Справа № 461/2559/13 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський О.М.
Провадження № 22-ц/783/5100/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 П. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Каблака П.І.,

суддів: Крайник Н.П., Курій Н.М.,

з участю секретаря Данилик І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Прокурора Галицького району м. Львова в інтересах держави в особі Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 березня 2013 року у справі

за позовом ОСОБА_2 до Головного управління праці і соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації (правонаступником якого є департамент соціального захисту населення обласної державної адміністрації) про визнання права власності на автомобіль,-

ВСТАНОВИЛА:

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 березня 2013 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2000 року випуску, н.з. ВС 1855 АІ. Зобовязано Головне управління праці і соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації зняти з обліку автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2000 року випуску, н.з. ВС 1855 АІ. Судом вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржив прокурор в інтересах держави в особі Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає про те, що судом під час вирішення спору необґрунтовано застосовано нормативно-правовий акт, який був чинним на момент забезпечення позивача автомобілем.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задоволити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу.

Як передбачено в ч. 1 ст. 3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

При розгляді справ № 6-10цс12 (постанова від 16 травня) Верховним Судом України зроблено висновок, відповідно до якого питання щодо вилучення після смерті інваліда у членів його сімї автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарна допомога, повинно вирішуватися на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда, а не на час надання такого автомобіля інваліду.

Як убачається з матеріалів справи, інвалід ОСОБА_3, якого було забезпечено у лютому 2006 року в порядку надання гуманітарної допомоги спірним автомобілем (2000 року випуску) помер 9 квітня 2008 року. Дані обставини сторонами не оспорюються.

Станом на цю дату був чинним п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2007 року № 661).

Абзацом 7 п. 41 цього Порядку передбачено, що після смерті інваліда автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

Інших варіантів щодо розпорядження автомобілем, отриманим інвалідом саме, як гуманітарна допомога, діюча на день смерті інваліда ОСОБА_3, Порядок не передбачав.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що позов підлягає до задоволення на підставі п.37 Порядку, який діяв на час виділення автомобіля інваліду та передбачав можливість залишення автомобіля членам сімї інваліда після смерті останнього, є помилковим.

Відтак, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 314 ч. 2, 316, 317 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу задоволити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 березня 2013 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління праці і соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про визнання права власності на автомобіль відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Каблак П.І.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_4