Справа № 0503/9004/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2013 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої судді Воробйової І.В.

при секретарі Лосинській І.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Артемівська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житлом та зняття з реєстрації, і в судовому засіданні, підтримавши свої позовні вимоги зазначила, що в серпні 1996 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 29 липня 2005 року вона купила будинок № 35-а розташований по вул. Димитрова в м. Часів-Яр Донецької області. 13.09.2005 року вона з чоловіком зареєструвались у вказаному будинку. Однак її чоловік, ОСОБА_2, з червня 2008 року не проживає у вказаному будинку так як вироком Артемівського міськрайонного суду від 26 червня 2009 року його було засуджено за ст. 115 ч.1 КК України до 10 років позбавлення волі і на теперішній час він відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Вказала на те, що реєстрація відповідача в будинку створює для неї труднощі, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги з урахуванням того, що відповідач зареєстрований в будинку. Тому, оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад один рік, він, відповідно до положень ст. 405 ЦК України, втратив право користування вказаним житлом. Також рішенням суду від 24.12.2012 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком № 35-а по вул. Димитрова в м. Часів-Яр Донецької області та зняти його з реєстрації.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений відповідно до ст. 76 ЦПК України, надав письмові пояснення в яких зазначив, що з позовом згоден і просив суд розглянути справу у його відсутність.

Суд, заслухавши думку позивача ОСОБА_1, яка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача ОСОБА_2, вважає за можливим розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_2

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 29 серпня 1996 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1-ЕД № 153361 від 11.09.2012 року. Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 24.12.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 29 липня 2005 року ОСОБА_1 придбала будинок № 35-а по вул. Димитрова в м. Часів-Яр Донецької області. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8261279 від 06.09.2005 року є власником зазначеного будинку.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстровані у будинку № 35а по вул. Димитрова в м. Часів-Яр з 13.09.2005 року по теперішній час.

Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.06.2009р. ОСОБА_2 визнано винним за ст. 115 ч.1 КК України і йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 років. Засуджений ОСОБА_2 перебуває під вартою з 04.06.2008 р. по теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, яке інше не встановлено домовленістю між ними. Норми статті 68 Сімейного кодексу передбачають, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, кожна із сторін має право на 1/2 частину спільної сумісної власності подружжя, тобто жилого будинку, розташованого за адресою: м. Часів Яр вул. Димитрова буд. 35-а.

Положення статті 405 ЦК України передбачають, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Положення статті 9 Житлового кодексу України передбачають, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.

При вирішенні даного спору суд керується ст. 10 ЦПК України у відповідності з вимогами якої цивільне судочинство здійснюється на засадах загальності сторін. Судом сторонам були розяснені вимоги ст. 10 ч.4 ЦПК України щодо змагальності судового процесу. Відповідно до вимог статті 27 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимога бо заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири) , що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком ( квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Не може суд прийняти до уваги ствердження позивачки ОСОБА_1 про те, що відповідач ОСОБА_2 без поважних на то причин не проживає за місцем своєї реєстрації оскільки діючим житловим законодавством України, а саме ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за особою яка була засудження до позбавлення волі на певний час - протягом усього часу відбування покарання.

Посилання позивача ОСОБА_1 на несплату відповідачем комунальних послуг як на підставу визнання його таким, що втратив право користування спірним будинком не відповідає чинному законодавству; такі обставини дають лише право позивачу вимагати з відповідача відшкодування їй витрат, які вона понесла на оплату таких послуг.

Суд, вирушуючи даний спір, виходить з того, що відповідач ОСОБА_2 є фактично власником ? частини спірного жилого будинку № 35-а по вул. Димитрова в м. Часів Яр, тому судом не можуть бути прийняті до уваги пояснення позивача ОСОБА_1 про те, що будинок № 35-а по вул. Димитрова в м. Часів Яр належить особисто їй і доказів тому не надано, крім того зазначене спростовується свідоцтвом про шлюб між сторонами. Враховуючи це, на відповідача ОСОБА_2 не розповсюджуються положення ст. 405 ЦК України, які стосуються членів сімї власника житла, який втрачає право на користування цим житлом у разі своєї відсутності без поважних причин понад рік.

Відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону, інтересам даної особи, суд не приймає визнання позову відповідачем у справі.

Враховуючи зазначені положення цивільно-процесуального законодавства суд не може прийняти визнання позову відповідачем ОСОБА_2 оскільки відсутні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог і крім того це порушує права відповідача.

Також слід зазначити, що сторони не позбавлені можливості вирішити питання щодо зняття з реєстрації із спірного житла відповідача ОСОБА_2 в позасудовому порядку. Відповідач ОСОБА_2 не позбавлений можливості добровільно вирішити питання щодо зняття його з реєстрації з вказаного будинку, без порушення його права власності на спірне майно і він не позбавлений можливості це здійснити і без ухвалення судового рішення.

Оскільки судом не встановлено законних підстав для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним житлом, тому не можуть бути задоволені позовні вимоги щодо зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстрації із спірного житлового приміщення.

Розглядаючи спір в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що на спірні правовідносини норми ст. 405 ЦК України не розповсюджуються, і тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Часів Яр Донецької області, вул. Димитрова буд. 35-а Донецької області та зняття його з реєстрації, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 60, 63, 68, 70, 71 СК України, ст. ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України, ст. ст.71,150, 155 ЖК України, ст.ст.5,6,10,27, 57,58,59,60,61,84,107,174, 208,209,212, 213,215 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міський суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя І. В.Воробйова