АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8370/13 Справа № 409/3993/12 Головуючий у 1 й інстанції - Ковальова А.Б. Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2013 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Міхеєвої В.Ю., Красвітної Т.П.

при секретарі - Глубоченко М.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 червня 2013 року по справі

за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ТОВ «Крона», Відділ громадянства паспортної та міграційної служби Дніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що у 1987 році їй, ОСОБА_2, була надана в користування квартира АДРЕСА_2, яка була виділена на склад сім'ї із трьох чоловік, а саме на позивача ОСОБА_2, та двох її доньок, в тому числі й на матір відповідача - ОСОБА_5 Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області 21 жовтня 2009 року донька ОСОБА_5 та її молодший син ОСОБА_6 визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням в спірній квартирі та були зняті з реєстраційного обліку. Разом з цим на теперішній час в спірній квартирі зареєстровані вони, позивачі, та відповідач ОСОБА_4, який в період з 2006 року по 2011 рік навчався в Академії митної служби України в м. Дніпропетровську і на період навчання був знятий з реєстраційного обліку по спірній квартирі, оскільки проживав в гуртожитку, та після закінчення навчання 01 серпня 2011 року він був направлений на роботу в Департамент боротьби з контрабандою, аналізу ризиків та протидії корупції Державної митної служби України, та з 01 серпня 2011 року проживає в місті Києві. Крім того, 08 липня 2011 року відповідач поновив свою реєстрацію в спірній квартирі, але до неї не вселився та взагалі не проживав в ній, в квартирі відсутні його особисті речі, а тому вважають, що він втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі та просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 та зобов'язати ВГІРФО Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська зняти відповідача з реєстраційного обліку по квартирі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 червня 2013 року в позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з поважних причин не проживає у квартирі.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судо встановлено, що згідно особового рахунку на квартиру АДРЕСА_2 в цій квартирі з 1987 року зареєстрована позивач ОСОБА_2, з 2005 року позивач ОСОБА_3, а також з 1987 року в цій квартирі були зареєстровані дочки позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7, ОСОБА_5 та онуки ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 після їх народження. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з 2002 року виписані з квартири та не проживають за вказаною адресою (а.с. 6)

Відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнані такими, що втратили право користування вказаною квартирою зі зняттям з реєстрації за вказаною вище адресою, з якого вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не проживають у спірній квартирі, а фактично мешкають за місцем проживання ОСОБА_10 (а.с. 23).

Згідно актів ТОВ «Крона» від 12 січня 2012 року та від 23 квітня 2012 року відповідач ОСОБА_4 не проживає в квартирі АДРЕСА_2 з 1988 року (а.с. 7, 8).

Також, як вбачається із повідомлення начальника Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська за № 1965 від 01 лютого 2012 року відповідач ОСОБА_4 в період часу з 01 січня 2005 року до 01 лютого 2012 року із заявами та повідомленнями до Дніпровського РВ не звертався (а.с. 9), а згідно повідомлення за №27 від 27 січня 2013 року останній не звертався до ТОВ «Абонемент ХХІ» із заявами про перешкоджання йому у користуванні квартирою (а.с. 10).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом, а п. 2 ч. 3 цієї статті передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Крім того в ч.1 п.10 та в ч.3 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року, роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Так, як вбачається з направлення на роботу за №260/11 від 09 червня 2011 року відповідач ОСОБА_4 закінчив Академію митної служби України в червні 2011 року та направлений до Департаменту боротьби з контрабандою, аналізу ризиків та протидії корупції в м.Київ, дата прибуття до міста Києва 01 серпня 2011 року (а.с. 12). А згідно повідомлення за №20/1-19/03128 від 30 березня 2012 ОСОБА_4 з 01 серпня 2011 року прецевлаштований в Департаменті боротьби з контрабандою, аналізу ризиків та протидії корупції Державної митної служби України на посаді головного інспектора відділу організації профілактики проявів корупції служби з питань протидії корупції (а.с. 22), тобто фактично з відповідчем укладено трудовий договір на невизначений строк, оскільки строки перебування на вказаній посаді не зазначено та матеріали справи не мають.

У зв'язку з чим, виходячи із встановлених у судовому засіданні обставин, пояснень сторін, колегія дійшла висновку, що відповідач ОСОБА_4 не проживає в спірній квартирі понад шість місцяців без поважних причин, а також в цій квартирі відсутні його речі, а сам відповідач не звертався до оганів виконавчої влади із заявою про вирішення питання бронювання жилого приміщення, а також з останнім укладено трудовий договір на невизначений строк. Проте суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув.

Що стосується заяви відповідача про збереження за ним житлового приміщення у зв'язку з виїздом з постійного місця проживання за умовами роботи до м. Києва від 19 липня 2011 року (а.с. 11), то колегія суддів вважає її необгрунтованою, оскільки ця заява не може бути підставою для збереження за останнім житлового приміщення, а інших доказів поважності відсутності відповідача у спірній квартирі понад шість місяців суду надано не було.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 червня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (іпн. НОМЕР_1) таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді