АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/59/13 Головуючий 1-інстанції - Рибальченко І.Г.
Справа № 2021/2-26/2012 р. Доповідач - Борова С.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Борової С.А.

суддів - Крилової Т.Г., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря - Карамишевої Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 14 червня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб - ОСОБА_4, Красноградської міської ради про поновлення порушеного права та встановлення межі,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поновлення порушеного права та встановлення твердої межі між земельними ділянками. В уточненій позовній заяві просила встановити тверду межу між земельними ділянками на АДРЕСА_1 та № 113 згідно кадастрового плану та державних актів відповідачів, крім того зобов'язати їх не чинити цьому перешкод.

В обґрунтування позову вказувала, що вона має на праві власності Ѕ частину будинку, розташованого в АДРЕСА_1. Третя особа по справі ОСОБА_4 є власником іншої Ѕ частини будинку. Земельна ділянка на АДРЕСА_1 перебуває у власності Красноградської міської ради.

Відповідачам по справі, згідно державних актів на праві власності належить земельна ділянка на АДРЕСА_2, де також розташований будинок.

Між сторонами у справі є спір з приводу межі, яка розділяє земельні ділянки. На думку позивача, внаслідок її відсутності в натурі вона позбавлена можливості користування частиною земельної ділянки, що порушує її права як землекористувача

В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідач та представник в судовому засіданні позов не визнали.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 14 червня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають матеріалам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених позивачем, дослідивши письмові матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Розглядом справи достовірно встановлено, що позивачка на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом є власницею Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 Родина ОСОБА_1 проживала у даному будинку з 1970 років, а з 1991 р. ОСОБА_5 є власником Ѕ його частини.

Земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок з надвірними будівлями не приватизована, її розмір 722, 7 кв.м.

На підставі договору купівлі-продажу від 20.08. 2003 року ОСОБА_2 належав будинок АДРЕСА_2.

31.01. 2004 р. ОСОБА_2 подарувала 1/ 2 частину будинку ОСОБА_3

19 травня 2005 року виданий Державний акт серія НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2 та серія НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0, 1000 га по АДРЕСА_2 які є співвласниками та Державний акт серія НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_2 серія НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_3 як співвласників земельної ділянки за цією ж адресою площею 0,0635 га ( т. 1 а.с 30-33)

Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки частина земельної ділянки від літ. «Б» до літ. «В» межує з земельною ділянкою № 113 - садиба ОСОБА_5 по АДРЕСА_2.

Під час приватизації земельної ділянки відповідачами були проведені роботи із землеустрою щодо встановлення в натурі ( на місцевості) меж. При цьому під час обміру землекористування, виконавцем робіт у присутності представника місцевої ради та представників суміжних землекористувань, було проведено встановлення на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки та їх погодження з суміжними землекористувачами, у тому числі і з попереднім власником будинку № 113 та користувачем земельної ділянки - ОСОБА_5 ( а.с. 48 т.1).

Паркан, який розділяє сусідні домоволодіння № 111 та № 113 існує понад 30 років, тобто ще до приватизації земельної ділянки відповідачами.

Позивачка ні розпорядження про надання дозволу на приватизацію, ні Державні акти видані відповідачам не оскаржує.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення її прав.

Висновок суду, з яким погоджується судова колегія, ґрунтується на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідає положенням ст. ст. 57-60, 64 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 377 ЦК України, ст. ст. 120, 152 Земельного кодексу України.

Належними та допустимими доказами, наявними у справі, підтверджено, що рішенням Красноградської міської ради від 23.02. 2005 р. передано у спільну сумісну власність ОСОБА_8 і ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 1635 кв.м. по АДРЕСА_2. На підставі цього рішення проведені відповідні роботи та видані вищезазначені державні акти.

Державними актами закріплено конфігурація земельної ділянки відповідачів, встановлені межі. Виходячи із положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України із виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда; на земельну ділянку, що перевищує ці розміри (зокрема, ту, яка необхідна для їх обслуговування) право власності виникає на загальних підставах та у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання положень вказаного закону ОСОБА_1 не надала як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції доказів, що з моменту приватизації земельної ділянки відповідачами змінилась конфігурація земельної ділянки сторін та порушена межа.

Як судом першої так і апеляційної інстанцій сторонам роз'яснювалась ст. 10 ЦПК України. Неодноразово призначалась судово- технічна експертиза, яка з вини обох сторін не була проведена, оскільки сторонами не надавались відповідні документи, а позивачкою не проведена її оплата.

Також судова колегія вважає, що вибраний позивачкою спосіб для захисту своїх порушених, оспорених або невизнаних прав не відповідає чинному законодавству.

Згідно зі ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки встановлення твердих меж.

Тобто законодавець вказує на те, що положення цієї статті стосується тільки власників земельних ділянок і не стосується землекористувачів. ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення, таке, що відповідає ст. ст. 213, 214 ЦПК України, привів мотиви, з яких вважав встановленою відсутність фактів, якими позивачем обґрунтовувалися вимоги, правильно застосував зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому вони задоволенню не підлягають.

Інших підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 14 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду Україниз розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

судді -