Справа № 2-5607/13
У Х В А Л А

19 вересня 2013 року суддя Солом'янського районного суду міста Києва Кушнір С.І., розглянувши позовну заяву ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №K2XRF523361171 від 18.07.2008 року у розмірі 41582,10 грн. та судовий збір у розмірі 415,82 грн.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі: найменування позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки позивач не зазначив обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги до відповідача відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявляючи до відповідача вимогу про стягнення заборгованості, не чітко викладено зміст позовних вимог та обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не зазначено докази, що підтверджують кожну обставину, позивачем надані Умови надання споживчого кредиту фізичними особами («Рострочка») (Стандарт), які не містять дати їх затвердження, не зазначено докази, того що редакція цих Умов відповідає Умовам з якими знайомився відповідач, не надано детального розрахунку заборгованості та не зазначено за яке порушення, нараховувався штраф.

Відповідно до інформаційного листа Державної судової адміністрації України від 10.11.2011 року №12-6621/11, документом про сплату судового збору є оригінал платіжного доручення, підписаний уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення, та з написом (поміткою) кредитної установи про зарахування сплати судового збору в дохід Державного бюджету України. У разі коли сплата судового збору здійснюється шляхом перерахування коштів з рахунка вкладника, відкритого в установі банку, додається довідка, засвідчена підписом контролера та скріплена печаткою установи банку.

Натомість до позову додано платіжне доручення №B0004B08AV про сплату судового збору від 04.09.2013 р. в сумі 415,82 грн., в якому не заповнені усі передбачені графи, а саме відсутнє зазначення дати одержання платіжного доручення банком, та взагалі не заповнена графа "Проведено банком", відсутні прізвища та найменування уповноважених посадових осіб керівника і бухгалтера кредитної установи, якими проведено зарахування коштів в дохід бюджету, що суперечить викладеному вище.

До того ж, слід зазначити, що напис про зарахування коштів в дохід бюджету завірено лише підписом ОСОБА_2, який за наданою довіреністю №2986-О від 27.082013 року і пред'явив позов в інтересах банку, що викликає сумнів про наділення особи ОСОБА_2 одночасно повноваженнями щодо зарахування від імені кредитної установи платежів і здійснення представництва інтересів банку в загальних судах всіх інстанції, як це визначено в наданій довіреності.

Таким чином, надане платіжне доручення не може вважатися належними та допустимими доказами сплати позивачем судового збору за пред'явлення позовних вимог до ОСОБА_1

За наявності сумнівів у здійсненні сплати суми судового збору до Державного бюджету України і зарахування його до спеціального фонду цього бюджету суд вправі витребувати у платника відповідне підтвердження (довідку) органу Державної казначейської служби України, якому судовий збір перераховано.

Зазначення вказаних обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі. Виходячи з вищенаведеного, позивачу у відповідності до ч. 5 ст.119 ЦПК України необхідно надати належний доказ сплати судового збору за пред'явлені вимоги, який підтверджує зарахування коштів в дохід бюджету за подання до Солом'янського районного суду позовної заяви з вимогами до ОСОБА_1 у визначеному розмірі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача відповідачем, є обов'язковими для особи, яка пред'являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст. ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків на протязі п'яти днів з дня отримання ним копії ухвали, шляхом подання нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз'яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кушнір С.І.