Справа №577/401/13 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/686/13 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2013 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Гагіна М. В., Сибільової Л. О.,

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Конотопської міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

про зміну наказу про її звільнення, стягнення моральної шкоди та за вимушений прогул,

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 12 лютого 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено у звязку з його необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

В Конотопській міжрайонній виконавчій дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на посаду спеціаліста 1 категорії була прийнята ОСОБА_4 ( після одруження ОСОБА_5В.), згодом їй була надана відпустка по вагітності і пологах, а потім - до досягнення дитиною 3-х років.

Наказом № 4-К від 10 лютого 2011 року в звязку зі вступом до шлюбу прізвище спеціаліста І категорії ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_5, внесені відповідні зміни до всіх внутрішніх документів Конотопської міжрайонної виконавчої дирекції Фонду ССТВП (а.с. 50).

Наказом №1-К від 10 січня 2011 року на посаду спеціаліста 1 категорії Конотопської міжрайонної виконавчої дирекції Фонду ССТВП була прийнята ОСОБА_3 на період відпустки по вагітності та пологах основного працівника - ОСОБА_4 (а.с. 9).

Наказом за № 12-к від 10 травня 2011 року у звязку із закінченням відпустки по вагітності та пологах ОСОБА_5.В. і перебуванням її у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_3 продовжено строк трудового договору з 10 травня 2011 року до виходу на роботу ОСОБА_5 із зазначеної відпустки (а.с. 5).

17 жовтня 2012 року наказом № 16-од окремі працівники Конотопської міжрайонної виконавчої дирекції Фонду ССТВП, серед них і ОСОБА_3, були попереджені про можливе скорочення їх посад з 01 січня 2013 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6).

Рішенням профспілкового комітету виконавчої дирекції Сумського обласного відділення Фонду ССТВП № 37 від 14 грудня 2012 року надано згоду на звільнення тимчасового працівника спеціаліста І категорії ОСОБА_3 (а.с. 12)

З 27 грудня 2012 року по 12 січня 2013 року ОСОБА_3 перебувала на лікарняному (а.с. 13).

Наказом Конотопської міжрайонної виконавчої дирекції Фонду ССТВП за № 27-К від 28 грудня 2012 року ОСОБА_3 було звільнено з посади спеціаліста 1 категорії за п. 2 ч.1 ст.36 КЗпП України, у звязку з закінченням строку трудового договору (а.с. 8).

Звертаючись до суду за захистом своїх трудових прав, ОСОБА_3 просила суд відновити їх шляхом визнання незаконним наказу про її звільнення № 27-К від 28 грудня 2012 року; зобовязання відповідача звільнити її з 06.01.2013 р. на підставі п.1 ст. 40 КЗпП; стягнути з відповідача на її користь 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 3358 грн.15 заробітку за вимушений прогул.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що процедура припинення строкового трудового договору, укладеного з ОСОБА_3, здійснена роботодавцем з дотриманням вимог діючого трудового законодавства, позивач звільнена з займаної посади в звязку з закінченням строку трудового договору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пунктом 2 ч.1 ст.36 КЗпП України передбачається, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

З матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2012 року ОСОБА_5 звернулась до керівника установи із заявою про повернення її на роботу з 29 грудня 2012 року в звязку із виходом з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 45). Наказом № 28-К від 29 грудня 2012 року ОСОБА_5 визнано такою, що приступила до роботи з 29 грудня 2012 року (а.с. 46).

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що у відповідача були передбачені законом підстави для звільнення ОСОБА_3 п. 2 ч.1 ст.36 КЗпП України, у звязку з закінченням строку трудового договору, який був укладений на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника.

При розгляді даної справи місцевий суд зясував та перевірив доводи та заперечення кожної сторони і обгрунтував свої висновки.

Доводи ОСОБА_3 про те, що відповідач незаконно звільнив її під час лікарняного, - не заслуговують на увагу, так як заборона такого звільнення передбачена лише ч.3 ст.40 КЗпП України, відповідно до якої не допускається звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті) лише у випадках звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. В той же час звільнення за п. 2 ч.1 ст.36 КЗпП України не являється звільненням з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Посилання ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_5 з 29.12.2012 р. продовжувала отримувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не дають підстав для визнання незаконним звільнення ОСОБА_3, так як в установленому законом порядку наказ № 28-К від 29 грудня 2012 року про те, що з 29 грудня 2012 року ОСОБА_5 приступила до роботи, - незаконним не визнавався.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про незаконність постановленого у справі рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування постановленого рішення.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді