АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9588/13 Справа № 199/2389/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2013 року м. Дніпропетровськ

05 вересня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_6 про стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

20 лютого 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2011 року позов ОСОБА_7 було задоволено частково, її поновлено на роботі на посаді контролера-касира ТВБВ №6719/0189 ВАТ «Державний ощадний банк України», стягнуто на користь ОСОБА_7 з ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є відповідач, грошові кошти за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням у розмірі 20613,32 грн., моральну шкоду в розмірі 1500,0 грн., судові витрати. 23 листопада 2011 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області змінено рішення районного суду в частині обґрунтування відшкодування моральної шкоди, в іншій частині рішення першої інстанції залишено без змін. 21 лютого 2012 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін. ОСОБА_7 була звільнена наказом №392-к від 13 серпня 2009 року виданого та підписаного в.о. керуючого філією - Правобережне відділення №6719 ВАТ «Ощадбанк» ОСОБА_6 Позивач виконав рішення суду, у зв'язку з чим поніс наступні витрати: 20613,32 грн. перераховано до Красногвардійського ВДВС, 3289,66 грн. перераховано прибутковий податок до СДПІ по роботі з ВПП, 742,09 грн. перераховано єдиний внесок 3,6% до ПФ Красногвардійського району, 1500,0 грн. перераховано до Красногвардійського ВДВС моральну шкоду, 120,0 грн. перераховано в ВДК Бабушкінського району ІТЗ, 103,07 грн. перераховано до УДКУ Бабушкінського району держмито, 206,13 грн. перераховано до Красногвардійського ВДВС судовий збір, 27,50 гри. перераховано до Красногвардійського ВДВС судовий збір; загальна сума витрат становить 26601,77 грн. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 26601,77 грн. та судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ "Державний ощадний банк України" посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що наказом №392-к від 13 серпня 2009 року ОСОБА_7 звільнено з ВАТ «Державний ощадний банк України», філія - Правобережне відділення №6719. Наказ підписано виконуючим обов»язки керуючого філією-відділенням ОСОБА_6

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2011 року скасовано наказ філії - Правобережне відділення №6719 ВАТ «Державний ощадний банк України» №190 від 30 липня 2009 року про оголошення догани ОСОБА_7, скасовано наказ філії - Правобережне відділення №6719 ВАТ «Державний ощадний банк України» №392-к від 13 серпня 2009 року, поновлено ОСОБА_7 на роботі в посаді контролера-касира ТВБВ №6719/0189 ВАТ «Державний ощадний банк України», стягнуто на користь ОСОБА_7 з ВАТ «Державний ощадний банк України» грошові кошти у сумі 20613,32 грн. за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням, стягнуто на користь ОСОБА_7 з ВАТ «Державний ощадний банк України» моральну шкоду в розмірі 1500,0 грн., стягнуто з ВАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати.

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2011 року доповнено рішення того ж суду від 08 липня 2011 року щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_7 на роботі.

Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2011 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2011 року змінено в частині обґрунтування відшкодування моральної шкоди, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вищезазначені судові рішення набрали законної сили та були виконані ВАТ «Державний ощадний банк України».

Правонаступником ВАТ «Державний ощадний банк України» є відповдач ПАТ «Державний ощадний банк України».

Місцевим судом також встановлено, що у зв'язку з незаконним звільненням ОСОБА_7 ПАТ «Державний ощадний банк України» завдано збитків на суму 26601,77 грн., оскільки ними 20613,32 грн. перераховано до Красногвардійського ВДВС, 3289,66 грн. Прибуткового податку перераховано до СДПІ по роботі з ВПП, 742,09 грн. єдиного внеску 3,6% перераховано до ПФ Красногвардійського району, 1500,0 грн. моральної шкоди перераховано до Красногвардійського ВДВС, 120,0 грн. ІТЗ перераховано в ВДК Бабушкінського району, 103,07 грн. держмита перераховано до УДКУ Бабушкінського району, 206,13 грн. судового збору перераховано до Красногвардійського ВДВС, 27,50 грн. судового збору перераховано до Красногвардійського ВДВС.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Згідно ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Відповідно до роз'яснень, викладених в пунктах 13, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі із цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що нормами статті 237 КЗпП України на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, покладається обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації лише у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, проте відшкодування суми компенсації моральної шкоди та інших витрат законодавством України не передбачено. Отже, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в частині стягнення на його користь виплаченої ОСОБА_7 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 20613,32 грн. є обґрунтованими, в іншій частині позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Місцевим судом також встановлено, що 11 січня 2012 року ПАТ «Державний ощадний банк України», правобережне відділення №6719, виплатило ОСОБА_7 за час вимушеного прогулу грошові кошти в розмірі 20613,32 грн.

Разом з тим, з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування зазначеної суми позивач звернувся, згідно поштового штемпеля на конверті, лише 20 лютого 2013 року, тобто після спливу річного строку.

З клопотанням про поновлення строку на звернення з даним позовом до суду, встановленого ст. 233 КЗпП України, позивач не звертався; будь-яких доказів наявності поважних причин порушення зазначеного строку позивачем не надано.

Посилання апелянта на те, що спірні правовідносини не регулюються нормами трудового законодавства у зв»язку з тим, що на час пред»явлення даного позову відповідач не перебував у трудових стосунках з позивачем, - є безпідставними і суперечать правовій природі правовідносин, що виникли між сторонами у зв»язку з виконанням відповідачем трудових обов»язків.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та ухвалив законне рішення.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді