РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2013 року м. Житомир

БОГУНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЖИТОМИРА В СКЛАДІ:

Головуючого судді Комісарчук О.В.

З участю секретаря Содель А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Житомирської обєднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Житомирській області, треті особи Управління МВС України в Житомирській області, Житомирський МВ УМВС України в Житомирській області, про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила звільнити з-під арешту квартиру № 4 та квартиру № 10, які знаходяться в будинку № 1 по вул. Львівській в м. Житомирі. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що відповідно до договору дарування, укладеного 03.10.2007 року, вона є власником квартири АДРЕСА_1, а згідно договору дарування від 10.10.2007 року - власником квартири АДРЕСА_2. В дар позивач отримала квартири від відповідача по справі ОСОБА_3 Проте на вказане майно накладено арешт відповідно до постанови слідчого СВ Богунського РВ УМВС України в Житомирській області від 03.11.2007 року та постанови слідчого СУ УМВС України в Житомирській області від 18.04.2008 року. Наявність арешту порушує право власності позивача на вільне розпорядження своїм майном, а тому просить відновити порушене право шляхом звільнення майна від арешту.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в ньому. Пояснила, що в рамках розслідування кримінальної справи на майно ОСОБА_2 було накладено арешт на вказані квартири. До порушеної кримінальної справи позивач не має ніякого відношення, а тому її право власності є порушеним та підлягає захисту. Крім того, представник позивача подала заяву, в якій просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, оскільки її довіритель є людиною похилого віку, постійно хворіє, зазначила, що хронічне захворювання позивача майже унеможливлює її пребування поза межами місця проживання, а необхідність постійного лікування призвели до того, що строк звернення до суду був пропущений.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Оскільки зареєстроване місце проживання відповідача невідоме (а.с. 14), виклик її в судове засідання здійснювався шляхом розміщення оголошення в засобах масової інформації, що відповідає положенням ч. 9 ст.74 ЦПК України.

Представник відповідача - Житомирської обєднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Житомирській області в судові засідання 15.11.2013 року та 09.12.2013 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.102-103).

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів.

Представник СУ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач повинна була звернутись за захистом порушеного права в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством. Крім того, представник третьої особи подав заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначив, що позивач пропустила строк звернення до суду, що є підставою для відмови в позові, оскільки про порушене право дізналась в березні 2010 року, а з відповідним позовом до суду звернулась у вересні 2013 року.

Представник Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 104), що відповідно до ст. 169 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи СУ УМВС України в Житомирській області, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування, укладеного 03.10.2007 року, ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1, а згідно договору дарування від 10.10.2007 року ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_2. Ці договори посвідчені нотаріально та зареєстровані в Державному реєстрі правочинів (а.с. 5,6).

Зі змісту Інформаційних довідок з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що відповідно до постанови слідчого СВ Богунського РВ УМВС України в Житомирській області від 03.11.2007 року та постанови слідчого СУ УМВС України в Житомирській області від 18.04.2008 року було накладено арешт на майно обвинуваченої ОСОБА_2 квартиру №4 та квартиру № 10 в м. Житомирі по вул. Львівській (а.с. 58-59).

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною 2 ст. 719 ЦК України визначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

В силу ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, що підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення.

Таким чином, позивач у встановленому законом порядку набула право власності на квартиру № 4 та квартиру № 10 в м. Житомирі по вул. Львівській з моменту нотаріального посвідчення вказаних договорів дарування з 10.10.2007 року та 03.10.2007 року відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що арешт на вказані вище квартири був накладений в рамках розслідування кримінальної справи відносно ОСОБА_2, учасником кримінальної справи позивач не була, а тому не мала можливості оскаржити дії та рішення слідчого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, а наявність арешту на майно позивача позбавляє її можливості здійснювати свої права власника щодо користування та розпорядження ним.

Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться розяснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови Про судову практику в справах про виключення майна з опису від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від 30 червня 1978 року № 5. Такий висновок підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2013 р. у справі № 6-26цс13.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наявність арешту на квартиру №4 та квартиру № 10 в м. Житомирі по вул. Львівській порушує права позивача, а порушене право позивача підлягає захисту в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи позивач про порушене право дізналась з відповіді КП Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради № 694 від 04.03.2010 року, а з даним позовом звернулась до суду 24.09.2013 року, тобто зі спливом трьохрічного строку позовної давності.

В силу вимог ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач пропустила строк звернення до суду з поважних причин, оскільки вона є особою похилого віку, постійно хворіє, у звязку з чим потребує лікування, що підтверджується записами в медичній картці ОСОБА_1 (а.с.63-94). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач зверталась за захистом порушеного права в порядку цивільного судочинства, але провадження по справі було закрито, що також позбавило позивача можливості захистити порушене право (а.с. 32).

Враховуючи викладене, оскільки право власності позивача є порушеним, беручи до уваги обставини пропуску строку звернення до суду з відповідним позовом, суд визнає поважними причини пропущення позовної давності та задовольняє позовні вимоги про звільнення з-під арешту квартири № 4 та квартири № 10, які знаходяться в будинку № 1 по вул. Львівській в м. Житомирі та належать позивачу на праві приватної власності.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Звільнити з-під арешту, накладеного відповідно до постанови слідчого СВ Богунського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_5 від 03.11.2007 року та постанови слідчого СУ УМВС України в Житомирській області Гончарука С.П. від 18.04.2008 року, майно - квартиру № 4 та квартиру № 10, які знаходяться за адресою м. Житомир, вул. Львівська, 1, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1.

Виключити з Єдиного реєстру заборон та їх обтяжень квартиру № 4 та квартиру № 10, які знаходять за адресою м. Житомир, вул. Львівська, 1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя