АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7696/13 Справа № 2/201/1085/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2013 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Тамакулової В.О., Козлова С.П.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк про повернення помилково нарахованих коштів , -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення помилково нарахованих коштів. У квітні цього ж року позивачем була подана уточнена позовна заява, де третьою особою зазначено ПАТ КБ «Приватбанк».

В обґрунтування позову, позивач посилався на те, що між ним та відповідачкою жодних договірних відносин не існувало. За період з 02 вересня 2011 року по 16 серпня 2012 року ним були помилково перераховані з його банківських карток на банківські картки відповідачки грошові кошти на загальну суму 223400 грн. Зазначені картки обслуговуються в ПАТ КБ «Приватбанк». Оскільки на його письмову вимогу про повернення помилково нарахованих коштів відповідачка не відреагувала й кошти не повернула, він просив стягнути з останньої на його користь 223400 грн. помилково нарахованих коштів, а також понесені ним судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2013 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

З таким рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ухвалене судове рішення відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем за період з 02 вересня 2011 року по 16 серпня 2012 року перераховано на відповідачці грошові кошти на загальну суму 223400 грн.

Операції по їх перерахуванню здійснювались з банківських карток позивача, які обслуговуються ПАТ КБ «Приватбанк», на банківські картки, що належать відповідачці й також обслуговуються зазначеним банком. Перерахування коштів здійснювалось через систему «Приват-24» позивачем особисто й всього було проведено 17 операцій по перерахунку коштів за вищевказаний період.

Згідно службової записки банку від 19 квітня 2013 року в звязку з тим, що суми платежів були великими, вони операційно оброблялись вручну службою моніторингу електронних операцій й співробітники банку звязувались з позивачем і він підтверджував факт переказу коштів.(а.с.62)

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частиною 1 ст.57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин 1,3 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач всупереч вищевказаним вимогам Закону не надав суду доказів того, що грошові кошти були перераховані ним помилково на кредитні рахунки відповідачки та між ними не існувало жодних домовленостей або договірних відносин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що такі грошові перекази були здійснені позивачем свідомо.

З платіжних доручень, наданих позивачем, вбачається, що грошові кошти були переведені ним на різні кредитні рахунки, що належать ОСОБА_3 (а.с. 4-20). Платіжні операції на імя відповідачки здійснювались позивачем майже на протязі року та за цей час він жодного разу не звертався до відповідачки з питанням щодо повернення йому помилково переведених грошових коштів. Вимога щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів була відправлена ОСОБА_3 лише 17 січня 2013 року.(а.с. 21-23)

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив і оцінив докази у справі в їх сукупності та прийшов до правильно відмовив в позові позивачеві.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що його позовні вимоги ґрунтуються не на тому, що допущена помилка в реквізитах платежу, а на тому, що для платежів не було правової підстави й це банк не перевіряв. Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції не дав оцінки правовій підставі перерахунку коштів й відповідачкою не надано жодних доказів, які б свідчили, що вона мала право отримувати грошові кошти. (а.с.72)

Проте зазначені доводи апеляційної скарги не можуть підставою для скасування правильного по суті рішення суду та є такими, що не мають правового значення для вирішення даного спору з огляду на наступне.

Згідно із ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1215 ЦК України положення ст. 1212 ЦК України не застосовуються, якщо набутим майном є заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, та якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Оскільки грошові кошти добровільно перераховувались позивачем на рахунки відповідачки, підстави для повернення грошових коштів в розумінні ст.1212 ЦК України - відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: