Справа № 1519/2-58/11
Провадження № 2/521/3074/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2013 року Малиновський райсуд м. Одеси

в складі: головуючого судді - Роїк Д.Я.

при секретарі - Чайковській О.В., Гречко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Відповідач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з зустрічним позовом ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд. При цьому сторони посилались на те, що 19.02.2004 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1, який керував автомобілем марки Субару н/з НОМЕР_3, та ОСОБА_2, який керував автомобілем марки "Тойота" н/з НОМЕР_2. ДТП сталася в м. Одесі, на перехресті вулиць Серединській Сквер та Розумовської. Обидві сторони зазначають, що вони не порушували правил дорожнього руху, а тому відповідати за скоєну ДТП має протилежна сторона. При цьому сторони також зазначають, що через протиправні дії протилежної сторони, їм було завдано моральну шкоду.

В судове засідання представник ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, заперечував проти задоволення зустрічних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню а зустрічний позов задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.02.2004 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1, який керував автомобілем марки Субару н/з НОМЕР_3, та ОСОБА_2, який керував автомобілем марки "Тойота" н/з НОМЕР_2. ДТП сталася в м. Одесі, на перехресті вулиць Серединській Сквер та Розумовської. Обидві сторони зазначають, що вони не порушували правил дорожнього руху, а тому відповідати за скоєну ДТП має протилежна сторона.

Згідно до Протоколу (а.с. ) та додатку (а.с. ) автомобіль ОСОБА_2, марки "Тойота" н/з НОМЕР_2 у момент зіткнення із автомобілем ОСОБА_1 марки "Субару" н/з НОМЕР_3, знаходився на дорожному полотні вулиці Розумовської, на перехресті із другорядною вулицею Серединний сквер. Автомобіль ОСОБА_1 марки "Субару" н/з НОМЕР_3, у той час рухався впродовж вулиці Розумовської. Перед виїздом з вулиці Серединний сквер до вулиці Розумовської встановлений дорожний знак 2.1. "Дати дорогу".

Згідно до п. 16.11. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306 "На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.", а згідно до п. 16.3. ПДР "У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.".

Таким чином, у ДТП, яке відбулося 19.02.2004 року наявна провина водія ОСОБА_2, який керував автомобілем марки "Тойота" н/з НОМЕР_2.

Факти не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та не накладення адміністративного стягнення, на які посилався ОСОБА_2 у поясненнях та на судовому засіданні не впливають на висновки суду, оскільки непритягнення сталося внаслідок порушення строків, передбачений для притягнення до адміністративної відповідальності ст. 38 КпАП України і не містять доказів відсутності вини ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення.

Внаслідок зіткнення, автомобіль ОСОБА_1 зазнав пошкоджень загальної вартості 12353,20 грн, що підтверджується висновком експертизи.

Крім того, у якості додаткових збитків ОСОБА_1 заявлені: вартість проведення експертизи у сумі 250 грн., вартість юридичної допомоги у сумі 700 грн. та вартість витрат по сплаті держмита на 142,5 грн.

ОСОБА_2 зі свого боку звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому він просив компенсувати вартість пошкоджень, завданий його автомобілю у ДТП, яке відбулося 19.02.2004 року та моральну шкоду.

У підтвердження вартості збитків, ОСОБА_2 надав висновок експертизи, згідно до якого відновна вартість автомобіля "Тойота" н/з НОМЕР_2 склала 4907,73 грн.

У підтвердження власного позову, ОСОБА_2 посилається на те, що у висновку № 16325 міститься фраза: "В умовах події швидкість Субару Імпреза перевищувала 60 км/г".

Але, вказане твердження не може бути прийняте судом у якості належного підтвердження факту порушення ОСОБА_1 ПДР, оскільки встановлення швидкості автомобіля ОСОБА_1 марки "Субару" н/з НОМЕР_3 не входило до кола питань, поставлених перед експертом, крім того, вказана фраза міститься у описової частині висновку № 16325 та експертом у висновку не зазначено яким чином можливість перевищення автомобілем ОСОБА_1 швидкості 60 км/годину могло вплинути на об'єктивну можливість запобігти ДТП.

Крім того, суд зазначає, що висновок експертизи, згідно до якого відновна вартість автомобіля "Тойота" н/з НОМЕР_2 був виданий у 2006 році, через два роки після ДТП, виходячи з чого, стан автомобіля, наданого експерту для дослідження може не збігатися зі станом автомобіля після ДТП 19.02.2004 року.

Таким чином, враховуючи те, що, саме, ОСОБА_2 було допущено порушення ПДР, а порушення ПДР з боку ОСОБА_1 не доказане, - суд вважає, що ДТП 19.02.04 відбулося внаслідок винніх дій ОСОБА_2

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до положень ст. 1188 Цивільного кодексу України: "1. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;"

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки.

ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги щодо відшкодування матеріальних збитків на суму 12353,20 грн, а також компенсація вартості проведення експертизи у сумі 250 грн. і вартості юридичної допомоги у сумі 700 грн., держмито на суму 142,5 грн., що загалом складає 13445,70 грн.

За таких підстав, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду розмірі 13445,70 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 суд вважає за необхідне залишити без задоволення.

Протягом розгляду справи ОСОБА_1 були уточнені позовні вимоги до ОСОБА_2 у частині вимоги щодо стягнення інфляційних збитків за період часу з моменту подачі первинного позову (квітень 2004 року) до моменту подачі уточнення позовних вимог (листопад 2010 року). Згідно до розрахунку, поданому ОСОБА_1, вартість інфляційних збитків становить 17759,71 грн.

Суд вважає за можливе задовольнити додаткові позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у частині компенсації інфляційних збитків.

Протягом розгляду справи ОСОБА_1 були уточнені позовні вимоги до ОСОБА_2 у частині вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних, відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України за період часу з моменту подачі первинного позову (квітень 2004 року) до моменту подачі уточнення позовних вимог (листопад 2010 року). Згідно до розрахунку, поданому ОСОБА_1, вартість трьох відсотків річних становить 2386,61 грн.

Суд зазначає, що вказані вимоги стосуються компенсації боржником кредитору вартості користування грошима, та, оскільки до набрання законної сили рішенням суду, яке би встановлювало дійсність та розмір грошового зобов'язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 такого зобов'язання не існувало, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зазначеної позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у частині стягнення трьох відсотків річних, відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь моральної шкоди, то суд відповідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" видно, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд вважає, що позивачем у судовому засіданні не було надано доказів, що підтверджують наявність моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Проте суд вважає, що такими діями з боку ОСОБА_2 було завдано моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Таким чином, за умов заочного розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а вимоги ОСОБА_2, - відмові у задоволенні

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 31408,87 грн, у тому числі: Матеріальні збитки на суму 12353,20 грн., Вартість проведення експертизи у сумі 250 грн., Вартість юридичної допомоги у сумі 700 грн., Держмито на суму 345,96 грн., Інфляційні збитки на суму 17759,71 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000 (п'яти тисяч) гривень, а всього стягнути 36408,87 (тридцять шість тисяч чотириста вісім) гривень.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: