АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6908/13
Справа №2012/7031/2012 Головуючий 1 інст. Гаврилюк С.М.
Категорія :самочинне будівництво Доповідач -Бобровський В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2013 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

С у д д і в Шевченко Н.Ф.,

Кокоші В.В.,

при секретарі Харченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 10 вересня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, про знесення самочинно збудованого обєкту, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, Інспекції архітектури та містобудування Харківської облдержадміністрації про знесення самочинно збудованих ОСОБА_4 капітальних споруд гаражу літери «Г», «И» на земельній ділянці по АДРЕСА_1 у м.Харкові.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що вона з відповідачем є співвласниками домоволодіння за зазначеною адресою, ОСОБА_4 в порушення чинного законодавства та без її згоди знесла деревяний гараж та навіс за літерами «Г» та «И»,згідно технічного паспорту на домоволодіння та здійснила капітальне будівництво на земельній ділянці, порядок користування якою між ними не визначений.

Зазначивши, що внаслідок здійснення протиправних дій відповідача були пошкоджені її квітники, які були розташовані перед гаражем, а також були пошкоджені садові меблі, ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди просила стягнути з ОСОБА_4 2000 грн. компенсації.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 10 вересня 2013 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 з посиланням на підставність позову, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права при залишенні його без задоволення, просить рішення суду скасувати, новим рішенням позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заперечення проти них, колегія вирішила апеляційну скаргу ОСОБА_3. відповідно до положень ст..309 ЦПК України задовольнити частково, рішення районного суду змінити з наступного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім обставин, встановлених ст..61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Судом, згідно наданих доказів встановлено, що житловий будинок з надвірними забудовами та спорудами по АДРЕСА_1 у м.Харкові належить ОСОБА_4 5/12 частин на підставі договору дарування від 24 липня 1992 року; ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 22 березня 2007 року 7/12 частин.

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду від 27 березня 1992 року між попередніми співвласниками визначено порядок користування житловим будинком літер «А-1» та надвірними забудовами та спорудами за яким у користуванні ОСОБА_4 у житловому будинку перебувають приміщення квартири № 4 з прибудовами і підвалом, а також сарай літер «Г», навіс «И», у користуванні ОСОБА_3 квартира № 3 у житловому будинку з прибудовами і підвалом та сарай літер «З».

Порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння не визначався.

Із висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи судового експерта КП «Харківське міське БТІ», висновку судової будівельно-технічної експертизи Харківського НДІСЕ ім..Бокаріуса від 25 вересня 2009 року вбачається, що ОСОБА_4 за місцем деревяного сараю літер «Г» (фундамент деревяній стоянці, стіни з дощок) розміром 5,80х3,80м, 1950 року забудови, малоцінного) розпочато будівництво нової будівлі розміром 5,65х3,92 м з цегли та шлакобетонних блоків по фундаменту із цегли, а дах виконане з використанням будівельних матеріалів старої будівлі; на місці навісу літер «И» (фундамент деревяні стоянці, стіни деревяні) розміром 3,75х7,77м, малоцінного, побудовано навіс розміром 2,82х3,40 м з боку двору із цегляної стіни, як продовження стіни будівлі сараю літер «Г».

Із листа Управління містобудування та архітектури від 1 серпня 2012 року на адресу ОСОБА_3 вбачається, що будівельний паспорт на забудову земельної ділянки ОСОБА_4 не видавався та вважається самочинним будівництвом.

Згідно до ч.1 ст.376 ЦК України нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо воно збудовано або будується без належного дозволу чи належно оформленого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування за нормою ч.7 ст.376 ЦК України, може постановити рішення яким зобовязати особу, яка здійснила самочинне будівництво провести відповідну перебудову, а якщо така перебудова неможлива, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснює самочинне будівництво.

Відповідно до п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованої в Мінюсті України 10 липня 2001 року № 582/5773 (із змінами та доповненнями), зміна матеріалів стін будівель без збільшення розмірів фундаменту чи поверховості, в межах їх допустимого відхилення площі, не належить до самочинного будівництва.

З посиланням на цю Інструкцію відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про зобовязання ОСОБА_4 знести вказані забудови, суд виходячи із того, що будівництво відповідачем здійснено без істотного збільшення розмірів та площі існуючого малоцінного сараю та у зменшених розмірах навісу, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та недоведеність належними і допустимими доказами доводів позивача про порушення позивачем її прав чи інтересів, як підстави до задоволення позову.

Проте з висновком суду в частині відмови у позові до ОСОБА_4 про знесення самочинно збудованого обєкту погодитись не можна.

За правилами ст..ст.213, ЦПК України рішення суду повинно бути законним обґрунтованим , таким, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Під час ухвалення рішення, суд за нормою ч.1 ст.214 цього Кодексу повинен вирішити питання про наявність обставин, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення сторін та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд згідно вимог ст..212 ЦПК України, оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводиться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Вирішуючи справу суд не звернув уваги на те, що при обстеженнях домоволодіння експертом Харківського НДІСЕ ім..Бокаріуса у вересні 2009 року було встановлено, що сарай літер «Г», навіс «И» у звязку з їх зношеністю не мають ціни та не підлягають інвентаризації (т.1 а.с.180), а відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 14 вересня 2012 року експертом КП «Харківське міське БТІ» виявлено факт про те, що відповідачем розпочато будівництво нової будівлі на місці сараю літер «Г» та навісу «VI» з цегли та шлакобетонних блоків по фундаменту із цегли, яке по інформації інспекції ДАБК у Харківській області, управління містобудування та архітектури Харківської міської ради (а.с.14,15 т.1) здійснюється без відповідного дозволу та вважається самочинним.

За правилом ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а за нормою ч.4 ст.357 цього Кодексу, співвласник житлового будинку може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова є власністю цього співвласника і не змінює розмірів часток співвласників у праві спільної часткової власності.

У справі не оспорюється того факту, що у провадженні суду тривалий час перебувають спори між сторонами про визначення порядку користування земельною ділянкою. Ухвалою суду від 13 травня 2010 року ОСОБА_4 було заборонено будівництво як таке, що здійснюється в порушення права позивача.

Проте, як вбачається із наданих фототаблиць (а.с.193, 194 т.1) відповідачем подовжується нове будівництво із шлакоблоків та облицюванням цеглою.

За таких обставин, колегія вважає висновок суду та доводи ОСОБА_4 про те, що вона здійснює ремонт деревяних сараю та навісу, які існували раніше на деревяних стовпцях) безпідставними та необґрунтованими будь-якими належними та допустимими доказами, враховуючи те, що таке будівництво здійснюється без згоди позивача в порушення її права на користування відповідною частиною земельної ділянки та без відповідного дотримання законодавства про містобудування та архітектури.

Рішення районного суду підлягає зміні, в цій частині скасуванню та задоволенню позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про знесення самовільно збудованих капітальних споруд за літерами «Г» та «И» за рахунок відповідача, як такі, що здійснені в порушення права позивача та без її згоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про безпідставність залишення без задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди не спростовується будь-якими доказами та залишаються колегією без задоволення.

Рішення судом в цій частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави до його скасування, задоволення апеляційної скарги у справі відсутні.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 10 вересня 2013 року змінити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про знесення самочинно збудованого обєкту задовольнити.

В решті це рішення залишити без змін..

Рішення набирає законної сили після проголошення але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді