справа № 165/3832/13-ц
провадження №2/165/902/13
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Ференс-Піжук О.Р.,

при секретарі Харук Ю.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4, про визнання майна особистою приватною власністю, -

встановив:

03 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивує тим, що вказана квартира була придбана ним після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем. Вказує, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 21 листопада 1995 року шлюб між сторонами розірвано. Даним рішенням суд встановив, що шлюбні стосунки між сторонами припинено з вересня 1995 року. Вказує, що з цього часу вони припинили спільне ведення господарства. 14 січня 2004 року позивачем, за кошти надані ОСОБА_5, було придбано за договором купівлі-продажу трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Кошти за квартиру продавці отримували в кабінеті нотаріуса під час укладення даного договору. Оскільки позивач зареєстрував розірвання шлюбу в органах РАЦС тільки 22 жовтня 2013 року, то в силу ст. 44 КпШС України, вказана квартира за загальним правилом, вважається спільною сумісною власністю подружжя. Стверджує, що квартира АДРЕСА_1 придбана позивачем за особисті кошти, а не за спільні кошти подружжя, і після фактичного припинення спільного ведення господарства, тому вона є його особистою приватною власністю. Зазначає, що спірна квартира не була придбана для проживання його колишньої сім'ї, ніхто з членів його сім'ї у даному житлі жодного дня не проживав і за вказаною адресою не було зареєстроване їх місце проживання. На даний час позивач, як єдиний власник, не може вільно розпорядитись на свій розсуд спірною квартирою, оскільки нотаріус відмовляється оформляти договір про відчуження даної квартири без згоди його колишньої дружини. Відповідач по справі, без жодної мотивації, не дає згоди на відчуження даної квартири, порушуючи право власності позивача, а тому він змушений за захистом звернутися до суду. Просить визнати його особистою приватною власністю нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги про визнання майна особистою приватною власністю позивача підтримали з підстав наведених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. У поданих письмових поясненнях (а.с.45-46) зазначила, що їй не було відомо про купівлю спірної квартири позивачем та вона не була присутньою при укладенні договору купівлі-продажу цієї квартири. Вважає, що даний спір може бути вирішений після врегулювання з позивачем ОСОБА_1 майнових претензій, які вона має на даний час до колишнього чоловіка.

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, зазначає, що наведені в позові обставини справи відповідають дійсності, не заперечує щодо задоволення позову.

Об'єктивність наведених в позові обставин підтвердив в суді свідок ОСОБА_6 показавши, що виступав продавцем квартири АДРЕСА_1. Зазначив, що при укладенні даного договору 14 січня 2004 року були присутні покупець за договором, позивач покупцем ОСОБА_1 та ОСОБА_5, від якої він в нотаріальній конторі отримував гроші за продаж квартири. Вказав, що при укладенні договору інших осіб присутніх не було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що була присутньою під час укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, оскільки на купівлю вказаної квартири позичала кошти ОСОБА_1 Зазначила, що на момент укладення договору, шлюб між сторонами був розірваний, вони не вели спільного господарства, не проживали однією сім'єю. Підтвердила, що у спірній квартирі ніхто з членів сім'ї позивача, в тому числі відповідач, ніколи не проживав і не був там зареєстрованим.

Допитана в суді свідок ОСОБА_7, яка є дочкою сторін ствердила, що станом на 2004 рік, коли позивачем було придбано спірну квартиру, її батьки проживали в одній квартирі, але в різних кімнатах і не вели спільного господарства, не були пов'язані спільним побутом. Підтвердила, що їй було відомо, що батько ОСОБА_1 позичав гроші на придбання спірної квартири у тітки ОСОБА_5, але ні відповідач, ні вона, як дочка, дотепер не знають де знаходиться вказана квартира, оскільки вони там ніколи не проживали і не були прописані.

Заслухавши пояснення позивача, його представника ОСОБА_2, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 1992 року. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 21 листопада 1995 року, що набрало законної сили, шлюб розірвано. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу, судом було встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 1995 року, і ці фактичні обставини, в силу ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 22 жовтня 2013 року (а.с.5) яке видано ОСОБА_1 відділом РАЦС, шлюб між сторонами розірвано, про що 22 жовтня 2013 року складено актовий запис №47.

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 14 січня 2004 року (а.с.6) на і'мя ОСОБА_1 була придбана квартира АДРЕСА_1

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до вимог ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, після фактичного припинення шлюбних відносин, за особисті кошти придбав спірну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрував своє право власності у встановленому порядку. Про вказані обставини відповідачу відомо не було, що вона і підтверджує у поданих суду письмових поясненнях. При цьому ОСОБА_3 не повідомляє суду будь яких обставин щодо придбання спірного нерухомого майна разом з позивачем за спільні кошти та не покликається на докази, які б давали суду підстави вважати вказану вище спірну квартиру, спільним майном подружжя.

Посилання відповідача у письмових поясненнях на наявність у неї на даний час майнових претензій до ОСОБА_1, а також народження у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 спільної дитини, не можуть на думку суду, слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Проаналізувавши наведене, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 57 СК України, квартира АДРЕСА_1, є особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. 392 Цивільного Кодексу України, ст. 57 Сімейного кодексу України, - суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Р. Ференс-Піжук