АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2013 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Рудь В.В., Баранніка О.П.

при секретарі Косенко І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2013 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні заявник звернувся із скаргою, обґрунтовуючи її тим, що 08.07.2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38708281 з примусового виконання виконавчого листа № 7609/2011 від 03.06.2013 року. 22.08.2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Державний виконавець наклав арешт на корпотративні права у статутному фонді ТОВ «Фотолюкс - Україна», що належать боржнику ОСОБА_2 При цьому, останній не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, тобто боржнику не було відомо про добровільний строк виконання. Разом з цим, законом не врегульований порядок добровільного виконання рішень передачі корпоративних прав. Скаржник вважає, що постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень про арешт майна боржника, оголошення заборони його відчуження та стягнення виконавчого збору винесені з грубим порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження», є незаконною та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, просив визнати неправомірними дії Державної виконавчої служби України та визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Гречух Я.О. про стягнення з боржника виконавчого збору.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2013 року вимоги заявника були задоволені частково. Визнано неправомірними дії ДВС України. Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця примусового виконання рішень ДВС ОСОБА_3 про стягнення з боржника виконавчого збору від 22.08.2013 року у виконавчому провадженні № 38708281. У задоволенні іншої частини скарги відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ДВС України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 100, 546 ЦК України, ст. 1 ЗУ «Про державну виконавчу службу», ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження», п. 1 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», п. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 572 ЗУ «Про заставу», ст. 53 ЗУ «Про господарські товариства», ч. 23 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також виходив з наступного.

Судом встановлено, що 08.07.2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження № 38708281 з примусового виконання виконавчого листа № 7609/2011 від 03.06.2013 року, виданого на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та апеляційного суду Дніпропетровської області по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа: ТОВ «Фотолюкс Україна» про звернення стягнення на корпоративні права, згідно якого судом вирішено звернути стягнення на предмет застави, а саме на корпоративні права, що належать ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідної постанови про відкриття виконавчого провадження.

22.08.2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_3 було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки боржнику запропоновано виконати виконавчий документ у 7 -ми денний строк. Боржником у наданий строк виконавчий лист не виконано.

22.08.2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, оскільки боржником у строк, наданий на самостійне виконання рішення суду боржником не виконано.

22 серпня 2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_3 було винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме: замість «заборонити здійснювати відчуження будь - якого майна, яке належить боржнику» правильно «Заборонити здійснювати відчуження короративних прав у статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю «Фотолюкс - Україна», які належать боржнику».

ОСОБА_2 є майновим поручителям за ТОВ «Фотолюкс-Україна» та відповідає перед заставодержателем (АКІБ «УкрСиббанк») винятково в межах вартості предмета застави - в межах вартості належних їй корпоративних прав у статутному фонді ТОВ «Фотолюкс-Україна».

Положення статуту ТОВ «Фотолюкс-Україна» містять обмеження щодо відчуження корпоративних прав ТОВ «Фотолюкс-Україна» на користь третіх осіб. Положення п. 7.2 Статуту передбачають, що відчуження учасником товариства своєї частки третім особам може здійснюватись виключно в разі коли інші учасники товариства не виказали бажання скористатись своїм переважним правом на придбання частки, яка відчужується.

Задовльняючи частково скаргу ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що при встановленні державним виконавцем строку на добровільне виконання рішення останнім не визначено, яким чином боржник може добровільно виконати рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах, а також суд не знайшов підтвердження отримання боржником ОСОБА_2 копії постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_3 від 08.07.2013 року про відкриття виконавчого провадження, а тому дійшов до висновку, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС ОСОБА_3 про стягнення з боржника виконавчого збору від 22.08.2013 року у виконавчому провадженні № 38708281 є такою, що винесена передчасно.

Однак, з такими висновками суду погодитися не можна, враховуючи наступне.

Згідно ч. 2 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачені випадки, коли виконавчий збір не стягується, а саме: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону. У звязку з тим, що рішення суду в наданий строк для самостійного виконання боржником не виконано, керуючись ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем цілком правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору від ВП № 38708281 від 22.08.2013.

Крім того, виконавчою службою були дотримані вимоги в частині направлення боржникові ОСОБА_2 копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2013 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що неможливість самостійного виконання боржником рішення суду в частині звернення стягнення на заставлене майно звільняє відповідача від обовязку сплатити виконавчий збір.

Так, боржник дійсно не наділений повноваженнями для самостійної реалізації заставленого майна, проте дана обставина ніяк не впливає на його обовязок сплатити ДВС виконавчий збір за проведення державними виконавцями дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

Також, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначає про те, що державним виконавцем невірно визначений розмір виконавчого збору, оскільки відповідно до ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом. Суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем визначено розмір виконавчого збору, виходячи з суми заборгованості, тоді як потрібно було виходити з вартості майна, що підлягає передачі стягувану.

Однак, за положеннями ст. 25, ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» нарахування виконавчого збору здійснюється після спливу строку на самостійне виконання. Так, зазначені норми зобовязують державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору після закінчення строку на самостійне виконання та встановити ставку такого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Оскільки у даному випадку не ухвалено рішення про передачу майна стягувачу та постанова про стягнення виконавчого збору має за законодавством виноситися до реалізації майна, то на момент її прийняття неможливо визначити суму збору від вартості майна, за якою воно буде реалізоване.

У звязку з вищевикладеним, судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Таким чином, ухвала суду постановлене без додержанням норм матеріального права, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2013 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні його скарги на неправомірні дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_3

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: