Провадження : 22ц/790/1107/13 Головуючий 1-ї інстанції - Божко В.В.
Справа № 2-405/2012 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : трудове.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського В.В. Кокоші В.В.

при секретарі - Гелашвілі Т.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ НВФ «Зелт-Ф», ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, суми компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який було доповнено в ході розгляду справи, до ТОВ НВФ «Зелт-Ф» (далі Товариство), ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати за травень 2009 року та 9 днів червня 2009 року у сумі 1 821 грн. компенсації за невикористану відпустку з червня 2008 року по 09 червня 2009 року в розмірі 3 664,53 грн.; середнього заробітку за час затримки з проведення розрахунку з 09 червня 2009 року в сумі 46 200 грн., посилаючись на те, що вона з січня 2002 року по червень 2009 року працювала у відповідача на посаді директора, проте її заяву про звільнення за власним бажанням генеральним директором Товариства було проігноровано і остаточного розрахунку не проведено.

Представник відповідача та третя особа ОСОБА_3 проти позову заперечували, оскільки з позивачем було проведено всі відповідні розрахунки.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом та підтверджено наявними матеріалами справи, позивачка ОСОБА_1 працювала директором товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Зелт-Ф», засновником якого є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з 01.01.2002 року по 09.06.2009 року (а.с.25-31).

Зазначена обставина сторонами спору визнається й не заперечується.

09 червня 2009 року ОСОБА_1 по пошті відправила заяву про звільнення за власним бажанням і перестала виходити на роботу, при цьому, являючись посадовою, відповідальною особою товариства в тому числі і за нарахування заробітної плати, на робоче місце не з'явилась, на неодноразові письмові запрошення власника товариства ОСОБА_2 відповіді не надавала, фінансових документів господарської діяльності товариства власнику не передала (47, 55).

Бухгалтер товариства ОСОБА_4, яка є донькою позивачки ОСОБА_1, із товариства звільнилась 29 травня 2009 року. Як пояснив у судовому засіданні власник товариства ОСОБА_2, крім ОСОБА_1 та ОСОБА_4, інших осіб які б були найманими працівниками та відповідали за фінансовий стан товариства, не було.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що заробітна плата видавалась бухгалтером ОСОБА_4 по видатковим ордерам.

20.06.2009 року була порушена кримінальна справа по факту крадіжки грошей у сумі 53 000 грн. із сейфу товариства (а.с.100).

За дорученням слідчого відділу Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 25.07.2009 року була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності товариства, якою встановлені численні грубі порушення зі сторони відповідальних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Встановлено також , що в касовій книзі обліку прибуткових та видаткових ордерів відсутні аркуші № 5,6,7 (а.с.101-109).

Позивачкою не надано належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачами взятих на себе зобов'язань щодо виплати заробітної плати ОСОБА_1, оскільки вона будучи відповідальною особою, допустила порушення фінансової дисципліни, що встановлено вищевказаним актом ревізії.

Надані ж позивачкою на підтвердження заявленого позову індивідуальні відомості пенсійного фонду про застраховану особу ОСОБА_1, про нібито нараховану позивачці заробітну плату за травень 2009 року, не може свідчити, що вказані суми їй не виплачувались (а.с. 44-45).

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позивачкою ОСОБА_1 вимог про стягнення заробітної плати.

. Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, проте може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий

Судді