БОРИСПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
05 лютого 2013 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Ткаченка Д.В.
за участю секретаря Сисович І.Г.
за участю позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ Компанія з організації житлового будівництва, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та стягнення майнової шкоди, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, -
У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ Компанія з організації житлового будівництва та ОСОБА_4, яким з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 16.01.2013 року, просила визнати недійсним з моменту укладення Договір резервування об'єкту нерухомості від 05 серпня 2010 р. №05/08-2010, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Компанія з організації житлового будівництва", стягнути солідарно з співвідповідачів майнову шкоду у розмірі 118366,50 грн., 4971,39 інфляційних втрат, та 8347,27 грн. три відсотки річних.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що спірний договір є фіктивним, тому що укладався ТОВ "Компанія з організації житлового будівництва" без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися правочином, а тому на підставі ст. 203, 215, 234 ЦК України договір резервування об'єкту нерухомості від 05 серпня 2010 р. №05/08-2010 необхідно визнати недійсним. Крім того, посилаючись на те, що у зв'язку із вчиненням недійсного правочину ОСОБА_1 було завдано відповідачами збитків, на підставі ч. 2 ст. 216, 541, 1190 ЦК України вона просить суд стягнути солідарно з співвідповідачів майнову шкоду у розмірі 118 366,50 грн. Також, на підставі ст. 625 ЦК України позивач просила солідарно стягнути з співвідповідачів 4971,39 інфляційних втрат, та 8347,27 грн. три відсотки річних.
В судовому засіданні позивач та її представники підтримали заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та додатково пояснили, що про відсутність наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися правочином свідчить те, що відповідач протягом всього часу з дати підписання договору не вчинив із свого боку жодних дій спрямованих на виконання ним своїх зобов'язань за Договором, натомість, позивачем на виконання умов договору був сплачений гарантійний внесок в розмірі 118366,50 грн. Також, відповідачем не було надано позивачці жодних доказів про те, що гарантійний внесок переданий відповідачу 2 - керівнику ТОВ "Компанія з організації житлового будівництва", був зарахований на рахунки відповідача 1. Крім того, за інформацією, отриманою від співробітників відповідача, станом на день розгляду справи зазначена у договорі квартира давно продана третім особам.
Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідачі в судове засідання не зявились. У звязку із неявкою в судове засідання співвідповідачів, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності, за згодою позивача, на підставі ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, заслухавши пояснення сторін та їх представників, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
05 серпня 2010 р. між ОСОБА_1 та ТОВ "Компанія з організації житлового будівництва" був укладений Договір резервування об'єкту нерухомості №05/08-2010, відповідно до умов якого ТОВ "Компанія з організації житлового будівництва" зобов'язалося закріпити (здійснити резервування) за позивачкою об'єкт нерухомості - окрему квартиру в житловому будинку, який буде збудовано за адресою: вул. Павлика Морозова, будинок 15, с. Проліски Бориспільського району Київської області, а позивач зобов'язалася викупити у відповідача у встановлений строк зарезервовану за ним квартиру.
На виконання умов даного договору, 05.08.2010 р. позивач передала засновнику та керівнику ТОВ "Компанія з організації житлового будівництва" ОСОБА_4 гарантійний внесок в розмірі 118366,50 грн., що підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_4 від 05.08.2010 року, зареєстрована в реєстрі № 2045, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб Серія АА №013105 від 01.10.2012.
Посилаючись на те, що з моменту укладення договору ТОВ "Компанія з організації житлового будівництва" не виконало своїх зобовязань за договором, 02.04.2012 року позивач направив на адресу відповідача лист щодо надання інформації про укладення договору купівлі-продажу, що підтверджується поштовим чеком від 02.04.2012, а також описом вкладення у цінний лист від 02.04.2012. У своєму листі позивач просила ТОВ "Компанія з організації житлового будівництва" надати підтвердження сплати гарантійного внеску, повідомити про дату введення будинку в експлуатацію та дату, час та місце укладення відповідного договору купівлі продажу. Водночас, відповідач належним чином не відреагував на вказаний лист, відповіді на надав.
Як вбачається із змісту заяви про зміну предмета позову від 16.01.2013 року, а також пояснень позивача та його представників, наданих в судовому засіданні, підставою для визнання недійсним договору резервування об'єкту нерухомості від 05 серпня 2010 р. №05/08-2010 вказано відсутність наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися договором. На думку позивача укладений договір є фіктивним, а тому на підставі ст. 234 ЦК України підлягає визнанню недійсним.
Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.
За змістом вищевказаної статті фіктивний правочин вчиняється його учасниками без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав і обов'язків, знаючи заздалегідь, що він не буде вико наний. При вчиненні фіктивного правочину його учасники мають інші цілі, ніж ті, що ним передбачені. Позивач, який звертається з вимо гою про визнання правочину фіктивним, має довести суду відсут ність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для виду повинна бути властива діям всіх сторін правочину.
В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними зазначено про те, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.
Відповідно до ч. 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 статті 57 ЦПК України).
Належних та допустимих доказів укладення договору резервування об'єкту нерухомості без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав і обов'язків, без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, а також доказів на підтвердження умислу всіх сторін правочину сторонами не подано, з огляду на що, правові підстави для визнання недійсним договору відсутні.
Судом відхиляються доводи позивача, що про відсутність наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися правочином свідчить те, що відповідач протягом всього часу з дати підписання договору не вчинив із свого боку жодних дій спрямованих на виконання ним своїх зобов'язань за договором, натомість, позивачем на виконання умов договору був сплачений гарантійний внесок в розмірі 118366,50 грн. За змістом статті 202, 203, 234 ЦК України, а також п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року якщо на виконання правочину було передано майно або майнові права, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.
Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні завдано збитків, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. З огляду на те, що належні та допустимі докази укладення недійного договору відсутні, вимога про стягнення на підставі ч. 2 ст. 216, 1190 ЦК України майнової шкоди не підлягає задоволенню.
Позовна вимога щодо стягнення із співвідповідачів на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних також не підлягає задоволенню, тому що у відповідності до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення статті 625 ЦК регулюють зобовязальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.
Відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди (Аналогічна думка з цього приводу викладена в Інформаційному листі ВССУ Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України від 16.01.2013 року).
Керуючись ст. 226, 213-215, ст.218 ЦПК України, суд, -
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ТОВ Компанія з організації житлового будівництва та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору та стягнення майнової шкоди, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Відповідач має право подати лише заяву про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення. У разі відмови у задоволенні цієї заяви відповідач може оскаржити заочне рішення до апеляційного суду в загальному порядку.
Суддя: Д.В. Ткаченко