АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9611/13 Справа № 2-856/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року м. Дніпропетровськ 26 грудня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.

суддів: Макарова М.О., Міхеєвої В.Ю.

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 освіти і науки Дніпродзержинської міської ради на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 квітня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до редакції газети "Событие", ОСОБА_2 освіти і науки Дніпродзержинської міської ради про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що в травні 1991 року її було призначено на посаду директора СШ № 44, пропрацювала на цій посаді 11 років. Загальний стаж роботи директором школи - 17 років, педагогічний стаж - 25 років; мала заохочування. За неперевіреними матеріалами газета «Событие» 31.12.2003 р. та 14.01.2004 р. опублікувала статті за підписом кореспондента ОСОБА_4, під назвами: «В школе назревает забастовка», «Полтысячи днепродзержинских школьников бастует», де викладені недостовірні факти, які принижують її, позивачки, честь та гідність. Зокрема, в статті газети «Событие» «В школе назревает, забастовка», від 31.12.2003 року, викладені недостовірні факти, які принижують її честь та гідність: абзац - 1: «…человек, который за годы своего руководства безосновательно уволил 250 учителей, заставляя их забирать из школы своих детей, который своим авторитарным методом руководства буквально уничтожал человека как личность…»; абзац - 4: «…под нарушением обязанностей ОСОБА_3 имелся в виду факт незаконного увольнения ею же заместителя ОСОБА_5»; абзац - 5: «…многие годы терпели от ОСОБА_6 всяческие унижения и оскорбления, даже не пытаясь возмущаться. Некоторые учителя, уволенные ею «по собственному желанию» вернулись в школу после ее ухода»; «В годы правления ОСОБА_6» люди боялись общаться между собой, нервозная обстановка в педколлективе отражалась в первую очередь на учащихся»; «… по принуждению ОСОБА_3 вели предвыборную агитацию»; «…высказывают намерения об отзыве из депутатского корпуса города своего бывшего директора»; абзац - 6: «… по заявлению уже бывшего директора школы № 44 ОСОБА_7, в этот день она приходила в школу, забирала свои вещи, телевизор, холодильник.»; абзац - 7: «Только после увольнения ОСОБА_6, по утверждению учителей, в школе воцарился нормальный микроклимат»; «За полтора года «отсутствия ОСОБА_6» в школе открыты два компьютерных класса, отремонтированы столовая и актовый зал, начат ремонт бассейна»; абзац - 8: «…возвращение старого директора чревато массовым уходом педагогов из школы, родители заявляют, что вынуждены, будут перевести своих детей в другие школы микрорайона»; абзац - 9: «…обстановка в педколлективе всегда была сложная. В конце каждого учебного года заявления на увольнение писали в среднем 10-12 человек. …большинство уходили из-за невозможности работать с директором ОСОБА_3. За все годы ее руководства из школы ушли более 200 педагогов»; абзац - 10: «… премии учителей на самом деле отправлялись в карманы киевских бизнесменов - друзей директора ОСОБА_3». В статті газети «Событие» «Полтысячи днепродзержинских школьников бастует», від 14.01.2004 р.: анотація до статті на 1-й сторінці: «более полутысячи учащихся средней школы № 44 г. Днепродзержинска не пришли на занятия после зимних каникул в знак протеста против восстановления в должности директора школы ОСОБА_6» плюс фото; абзац - 1: «В результате обстановки, которая сложилась в коллективе во время «правления ОСОБА_6», из школы ушли более 200 учителей, что напрямую отразилось на учебе детей», «…люди перестали чувствовать себя рабами…»; абзац - 4: «…родители заявляли, что их дети не будут ходить на занятия до тех пор, пока ОСОБА_3 будет оставаться в должности директора», «…родители и дети выражают свое недоверие прежнему директору»; абзац - 5: «…более 200 писем были направлены родителями… В письмах возмущенные родители заявили, что не доверяют жизнь, здоровье и психическое состояние детей восстановленному директору ОСОБА_6 и требуют снятия ее с должности. В случае игнорирования их требований родители намерены не пускать детей в школу». У наслідок розповсюдження обома відповідачами наведеної завідомо недостовірної інформації було підірвано її, позивачки, авторитет, принижені та ображені її честь і гідність. Згідно уточнених позовних вимог, позивачка просила суд встановити факт недостовірності наведеної вище інформації, опублікованої в газеті «Событие» 31.12.03 р. на 3 полосі та 14.01.04 р. на 1 полосі в статях, за підписом кореспондента ОСОБА_4, під назвами: «В школе назревает забастовка», «Полтысячи днепродзержинских школьников бастует», яка порочить її честь, гідність та ділову репутацію; зобовязати управління освіти та науки Дніпродзержинської міської ради принести їй публічне вибачення перед колективом СШ №44, а також перед депутатським корпусом Дніпродзержинської міської ради; зобовязати редакцію газети «Событие» у тому ж форматі, на тих самих полосах надрукувати спростування, принести їй вибачення та повідомити, що статті опубліковані в випусках 31.12.03 р. та 14.01.04 р. були видані на фактах неперевіреної, недостовірної інформації; стягнути з відповідачів на її, позивачки, користь моральну шкоду в сумі 50000,0 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 квітня 2013 року позовні вимоги задоволено частково, встановлено факт недостовірності інформації, опублікованої в газеті «Событие» 31.12.03 р. на 3 полосі, та 14.01.04 р. на 1 полосі в статтях за підписом кореспондента ОСОБА_4, під назвами: «В школе назревает забастовка», «Полтысячи днепродзержинских школьников бастует», яка порочить її честь, гідність та ділову репутацію, а саме: в статті газети «Событие» «В школе назревает забастовка», від 31.12.2003 року, визнано недостовірними факти, що порочать честь та гідність ОСОБА_3: абзац - 1: «…человек, который за годы своего руководства безосновательно уволил 250 учителей, заставляя их забирать из школы своих детей, который своим авторитарным методом руководства буквально уничтожал человека как личность…»; абзац - 4: «…под нарушением обязанностей ОСОБА_3 имелся в виду факт незаконного увольнения ею же заместителя ОСОБА_5»; абзац - 5: «…многие годы терпели от ОСОБА_6 всяческие унижения и оскорбления, даже не пытаясь возмущаться. Некоторые учителя, уволенные ею «по собственному желанию» вернулись в школу после ее ухода»; «В годы правления ОСОБА_6» люди боялись общаться между собой, нервозная обстановка в педколлективе отражалась в первую очередь на учащихся»; «…по принуждению ОСОБА_3 вели предвыборную агитацию»; «…высказывают намерения об отзыве из депутатского корпуса города своего бывшего директора»; абзац - 6: «…по заявлению уже бывшего директора школы № 44 ОСОБА_7, в этот день она приходила в школу, забирала свои вещи, телевизор, холодильник.»; абзац - 7: «Только после увольнения ОСОБА_6, по утверждению учителей, в школе воцарился нормальный микроклимат»; «За полтора года «отсутствия ОСОБА_6» в школе открыты два компьютерных класса, отремонтированы столовая и актовый зал, начат ремонт бассейна»; абзац - 8: «…возвращение старого директора чревато массовым уходом педагогов из школы, родители заявляют, что вынуждены, будут перевести своих детей в другие школы микрорайона»; абзац - 9: «…обстановка в педколлективе всегда была сложная. В конце каждого учебного года заявления на увольнение писали в среднем 10-12 человек. …большинство уходили из-за невозможности работать с директором ОСОБА_3. За все годы ее руководства из школы ушли более 200 педагогов»; абзац - 10: «…премии учителей на самом деле отправлялись в карманы киевских бизнесменов - друзей директора ОСОБА_3». В статті газети «Событие» «Полтысячи днепродзержинских школьников бастует», від 14.01.2004 року, визнано недостовірними факти: анотація до статті на 1-й сторінці: «более полутысячи учащихся средней школы № 44 г. Днепродзержинска не пришли на занятия после зимних каникул в знак протеста против восстановления в должности директора школы ОСОБА_6»; абзац - 1: «В результате обстановки, которая сложилась в коллективе во время «правления ОСОБА_6», из школы ушли более 200 учителей, что напрямую отразилось на учебе детей», «…люди перестали чувствовать себя рабами…»; абзац - 4: «…родители заявляли, что их дети не будут ходить на занятии до тех пор, пока ОСОБА_3 будет оставаться в должности директора», «…родители и дети выражают свое недоверие прежнему директору»; абзац - 5: «…более 200 писем были направлены родителями. В письмах возмущенные родители заявили, что не доверяют жизнь, здоровье и психическое состояние детей восстановленному директору ОСОБА_6 и требуют снятия ее с должности. В случае игнорирования их требований родители намерены не пускать детей в школу». Рішенням зобовязано управління освіти та науки Дніпродзержинської міської ради принести ОСОБА_3 публічне вибачення перед колективом СШ № 44, а також перед депутатським корпусом Дніпродзержинської міської ради, зобовязано редакцію газети «Событие» у тому ж форматі, на тих самих полосах надрукувати спростування, принести ОСОБА_3 вибачення та повідомити, що статті опубліковані в випусках 31.12.03 р. та 14.01.04 р. були видані на фактах неперевіреної, недостовірної інформації. Стягнуто на користь ОСОБА_3 з редакції газети «Событие», управління освіти та науки Дніпродзержинської міської ради на відшкодування моральної шкоди по 5000,0 грн. В задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 освіти і науки Дніпродзержинської міської ради посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга повинна бути задоволена, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий суд виходив з доведеності факту розповсюдження ОСОБА_2 освіти і науки Дніпродзержинської міської ради недостовірної інформації стосовно позивачки та з того, що редакція газети «Событие» є належним відповідачем, однак, з такими висновками місцевого суду погодитись не можна, зважаючи на наступне.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що утравні 1991 року позивачку ОСОБА_3 було призначено на посаду директора СШ № 44.

У березні 2002 року позивачка перемогла на виборах до Дніпродзержинської міської ради та стала депутатом відповідної міської ради.

29 липня 2002 року управлінням освіти та науки Дніпродзержинської міської ради позивачку було звільнено з посади директора СШ № 44 м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2003 року ОСОБА_3 було поновлено на роботі на посаді директора СШ № 44 м. Дніпродзержинська, стягнуто з ОСОБА_2 освіти і науки Дніпродзержинської міської ради на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, моральну шкоду і судові витрати.

У газеті «Событие» 31.12.2003 р. на 3 полосі та 14.01.2004 р. на 1 полосі були опубліковані статті, за підписом кореспондента ОСОБА_4, під назвами: «В школе назревает забастовка», «Полтысячи днепродзержинских школьников бастует».

В статті газети «Событие» «В школе назревает забастовка», від 31.12.2003 року, було викладено, зокрема, наступне: абзац - 1: «…человек, который за годы своего руководства безосновательно уволил 205 учителей, заставляя их забирать из школы своих детей, который своим авторитарным методом руководства буквально уничтожал человека как личность…»; абзац - 4: «…под нарушением обязанностей ОСОБА_3 имелся в виду факт незаконного увольнения ею же заместителя ОСОБА_5»; абзац - 5: «…многие годы терпели от ОСОБА_6 всяческие унижения и оскорбления, даже не пытаясь возмущаться. Некоторые учителя, уволенные ею «по собственному желанию» вернулись в школу после ее ухода»; «В годы правления ОСОБА_6» люди боялись общаться между собой, нервозная обстановка в педколлективе отражалась в первую очередь на учащихся»; «…по принуждению ОСОБА_3 вели предвыборную агитацию»; «…высказывают намерения об отзыве из депутатского корпуса города своего бывшего директора»; абзац - 6: «…по заявлению уже бывшего директора школы № 44 ОСОБА_7, в этот день она приходила в школу, забирала свои вещи, телевизор, холодильник.»; абзац - 7: «Только после увольнения ОСОБА_6, по утверждению учителей, в школе воцарился нормальный микроклимат»; «За полтора года «отсутствия ОСОБА_6» в школе открыты два компьютерных класса, отремонтированы столовая и актовый зал, начат ремонт бассейна»; абзац - 8: «…возвращение старого директора чревато массовым уходом педагогов из школы, родители заявляют, что вынуждены, будут перевести своих детей в другие школы микрорайона»; абзац - 9: «…обстановка в педколлективе всегда была сложная. В конце каждого учебного года заявления на увольнение писали в среднем 10-12 человек. …большинство уходили из-за невозможности работать с директором ОСОБА_3. За все годы ее руководства из школы ушли более 200 педагогов»; абзац - 10: «…премии учителей на самом деле отправлялись в карманы киевских бизнесменов - друзей директора ОСОБА_3».

В статті газети «Событие» «Полтысячи днепродзержинских школьников бастует», від 14.01.2004 р., було викладено наступне: анотація до статті на 1-й сторінці: «более полутысячи учащихся средней школы № 44 г. Днепродзержинска не пришли на занятия после зимних каникул в знак протеста против восстановления в должности директора школы ОСОБА_6» плюс фото; абзац - 1: «В результате обстановки, которая сложилась в коллективе во время «правления ОСОБА_6», из школы ушли более 200 учителей, что напрямую отразилось на учебе детей», «…люди перестали чувствовать себя рабами…»; абзац - 4: «…родители заявляли, что их дети не будут ходить на занятия до тех пор, пока ОСОБА_3 будет оставаться в должности директора», «…родители и дети выражают свое недоверие прежнему директору»; абзац - 5: «…более 200 писем были направлены родителями… В письмах возмущенные родители заявили, что не доверяют жизнь, здоровье и психическое состояние детей восстановленному директору ОСОБА_6 и требуют снятия ее с должности. В случае игнорирования их требований родители намерены не пускать детей в школу».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів, які б відповідали вимогам ст. 58, 59 ЦПК України, щодо поширення вказаної вище інформації саме відповідачем - ОСОБА_2 освіти і науки Дніпродзержинської міської ради.

Колегія звертає увагу, що у статтях «В школе назревает забастовка» і «Полтысячи днепродзержинских школьников бастует» відсутнє посилання на ОСОБА_2 освіти і науки Дніпродзержинської міської ради, як на джерело інформації.

Крім того, на час винесення оскаржуваного рішення від 04.04.2013 року відповідач - редакція газети "Событие" - не мала статусу юридичної особи, не була структурним підрозділом іншої юридичної особи, що стверджується інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також визнано представником відповідача і не заперечувалось позивачкою у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації ДП№1998-736ПР від 18.02.2013 року, засновником газети "Событие" є товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий будинок «Подія», яке є юридичною особою, що стверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи від 22.09.2005 року.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно ч. 1, п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У абзацах 1, 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року роз»яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно пунктів 9 і 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації.

Якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі (статті 32, 33 ЦПК).

У пункті 15 вказаної постанови роз»яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пунктах 18 та 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року роз»яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Виходячи з викладеного, надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність позивачкою факту поширення інформації відповідачем ОСОБА_2 освіти і науки Дніпродзержинської міської ради, відсутність у статтях «В школе назревает забастовка» і «Полтысячи днепродзержинских школьников бастует» посилання на ОСОБА_2 освіти і науки Дніпродзержинської міської ради, як на джерело інформації, враховуючи, що станом на час винесення оскаржуваного рішення місцевим судом редакція газети "Событие" не мала статусу юридичної особи, тобто не була наділена цивільною процесуальною дієздатністю, колегія дійшла висновку, що позовні вимоги, пред»явлені до ОСОБА_2 освіти і науки Дніпродзержинської міської ради, є недоведеними, а редакція газети "Событие" є неналежним відповідачем.

На викладені обставини місцевий суд уваги не звернув, що спричинило ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія звертає увагу, що позивачкою до інших осіб позов пред»явлено не було, у якості співвідповідачів будь-які особи місцевим судом до участі у справі не залучались.

Крім того, приймаючи до уваги, що на час виникнення спірних правовідносин позивачка була публічною особою директором шкоди, депутатом міської ради, колегія дійшла висновку, що переважна більшість цитат, наведених позивачкою, мають характер оціночних суджень і критики; до таких цитат належать, зокрема, наступні: «…человек, …который своим авторитарным методом руководства буквально уничтожал человека как личность…», «…многие годы терпели от ОСОБА_6 всяческие унижения и оскорбления, даже не пытаясь возмущаться.», «В годы правления ОСОБА_6» люди боялись общаться между собой, нервозная обстановка в педколлективе отражалась в первую очередь на учащихся»; «…высказывают намерения об отзыве из депутатского корпуса города своего бывшего директора», «Только после увольнения ОСОБА_6, по утверждению учителей, в школе воцарился нормальный микроклимат», «…возвращение старого директора чревато массовым уходом педагогов из школы, родители заявляют, что вынуждены, будут перевести своих детей в другие школы микрорайона», «…обстановка в педколлективе всегда была сложная. …большинство уходили из-за невозможности работать с директором Л. Долиной…», «…люди перестали чувствовать себя рабами…», «…родители заявляли, что их дети не будут ходить на занятия до тех пор, пока ОСОБА_3 будет оставаться в должности директора», «…родители и дети выражают свое недоверие прежнему директору».

Позивачкою також не доведено, що були порушені її особисті немайнові права у зв»язку з поширенням наступної інформації:«…по заявлению уже бывшего директора школы № 44 ОСОБА_7, в этот день она приходила в школу, забирала свои вещи, телевизор, холодильник.»; «За полтора года «отсутствия ОСОБА_6» в школе открыты два компьютерных класса, отремонтированы столовая и актовый зал, начат ремонт бассейна».

Викладене вище свідчить про неповне з»ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність у оскаржуваному рішенні обставин, що мають значення для справи, які районний суд вважав встановленими, невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Отже, колегія дійшла висновку, що при розгляді даної справи, згідно вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 освіти і науки Дніпродзержинської міської ради - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 квітня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до редакції газети "Событие", ОСОБА_2 освіти і науки Дніпродзержинської міської ради про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді