Справа № 1309/8466/12 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/5940/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Бермеса І.В.

суддів: Копняк С.М., Савуляка Р.В,

за участі секретаря: Проворної Н.І.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з Міністерства оборони України в користь ОСОБА_4 шкоду, завдану смертю годувальника за період з 1 січня 2007 року по 31 січня 2013 року в розмірі 26608 грн. Зобовязано Міністерство оборони України здійснювати щомісячні платежі в користь ОСОБА_4 у розмірі 1147 грн. відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, починаючи з 1.02.2013 року.

Рішення суду оскаржило Міністерство оборони України.

В апеляційній скарзі посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не враховано те, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 7 грудня 2006 року, яким стягнуто на користь позивача 10167 грн. шкоди, завданої смертю годувальника за період з 1 січня 2004 року по день ухвалення рішення та зобовязано здійснювати на користь позивача щомісячні платежі у розмірі 400 грн. на весь строк інвалідності, в частині здійснення щомісячних платежів підлягало виконанню на весь період інвалідності. Зазначає, що під час розгляду справи питання способу відшкодування заподіяної шкоди не досліджувалося та належні докази у позивача не витребовувалися. Вважає, що відсутність документа про розмір середньомісячного заробітку годувальника за дванадцять або за три останні місяці роботи унеможливлює обєктивне визначення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню. Крім цього, посилається на пропуск строку позовної давності, оскільки з позовом про перерахунок відшкодованої за рішенням Залізничного суду від 7 грудня 2006 року шкоди, позивач повинен був звертатися не пізніше 1 травня 2010 року.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Міністерства оборони України - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_4 ОСОБА_2В про заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Встановлено, що 27.07.2002 р. на Скнилівському летовищі м. Львова, внаслідок падіння військового літака СУ-27 загинув ОСОБА_5, на утриманні якого на момент смерті перебував неповнолітній ОСОБА_4, який згідно обвинувального вироку військового апеляційного суду Центрального регіону від 25.06.2005 р. у звязку із загибеллю батька, ОСОБА_5, визнаний по справі потерпілим.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є інвалідом 3 групи з дитинства безтерміново.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 7 грудня 2006 року було задоволено позов ОСОБА_4 Стягнуто з Міністерства оборони України в користь ОСОБА_4 10167 грн. на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника батька ОСОБА_5, за період з 1.01.2004 року по день ухвалення рішення суду. Зобовязано Міністерство оборони України здійснювати щомісячні платежі в користь ОСОБА_4 у розмірі 400 грн. на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника батька ОСОБА_5, з дня постановлення рішення на весь строк інвалідності ( а.с.6-7).

9 жовтня 2012 року ОСОБА_4 звернувся з позовом про відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, з урахуванням зміни розміру мінімальної заробітної плати, за період з 1 січня 2007 року по 31 січня 2013 року в розмірі 26608 грн.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 4 лютого 2013 року позов було задоволено, однак таке частково було скасовано рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 02 квітня 2013 року.

Вказане рішення апеляційного суду скасовано ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції та є предметом даного судового розгляду.

При цьому в ухвалі колегії суддів від 10 липня 2013 року вказано, що виходячи зі змісту наведеної норми, при вирішенні даного спору суду належить встановити, яким чином потерпілому вперше було визначено розмір відшкодування: виходячи з середньої заробітної плати за займаною на час завдання шкоди посадою чи виходячи з мінімальної заробітної плати, і залежно від встановлених обставин суд повинен зробити висновок щодо наявності підстав для збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

На виконання цих вимог судовою колегією апеляційного суду в даному судовому засіданні встановлено, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за період з 1 січня 2007 року по 31 січня 2013 року розмір мінімальної заробітної плати збільшувався.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується інвалідам - на строк їх інвалідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Встановлено, що за період з 1 січня 2007 р. по 31 січня 2013 р. розмір мінімальної заробітної плати збільшувався, проте це не враховувалось при обчисленні відшкодування. Згідно поданого представником позивача розрахунку різниця між сумою, яка мала бути виплачена позивачу в зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати та сумою фактично виплаченою за вищезазначений період, становить 26 608 грн (а.с.37,38).

При таких обставинах суд підставно задовольнив позов.

Апелянт вказує, що під час розгляду справи питання способу відшкодування заподіяної шкоди не досліджувалося та належні докази у позивача не витребовувалися і, що відсутність документа про розмір середньомісячного заробітку годувальника за дванадцять або за три останні місяці роботи унеможливлює обєктивне визначення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню

Судова колегія не приймає до уваги ці посилання, т.я. встановлено, що при ухваленні рішення Залізничного районного суду м.Львова від 7 грудня 2006 року суд виходив із мінімальної заробітної плати (справа№2-906/06).

Аналогічно по даній справі суд виходив із мінімальної заробітної плати, а не з середньої заробітної плати за займаною на час завдання шкоди посадою.

При цьому встановлено, що в справі №2-906/06 є довідка про заробіток ОСОБА_5, який менший від мінімальної заробітної плати на той період (а.с.38, справа№2-906/06).

Отже висновки суду відповідають вимогам ч.1 ст.1197 ЦК України про те, що якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Крім того встановлено по аналогічній справі за позовом ОСОБА_6 (сестри позивача), саме рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2013 року потерпілій розмір відшкодування було визначено виходячи із мінімальної заробітної плати.

З врахуванням цієї обставини по цій справі ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 жовтня 2013 року рішення апеляційного суду Львівської області від 3 червня 2013 року скасовано, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2013 року залишено в силі.

З врахуванням наведеного судова колегія по даній справі приходить до висновку, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 7 грудня 2006 року, відповідно до якого ОСОБА_4 має право на одержання щомісячного відшкодування шкоди, завданої смертю батька, у розмірі 1/5 від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, є преюдиційним.

Проте фактично виплачуване ОСОБА_4 відшкодування є меншим за розмір відшкодування, на яке він має право згідно з судовим рішенням від 7 грудня 2006 року.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що на користь позивача підлягає стягненню різниця між сумою, яка мала бути виплачена та сумою, яка фактично виплачувалася, є обґрунтованим.

Не встановлено, що позивач пропустив строк позовної давності без поважних причин.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Керуючись ч.1 п. 1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Міністерства оборони - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_7