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Димитров про стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Димитров про стягнення моральної шкоди в обґрунтування якого вказав, що 21.01.2001р. позивач був на роботі на о 09.36год. при виконанні своїх трудових обовязків отримав травму та був доставлений до Димитровської ЦМЛ, а згодом у Донецький опіковий центр ім.Гусака. де встановлено діагноз: опік полумям 1, 2 ступені, обличчя, шиї, рук, опік дихальних шляхів середньої тяжкості, струс головного мозку, черепно-мозкова травма, отруєння чадним газом легкого ступеня тяжкості. По даному факту на підприємстві складено акт про нещасний випадок форми Н-1 від 25.01.2001р. 06.06.2001р. по даній травмі первинно МСЕК встановила йому 80% втрати працездатності та другу групу інвалідності, рекомендоване санаторно-курортне лікування та медикаментозне лікування. 03.06.2002р. по даній травмі міська травматологічна МСЕК м.Донецька встановила йому 80% втрати працездатності та другу групу інвалідності, рекомендоване санаторно-курортне лікування та медикаментозне лікування. 03.06.2004р. по даній травмі МСЕК встановила йому 80% втрати працездатності та другу групу інвалідності, рекомендоване санаторно-курортне лікування та медикаментозне лікування. 01.06.2006р. по даній травмі міжрайонна МСЕК встановила йому 80% втрати працездатності та другу групу інвалідності, рекомендоване санаторно-курортне лікування та медикаментозне лікування. 01.06.2009р. по даній травмі МСЕК встановила йому 80% втрати працездатності та другу групу інвалідності безстроково. Димитровським відділенням Фонду ССНВВ йому призначена одноразова допомога та щомісячні страхові виплати. Моральна шкода в звязку з виробничою травмою йому не призначалася та не виплачувалася. Проте внаслідок виробничої травми, йому заподіяна моральна шкода, яку він продовжує відчувати до теперішнього часу. Втрата працездатності на 80%, наявність інвалідності викликають у нього додаткові моральні переживання тому, що в ході лікування й по дійсний момент він випробовую негативні наслідки травми: напади цефалгії з несистемних запамороченням, підвищенням артеріального тиску до 150-160/100мм.рт.ст. з нудотою, з потягом на блювоту. Напади втрати свідомості без судомного компонента (синкопальні стани). Хиткість при ходьбі, кашель із важко-відокремлюваної мокротою сірого кольору, болю в грудній клітці. Постійні головні болі в лобово-скроневих областях, запаморочення, швидку стомлюваність, наявність напади головного болю, що супроводжуються серцебиттям, страхом смерті, профузним потом, у звязку з чим у нього зявилися тривожні побоювання з приводу свого майбутнього. Він став помічати, що нічого не можу запамятати, вимушений постійно користуватися записами. На цьому фоні посилилася тривога, відчуття внутрішньої напруги, почуття страху, зявилися думки про свою неспроможність. Останнім часом став дуже дратівливим, запальним, аж до агресії, причиною чого виникнення постійних конфліктів в сімї. Протягом всього часу з моменту травми відчуває внутрішній дискомфорт, стримується порушення сну, часті пробудження, епізодично кошмарні сновидіння, «не можу знайти вихід задихається». Епізодично виникають кошмарні думки про аварію, що сталася та про загиблих товаришів і на цьому фоні часто виникає відчуття тривоги. У результаті зазначеної травми йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні, він не міг вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчував фізичні страждання, обумовлені важкістю травми, почуття страху перед смертю, психологічний дискомфорт і значне порушення сердечного спокою яке, він випробовує до дійсного моменту. Після травми він став обмежений у русі, тому що швидко стомлюється при незначних навантаженнях. До травми він самостійно виконував всю необхідну чоловічу роботу в побуті, однак зараз, у звязку зі станом здоровя, він не може цього робити, йому доводиться за гроші наймати людей, що негативно позначається на його матеріальному становищі і жадає від нього додаткових моральних і матеріальних зусиль. він втратив престижну гірничу спеціальність, високу заробітну плату та й взагалі можливість будь-де працювати, це негативно позначилося на його соціальному статусі, що дуже морально його пригнічує. До травмування він регулярно займався спортом, підтримував себе в нормальній спортивній формі, захоплювався риболовлею. Внаслідок травми він не може здійснювати свої захоплення, від чого почуває постійний психологічний дискомфорт. У результаті травми був змінений його життєвий уклад, він став замкнутий, мало товариський, втратив будь-який інтерес до життя. З урахуванням вказаного, свою моральну шкоду оцінює у 100000 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Позивач до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та пояснив суду, що йому відомо, що винні особи за цим нещасним випадком не притягалися до відповідальності, Позивач мешкає у власному будинку, зараз не працює.

Представник відповідача надала суду письмові заперечення щодо позову, де вказала, що за змістом п.10 Акту Н-1, було встановлене коло осіб, винних у нещасному випадку. Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди. Проте особа (фізична або юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання завдана не з її вини. Факт моральної шкоди встановлюється медичними органами і повинен зазначатися у висновку МСЕК. Спричинення моральної шкоди не є матеріально-правовою презумпцією, тому повинно бути доведено не лише сам факт спричинення моральної шкоди, а і її розмір. Позивач не надав медичні документи, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних та інших негативних проявів стану його здоровя. Відсутність звернень позивача до лікаря-психіатра говорить про те, що психічний стан його здоровя не має відхилень від норми і не потребує психічної корекції лікаря. Крім того, відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01.01.2008р. Наразі, щомісячна страхова виплата потерпілому складає 13426,96 грн., в той час як прожитковий мінімум на особу, що втратила працездатність 894 грн., а працездатну особу 1147 грн. Фондом було надано 2 путівки до пансіонатів. Після травми у позивача народилося 2-ї дітей, дружина його не кинула. Доводи, наведені у позовній заяві, не підтверджують факт отримання моральної шкоди, а підтверджують факт отримання травми. З документів, доданих до позовної заяви, встановлено наступне: жодних підтверджень моральної шкоди на фоні отриманої травми немає, як і висновку лікаря-психіатра, розрахунків в обґрунтування заявленої суми в 100000 грн., позивач не надав, не довів розміру заявлених вимог, вини Фонду немає. У звязку з цим у позові просить відмовити.

Представник третьої особи, ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», до судового засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, винести рішення на розсуд суду.

Судом встановлено, що 21.01.2001р. з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого позивач отримав ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 80%, що підтверджується копією акту про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1 № 28 від 25.01.2001 року, довідками МСЕК, поясненнями представників сторін. Вперше втрата працездатності за вказаною травмою позивачу встановлена 06.06.2001р. (а.с.10-13, 67-73).

Позивач неодноразово знаходився на лікуванні у звязку з травмою на виробництві (а.с.15-66), має дружину та 2-х малолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.79-81).

Постановою відповідача від 27.09.2012р. позивачу призначена щомісячна страхова виплата у розмірі 13426,96 грн. (а.с.107).

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обовязок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій. Однак моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо неправомірні дії (бездіяльність) відповідача, що завдають позивачеві моральних або фізичних страждань, почалися до набрання законної сили актом законодавства, яким встановлена відповідальність за заподіяння такої шкоди, і продовжуються після набрання цим актом чинності.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.46 Конституції України право громадян на соціальний захист гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України Про охорону праці, відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоровя, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.09.1999 № 1105-ХІУ (далі Закон № 1105-ХІV), що набрав чинності 01.04.2001 року.

По отриманій позивачем виробничої травми, вперше була встановлена втрата професійної працездатності 06.06.2001 року, тому суд керується законодавством, діючим станом на цю дату, тобто на час виникнення спірних правовідносин, бо це регламентовано ст.5 ЦК України, за якою акти цивільного законодавства, до яких відноситься Закон № 1105-ХІV, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ст.ст.13, 21, 28 Закону № 1105-ХІV, діючих у редакції під час виникнення спірних правовідносин, при настанні страхового випадку, а саме: ушкодження здоровя на виробництві, потерпілий застрахована особа, має право на різні види відшкодування шкоди, у тому числі і на відшкодування моральної шкоди за наявності факту спричинення цієї шкоди потерпілому.

Обовязок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-ХІV на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 7І7-V, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. У відповідності до ст.25 Закону№ 1105-ХІV, фінансування страхових виплат та соціальних послуг, передбачених ст.ст.21, 28 Закону № 1105-ХІV, провадиться Фондом за рахунок його коштів.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин, який суд повязує з датою встановлення медико-соціальною комісією вперше втрати позивачем професійної працездатності, тобто 06.06.2001р., діяв встановлений державою спеціальний порядок щодо відшкодування шкоди, завданої здоровю потерпілого умовами виробництва, - через відділення Фонду.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину, зазнаваних позивачем душевних страждань, тривалість негативних наслідків. Також суд враховує, що у майбутньому неможливо поновити фізичний стан позивача, втрата працездатності та інвалідність встановлені безстроково, позивач після травми не працює. При цьому суд враховує, що по травмі відсутня вина позивача. Тому суд, виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивача має бути стягнуто 30000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає, що доводи відповідача про недоведеність отримання моральної шкоди позивачем не ґрунтуються на законі, оскільки при вибуху метану позивач отримав фізичну біль та страждання у звязку з каліцтвом, тривалий час лікувався, що потягло за собою зміну звичного образу життя, негативні наслідки у вигляді 80% втрати працездатності та 2-ї групи інвалідності безстроково.

На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.153 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці», ст.ст.13, 21, 25, 28, 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», керуючись ст.ст.10, 11, 57, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Вимоги ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Димитров про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Димитров на користь ОСОБА_1 за отриману ним моральну шкоду у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя