Справа № 274/1057/13-ц Провадження № 2/0274/264/13
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2013 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В., за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1
доОСОБА_2
пророзірвання шлюбу, стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2, зареєстрований 14.02.2009 р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 63, сина ОСОБА_3, який народився 09.08.2009 р., залишити їй на вихованні, стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, допустити рішення про стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

ОСОБА_2 позов визнав, про що зазначено у його заяві від 08.04.2013 р.

У судове засідання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'явились, проте від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, виходячи зі змісту статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, прийшов до висновку, що справа підлягає розгляду за відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14.02.2009 р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 63 (а. с. 4).

Вони є батьками дитини сина ОСОБА_3, який народився 09.08.2009 р. (а. с. 6).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, сімейні стосунки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склались внаслідок того, що вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, між ними часто виникають сварки. Останніх три місяці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають окремо.

Доказів на спростування викладених у попередньому абзаці обставин ОСОБА_2 не надав. Більше того, як зазначалось вище, він визнав позов.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Разом з тим, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і збереження їхнього шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на їхній вільній згоді.

Згідно з частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Беручи до уваги зазначене, суд приходить до висновку, про наявність законних підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу з ОСОБА_2.

Частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Виходячи з наведеного та зважаючи на визнання ОСОБА_2 позову, ОСОБА_1, яке в частині вимог про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд задовольняє позовну вимогу останньої про розірвання шлюбу.

Як зазначалось раніше, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дитини сина ОСОБА_3, який народився 09.08.2009 р.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, ОСОБА_2 зобов'язаний утримувати свого сина ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття.

Частинами першою третьою статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_2 працює без оформлення у відповідності до вимог законодавства України

Доказів на спростування викладених у попередньому абзаці обставин ОСОБА_2 не надав. Більше того, як зазначалось вище, він визнав позов.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що ОСОБА_2 має нерегулярний, мінливий дохід, а відтак розмір аліментів, які він має сплачувати, може бути визначений у твердій грошовій сумі.

Згідно зі статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

ОСОБА_2 не повідомив суд про обставини, які мають бути враховані при визначенні розміру аліментів.

Частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Пунктом 1 частини першої статті 367 Цивільного кодексу України встановлено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Суд, враховуючи інтереси неповнолітнього ОСОБА_3, вважає за необхідне допустити негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття та про допущення рішення про стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2 позов визнав, таке визнання в частині вимог про стягнення аліментів не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Беручи до уваги вказане та частину четверту статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, зміст якої наводився раніше, суд задовольняє зазначену позову вимогу ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2.

Частини перша третя статті 157 Сімейного кодексу України визначають, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Таким чином, ОСОБА_2 як батько дитини сина ОСОБА_3 зобов'язаний брати участь у його вихованні, окрім випадків, коли спілкування з сином перешкоджає його нормальному розвиткові.

У позовній заяві ОСОБА_1 не міститься посилань на будь-які обставини з посиланням на докази їх підтвердження, які б вказували на те, що спілкування ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Зважаючи на викладене, позовна вимога ОСОБА_1 про залишення сина ОСОБА_3 їй на вихованні суперечить зазначеним положенням статті 157 Сімейного кодексу України, а відтак задоволенню не підлягає.

З викладених підстав заява ОСОБА_2 про визнання позову в частині вимог про залишення сина на вихованні ОСОБА_1 не приймається судом, виходячи з положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, зміст якої наводився раніше, як така, що суперечить законодавству України.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини третьої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з частиною першою та третьою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 114,70 грн. (за позовною вимогою про розірвання шлюбу), та, крім того, сплатила адвокату ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 300,00 грн. за підготовку та складання позовної заяви.

Суд, виходячи зі змісту та обсягу позовної заяви, вважає, що розумним розміром грошових коштів, який має бути віднесено до складу витрат на правову допомогу, є 150,00 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 176,47 грн.

Крім того, з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229,40 грн. (за позовною вимогою про стягнення аліментів), оскільки ОСОБА_1 від сплати цього судового збору звільнена на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 1 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 60, 64, 79, 88, 174, 208, 209, 212 215 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 14.02.2009 р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 63, розірвати.

Стягувати з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти у розмірі 500,00 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_3, який народився 09.08.2009 р., починаючи з 25.02.2013 р. і до повноліття дитини, тобто до 09.08.2027 р.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2) у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 176,47 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Допустити негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Роз'яснити, що:

дане рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;

у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;

апеляційна скарга на дане рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення;

особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Корбут

Повне рішення складено 15.04.2013 р.