справа №1624/2127/2012
пров.№ 2/544/5/2013
РІШЕННЯ

Іменем України

09 січня 2013 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі

головуючого судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Несена О.І.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 (фізичних осіб),

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення боргу за договором.

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 у липні 2012 року звернувся з позовом до суду до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди та стягнення боргу за договором.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 червня 2010 року він уклав з відповідачем договір оренди належних йому водних шарів, для їх комерційного використання як атракціони. Відповідно до умов договору відповідач мав сплачувати йому орендну плату за кожен місяць перебування у нього орендованого майна у розмірі 20 000 грн. не пізніше 10 числа щомісяця, за місяць оренди, що пройшов. Проте, до цього часу відповідач у встановлені договором строки орендну плату не вносить, обєкт оренди не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за користування його майном у сумі 460 000 грн. Крім того, умовами договору були встановлені штрафні санкції за несвоєчасне внесення орендної плати у розмірі 50 грн за кожен день прострочи, яка станом на червень 2012 року становить 34 550 грн. Просить розірвати укладений з відповідачем договір оренди від 01.06.2010 та стягнути з відповідача заборгованість за договором у сумі 494 550 грн, витребувати з володіння відповідача обєкти оренди та покласти на нього судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що він дійсно домовився з позивачем про оренду його майна двох водних шарів для використання їх як водного атракціону на пляжах узбережжя Криму у курортний сезон. Отриманий дохід від комерційного використання водних шарів вони з позивачем домовилися ділити навпіл. Вказав, що наданий позивачем договір оренди він не підписував. Від проведення почеркознавчої експертизи відмовився, зазначивши, що він не виключає, що на поданому позивачем екземплярі договору і його підпис, але на першій сторінці договору, де йдеться про умови орендної плати його підпису немає. Відповідач підписував з позивачем договір оренди цих шарів, але на інших умовах, у ньому йшлося про відповідальність за збереження орендованого майна, умови про орендну плату в розмірі 20 000 грн у договорі не було. Вважає, що позивач міг використати той договір з його підписом, щоб шахрайським способом підробити інший договір. Пояснив, що він не міг підписати договір на таких недобросовісних умовах стосовно орендної плати та строку його дії, адже такі водні шари можуть використовуватися лише в курортний сезон, а не цілий рік і робота з ними не приносить таких високих доходів. Вказані водні шари використовувалися ним у невеликих курортних селищах під Євпаторією і в кінці серпня 2010 року були повернуті позивачу.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, вказавши, що відповідач наданий договір оренди не підписував, його зміст про орендну плату позбавлений розумних підстав та не відповідає тим домовленостям, що існували між сторонами.

Допитаний у судовому засідання як свідок ОСОБА_5 пояснив, що відповідач його двоюрідний брат. В кінці червня 2010 роки він поїхав з ним працювати на атракціонах у с. Вітіно, що знаходиться у Криму, взявши напрокат два водні шари (один білий, інший білий з червоними полосами) та два пилососи до них. Позивач приїхав до них через два тижні, забрав один шар і працював з ним із своїм помічником на пляжі у с. Вітіно, а відповідач із ОСОБА_5 працювали з іншим шаром на пляжі бази відпочинку «Прибій». Всі доходи від використання шарів, як і витрати по цьому бізнесу, позивач та відповідач ділили порівну. В 20-х числах серпня 2010 року свідок з відповідачем взяли той шар, який вони використовували для атракціонів (білий з червоними полосами) та відвезли разом з ОСОБА_1 на автомобілі йому додому у м. Київ, де повернули його позивачу. Інший шар залишився у Криму, з ним працювали помічники позивача. На наступний рік відповідач не захотів співпрацювати з ОСОБА_1 і купив власні атракціони, у тому числі і шар, які використовувалися ними для заробітку на пляжі у с. Вітіно. Поруч на пляжі працював також позивач з тими самими шарами, з якими сторони працювали влітку 2010 року. Ніяких вимог до цього часу позивач з приводу цих шарів до відповідача ніколи не предявляв.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що в кінці літа 2010 року поїхав відпочивати у с. Вітіно поблизу Євпаторії у Криму. Там він зустрів свого знайомого ОСОБА_7, який розповів, що він з напарником ( як пізніше він зясував - ОСОБА_1 ) займаються бізнесом на водних атракціонах (на водних шарах) і запропонував йому працювати на нього. Близько 8-9 днів вони працювали з ОСОБА_7 та його братом на пляжі, а потім відповідач припинив свою роботу та поїхав з Криму. Наступного року в середині літа ОСОБА_6 приїхав до Криму у с. Вітіно, щоб поєднати відпочинок із заробітком. ОСОБА_7 працював на тому ж місці, але вже із іншими атракціонами, у нього був синій шар, водна гірка, батут. Поряд на атракціонах працював помічник позивача (свідок ОСОБА_8). Він побачив, що останній працював з тим самим шаром (білий з червоними полосами ), з яким працював минулого літа відповідач.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що в кінці травня 2010 року в м. Києві побачив оголошення про запрошення на роботу на атракціонах. Він зателефонував по номеру, вказаному в оголошенні і його запросили підїхати. Коли він приїхав додому до позивача, він побачив там ОСОБА_7, з яким позивач підписував договір. Свідок ознайомився із змістом договору, у якому йшлося про оренду двох водних шарів та повітродувів до них. Відповідач забрав ці шари та поїхав до Криму працювати з братом. В середині літа свідок поїхав туди відпочити, а заодне навчитися працювати з водними шарами, щоб потім замінити брата ОСОБА_7 у разі його відсутності. У Криму він відпочивав близько місяця, а потім повернувся додому. У вересні йому зателефонував позивач, який повідомив, що ОСОБА_7 йому шари не повернув, хоча зобовязувався в кінці сезона їх повернути. У 2011 році свідок знову поїхав відпочивати у с. Вітіно і бачив там відповідача, який працював на тих самих водних шарах, що і минулого літа.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини:

У червні 2010 року сторони уклали договір про оренду двох водних шарів та двох пилососів для їх надування, які належали позивачу, для використання їх відповідачем з підприємницькою метою в якості водних атракціонів на пляжах Автономної Республіки Крим у курортний сезон.

Згідно наданого позивачем договору оренди водних шарів (а. с.5), укладання якого оспорює відповідач, вартість переданого в оренду майна склала 14 400 грн, що не заперечується сторонами.

При цьому вартість орендної плати за вказаним договором складає 20 000 грн за кожен місяць перебування орендованого майна у орендаря, яку орендар повинен вносити не пізніше 10 числа наступного місяця оренди.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України ( далі ЦК України) зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Одними із істотних умов договору оренди є розмір орендної плати та строк оренди.

Суд не приймає до уваги наданий позивачем договір оренди водних шарів як достовірний доказ домовленостей сторін про його строк та розмір орендної плати, що визначений у п.4 угоди, оскільки його зміст в частині зазначених істотних умов не узгоджується та суперечить іншим доказам, дослідженими у судовому засіданні.

Так, зокрема, відповідач, свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказували, що сторони у 2010 році домовилася про те, що водні шари будуть використовуватися як атракціон на пляжах Криму протягом курортного сезону. Сам позивач у судовому засіданні пояснив, що відповідач зобовязувався повернути йому шари в кінці сезону 2010 року, що суперечить умовам спірного договору про його безстроковий характер.

Крім того, на думку суду, встановлена договором плата за користування орендованим майном суперечить вимогам справедливості та розумності цивільно-правових зобовязань, оскільки майже вдвічі вища за вартість орендованого майна, і не може бути обґрунтованою навіть за сприятливого ведення бізнесу з використання цього майна. Умова договору про плату за оренду майна також суперечить даним, встановлених показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, і у суду немає підстав їм не довіряти. Допитаний як свідок ОСОБА_8 також не вказав суду, який розмір орендної плати був передбачений договором оренди, який підписували сторони, хоча майже точно вказав, яка була вартість обєкта оренди, зазначена у договорі.

У звязку з цим наданий позивачем договір оренди з його умовами про розмір орендної плати та строк оренди викликає у суду сумнів у його достовірності. У судовому засіданні був досліджений його оригінал, поданий позивачем на одному аркуші паперу з текстом по обидві сторони аркуша, проте аркуш паперу заламінований (вкритий прозорою плівкою). Враховуючи це, з повною достовірністю стверджувати, що саме той текст договору, що є в наявності на його першій сторінці, містився на його оригіналі з підписом відповідача на зворотній стороні, підстав немає. Крім того, на вказаній сторінці відсутній підпис відповідача, розмір орендної плати у п. 4 вказаний у цифрову вигляді без літерного позначення, тоді як сума вартості орендованого майна у п. 2 має таке розшифрування. У п.5 вказано про порядок перерахування орендної плати банківським переведенням без зазначення реквізитів рахунку орендодавця. Вказані обставини у їх сукупності дають підстави суду сумніватися щодо відповідності змісту наданої угоди дійсним правовідносинам, що склалися між сторонами.

Як зазначено в ст. 10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, якщо в справі існують різні види засобів доказування, то суд оцінює їх за власним переконанням. Достатність доказів або їх сукупність означає, що вони або їхня кількість та вагомість дозволять зробити суду висновок про існування або відсутність певного юридичного факту (фактів), на підтвердження яких вони зібрані та в результаті встановлення якого в особи виникне, зміниться або припиниться певне субєктивне право.

Інших достовірних доказів, окрім письмової угоди, позивачем на підтвердження свої вимог не надано. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, на підставі власного внутрішнього переконання, виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 494 550 грн за договором оренди є безпідставними, не обґрунтовуються достатніми та достовірними доказами та не підлягають задоволенню.

Крім того, не підлягають задоволенню також вимоги позивача про повернення йому обєкту оренди водних шарів. Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні під присягою показали, що відповідач повернув позивачу орендоване майно по закінченню сезону у 2010 році, а у 2011 році працював на власних атракціонах, і у суду немає підстав їм не довіряти, оскільки вони логічні та погоджуються між собою. При цьому, суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_8 про те, що коли він улітку 2011 року приїхав відпочивати у с.Вітіно у Криму, то бачив там на пляжі відповідача, який працював на орендованих у позивача шарах. Його пояснення є суперечливими (спочатку він мав намір у 2010 році працювати з водними шарами у Криму, а потім зазначає, що їздив туди відпочивати ) та не узгоджуються з іншими дослідженими доказами у справі та, на думку суду, направлені на захист неправомірних інтересів позивача.

Отже, вищевикладене свідчить про обґрунтованість заперечень на позов відповідача по справі, з якими суд погоджується.

Оскільки не підлягають задоволенню позовні вимоги стосовно предмету спору, то не можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 638, 759 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення боргу за договором відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд протягом 10 днів із дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Головуючий О.О.Сайко

Повний текст рішення виготовлений 14.01.2013