Справа № 1601/6623/2012
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2013 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Савічева В.О.

при секретарі - Штепа О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім»єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в квітні 2012 року звернулась до суду з позовом, в якому вказувала, що у період з травня 2002 року до лютого 2011 року проживала однією сім'єю з відповідачем ОСОБА_2, проте шлюб з ним не реєструвала. В липні 2002 року придбала для спільного проживання житловий будинок по АДРЕСА_2 та переїхала у нього жити разом з відповідачем.

Вказувала, що має з ОСОБА_2 трьох дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньок ОСОБА_4 і ОСОБА_5, обидві ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також зазначала, що з вересня 2002 року до лютого 2011 року вели з відповідачем спільне господарство, доглядали дітей, спільно дбали про розвиток бізнесу, підтримували шлюбні відносини. Обґрунтовує наявність факту проживання однією сім'єю тим, що вона з дітьми до цього часу зареєстрована та фактично проживає по АДРЕСА_2, а також показаннями свідків.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно має з позивачкою ОСОБА_1 трьох дітей, але при цьому ніколи не проживав з нею однією сім'єю та не вів з нею спільного господарства і не підтримував ніяких шлюбних відносин. Вказував, що першою дитиною позивачка завагітніла від нього від випадкового інтимного зв'язку і він, маючи на той час вік 36 років та не маючи дітей, умовив її народити йому дитину, пообіцявши утримувати дитину та турбуватись про позивачку матеріально. Аналогічно були народжені і доньки. На виконання своєї обіцянки придбав за власні кошти будинок по АДРЕСА_2, дозволив в ньому проживати та надавав кошти на утримання дітей, оплачував послуги домогосподарки та няні, оздоровлював дітей та позивачку, але при цьому ніякої сім'ї з позивачкою не створював, разом з нею не проживав, спільного господарства не вів. До грудня 2003 року проживав однією сім'єю зі своєю першою дружиною ОСОБА_6, а з 2005 року почав проживати однією сім'єю з ОСОБА_7, яка народила йому в 2007 році сина ОСОБА_8 і з якою він проживає і до сьогоднішнього дня за адресою АДРЕСА_1, де він прописаний більше 10 років.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві і просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволені позову.

Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу з наступних підстав.

Сторонами не заперечуються такі факти: що вони мають трьох спільних дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньок ОСОБА_4 і ОСОБА_5, обидві ІНФОРМАЦІЯ_2, а також що вони не реєстрували шлюб. Всі інші фактичні обставини, наведені в позові, відповідачем заперечуються.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11 , при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Частиною 2 ст. 3 СК встановлено, що сім'ю утворюють особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. При цьому положення ч. 2 ст. 3 СК України, згідно з яким подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише офіційно зареєстрованих у шлюбі.

Отже, позивач ОСОБА_1, для доведеності факту проживання однією сім'єю, повинна була довести факт спільного проживання, пов'язаності спільним побутом та наявності у сторін спільних прав та обов'язків по відношенню один до одного.

Також при наданні правової оцінки фактам, слід враховувати, що норми СК України підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли після 01 січня 2004 року. До майна, яке було набуто до 01 січня 2004 року, у відповідності до ч.1 ст. 58 Конституції України, згідно з якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, слід застосовувати положення Закону України «Про власність».

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про власність", спільною власністю членів сім'ї є лише те майно, яке придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. При цьому, на відміну від ст. 74 СК України, сам лише факт перебування у фактичних шлюбних відносинах до 01 січня 2004 року без встановлення участі сторін спільною працею в набутті майна не є підставою для визнання за ними права спільної сумісної власності на нього.

Факт спільного проживання сторін позивачем ОСОБА_1 переконливими доказами доведено суду не було. З наявних у справі доказів убачається, що позивачка зареєстрована з 27 травня 2003 року за адресою по АДРЕСА_2, а відповідач ОСОБА_2 з 25 грудня 1999 року і по сьогоднішній день зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_11 показала, що знає сторін по справі з 2004 року, оскільки проживає в сусідньому будинку по АДРЕСА_3. В будинку у сторін по справі не була, проте може підтвердити, що часто бачила, як відповідач пізно ввечері приїздив до будинку на автомобілі, та рано від будинку від'їздив, бачила його у дворі, як він грав зі своїми дітьми, тому вважає, що ОСОБА_2 до 2011 року проживав в зазначеному будинку разом з позивачкою.

Свідок ОСОБА_12 показала, що з 2003 року по 2010 рік працювала у сторін по справі домашньою прибиральницею, приходила вранці о 8 годині та працювала до 10 години вечора. Верхнього одягу відповідача в будинку не бачила, але, на її думку, він там проживав до 2010 року, так як вона його часто заставала в будинку і вранці, і ввечері. Відповідач в 2004 або 2005 році привіз позивачку разом з нею до Євпаторії, де винайняв для них котедж на місяць, але сам пробув кілька днів та поїхав.

Свідок ОСОБА_13 показав, що сторони по справі знайомі з 2001 року, а жити разом почали після народження сина ОСОБА_14 у вересні 2002 року, спочатку на квартирі по АДРЕСА_1, а потів в будинку по АДРЕСА_2. При цьому відповідач на його думку, одночасно поживав за двома адресами: і по АДРЕСА_1 і по АДРЕСА_2. За його словами, приїздив до будинку по АДРЕСА_2 часто, до трьох разів на тиждень, проте описати розташування кімнат в будинку не зміг, пославшись на пам'ять.

Суд оцінює ці показання критично, оскільки вони суперечать письмовим доказам про прописку сторін, містять в собі різні відомості про час початку спільного проживання сторін, які суперечать навіть тим фактам, які наводить в позові позивач.

При цьому, усупереч зазначеним показанням свідків, ОСОБА_6 показала, що з 1988 по 1990 рік перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який офіційно було розірвано в жовтні 1990 року, але вже у відділі РАГС, в листопаді 1990 року, коли забирали свідоцтво про розірвання шлюбу, вони помирились, і продовжували проживати разом в цивільному шлюбі до грудня 2003 року. При цьому проживали в однокімнатній квартирі по АДРЕСА_4. Відповідач дуже хотів дітей, але вона не могла завагітніти, з цього приводу вони їздили лікуватись, проте позитивного результату лікування не дало. Весь цей час вони спільно вели бізнес, при цьому свідок завідувала фінансами цього бізнесу відповідача. За рахунок доходів від цього бізнесу було придбано будинок по АДРЕСА_2 і вона контролювала фінансування витрат на його ремонт, при цьому відповідач пояснив, що в цьому будинку буде розташовано комп'ютерний клуб. В грудні 2003 року їй стало відомо від сторонньої особи, що у відповідача є дитина від позивачки і вона проживає в будинку по АДРЕСА_2, свідок на таксі поїхала за зазначеною адресою та переконалась, що там жилий будинок, а не комп'ютерний клуб. ОСОБА_6 повернулась додому, де в цей час був ОСОБА_2, який не став заперечувати проти того, що в нього є син, якому вже виповнився рік, але казав, що він з позивачкою не має ніяких відносин і пропонував не розривати відносин зі свідком. Проте ОСОБА_6 не змогла пробачити обману і сімейні відносини з грудня 2003 року вони припинили, при цьому ОСОБА_2 з речами переїхав жити в квартиру по АДРЕСА_1. Хоча сімейні відносини між ними було припинено, проте ОСОБА_6 та ОСОБА_2 залишились в дружніх стосунках та вона продовжувала займатись з ним тією ж справою, лише вже отримуючи за свою роботу заробітну плату. З 2005 року ОСОБА_2 познайомив її з ОСОБА_7, в яку він був дуже закоханий, з січня 2007 року ОСОБА_15 переїхала повністю проживати на АДРЕСА_1 де і проживає з ОСОБА_2 однією сім'єю до сьогоднішнього дня, у них є спільний син ОСОБА_16, 2007 року народження. Свідок пояснила, що до грудня 2003 року відповідач проживав однією сім'єю виключно з нею і не було жодного випадку, щоб він не прийшов додому ночувати. В період з 2003 по 2005 роки відповідач проживав один в квартирі по АДРЕСА_1, оскільки коли він виїздив на відпочинок, вона доглядала за квартирою і у неї були від цієї квартири ключі. З ОСОБА_1 однією сім'єю ОСОБА_2 ніколи не проживав.

Свідок ОСОБА_17 показала, що працювала хатньою господаркою у відповідача ОСОБА_2 в квартирі по АДРЕСА_1 з 2005 по 2009 роки, до моменту його арешту. В цій квартирі відповідач проживав спочатку один, потім вона його зустрічала в квартирі з ОСОБА_7, а з 2007 року вони з ОСОБА_7 вже проживали в цій квартирі постійно.

Свідок ОСОБА_18 показала, що проживає по АДРЕСА_5 і знає відповідача орієнтовно з 2002 - 2003 року, коли він постійно почав проживати в квартирі АДРЕСА_1. До 2005 року він жив один, так як вона його часто бачила у вікно, а також заходила до квартири збирати кошти за прибирання під'їзду. З 2005 року і до сьогоднішнього часу відповідач проживає в цій квартирі з дружиною ОСОБА_18, у них є син віком 5-6 років.

Свідок ОСОБА_19 показала, що з 1997 року працює у ОСОБА_2 завідуючою магазином. Знає позивачку ОСОБА_1 з 2001 року, вона працювала офіціанткою. В 2002 році в трудовому колективі пішли чутки, що ОСОБА_1 вагітна від ОСОБА_2. Після народження сина позивачка приїздила до магазину та з дозволу ОСОБА_2, брала в ньому продукти на визначену суму. До 2003 року ОСОБА_2, проживав однією сім'єю з ОСОБА_6, яка припинила з ним сімейні відносини після того, як дізналась про дитину від ОСОБА_1. З 2003 року ОСОБА_2 жив по АДРЕСА_1 один, вона часто телефонувала на цю квартиру на стаціонарний телефон по справам, оплачувала квартплату, з якої було видно, що в квартирі живе одна людина. З 2005 року ОСОБА_2 познайомився з ОСОБА_7 і вони кругом з'являлись разом, в тому числі і на корпоративних вечірках, в 2007 році у них народився син, вони проживають разом і до сьогоднішнього дня. Відповідача на роботі в компанії ОСОБА_1 вона з 2002 року ніколи не бачила, остання привозила дітей до відповідача в клуб в дні, коли були їх зустрічі з батьком, і від'їздила, разом вони ніколи не проводили свій час.

Свідок ОСОБА_20 показав, що з 2005 року відповідач на території його підприємства ставить свій автомобіль по АДРЕСА_6. Також він знає і його дружину ОСОБА_7, з якою його познайомив відповідач, і яка з 2007 року також ставить автомобіль в цьому ж гаражі.

Свідок ОСОБА_7 показала, що познайомилась з відповідачем в 2005 році, з цього часу вони почали зустрічатись і жити разом, але вона не могла переїхати повністю до відповідача, оскільки її мама була хвора і проживала в сусідньому будинку з місцем, де вона працювала, тому в квартирі по АДРЕСА_1 були лише деякі її речі. В цій квартирі відповідач на момент, коли вона з ним познайомилась, жив один, ніяких слідів присутності іншої жінки в ній не було. Їй було відомо, що у відповідача є троє дітей від ОСОБА_1, проте він з останньою не проживав. Вони навіть гуляли разом часто з сином ОСОБА_14, коли зустрічались з відповідачем. На початку 2007 року, коли вона була вагітна, свідок переїхала постійно жити в квартиру по АДРЕСА_1, де проживає з відповідачем і до сьогоднішнього дня однією сім'єю, у ниє є син ОСОБА_16, 2007 року народження. В 2006 році відповідач познайомив її з ОСОБА_6, з якою у свідка та відповідача і до сьогодні дружні стосунки. ОСОБА_1 свідок вперше побачила після арешту відповідача в 2009 році. Суд допустив її до участі в справі в якості захисника ОСОБА_2, як дружину останнього, а ОСОБА_1 була захисником, як близький родич - сестра. Проте в судові засідання остання не ходила, а функція захисника, на її думку, була потрібна для забезпечення отримання від ОСОБА_2 грошей на утримання дітей та для інформації про них. Справами ОСОБА_2 під час його арешту займалась ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_21 показала, що сім'ю ОСОБА_1 знає тривалий час, з ОСОБА_2 познайомилась в 2002 році, коли він забирав з пологового будинку ОСОБА_1 та сина. Спочатку після пологового будинку ОСОБА_1 проживала у своїх батьків в квартирі по АДРЕСА_7, а приблизно з 2003 року переселилась в будинок по АДРЕСА_2. Сім'я ОСОБА_1 жила дуже бідно, мати дуже конфліктувала з донькою з тих причин, що вона офіційно не одружена. В квартирі у матері ОСОБА_1 жило більше п'яти котів, були антисанітарні умови, слідів проживання відповідача в цій квартирі по АДРЕСА_7 свідок ніколи не бачила.

Зазначені показання свідків є послідовними та взаємопов'язаними, не суперечать іншим наявним в справі матеріалам.

Суд оцінює спільні фотографії, які надані позивачем ОСОБА_1, як такі, що не посвідчують переконливо факт спільного проживання, при тому, що відповідач пояснює ці фотографії тим, що проводив деякий час з відповідачкою, оскільки вона була матір'ю його дітей і у них не було неприязних стосунків. Суд також приймає до уваги, що відповідачем надано також чисельні фотографії, на яких він зображений з ОСОБА_6, ОСОБА_7, в тому числі і на різних корпоративних публічних заходах, в той час як такі публічні фотографії з ОСОБА_1 у останньої відсутні, з чого слід зробити висновок про різний характер відносин, який існував у відповідача з ОСОБА_1 та з ОСОБА_7: відносини з останньою були відкриті та публічні, а відносини з ОСОБА_1 обмежувались приватними контактами та контактами в колі їх спільних дітей.

Оцінюючи зазначені докази в їх сукупності, суд доходить до висновку про не доведеність позивачкою ОСОБА_1 переконливими доказами факту спільного проживання з відповідачем ОСОБА_2 в період з 2002 року по 2011 рік, ведення з відповідачем спільного господарства та наявності спільного побуту, який має характеризуватись усталеним та постійним спільним проживанням, несенням регулярних спільних витрат, наявністю спільних обов'язків по відношенню один до одного.

Наявні факти утримання відповідачем своїх дітей, які народжені позивачкою, свідчить про належне виконання ним своїх батьківських обов'язків, які передбачені главою 15 СК України, але не доказом наявності спільного побуту з позивачкою.

Позивачем не надано доказів несення спільних витрат з відповідачем, веденням з ним спільного домашнього господарства тощо. Надані позивачем дозволи на розміщення об'єктів торгівлі в приміщеннях, частина з яких є спірними, свідчать про ведення нею власної підприємницької діяльності в цих приміщеннях, а не про ведення спільного домашнього господарства з відповідачем.

З наявних у справі доказів достовірно вбачається, що до грудня 2003 року відповідач ОСОБА_2 проживав однією сім'єю з ОСОБА_6 по АДРЕСА_8, при цьому до вересня 2003 року позивачка ОСОБА_1 проживала зі своїми батьками, а з вересня 2003 року прописана та проживає за адресою АДРЕСА_2, в той час як відповідач з 1999 року прописаний по АДРЕСА_1, де проживав фактично з 2003 року по 2009 рік, коли був заарештований та перебував до 2012 року в місцях позбавлення волі.

За таких обставин в задоволенні позову в частині встановлення факту спільного проживання однією сім'єю в період з 2002 по 2011 роки слід відмовити за недоведеністю.

Щодо поділу, визнання права спільної сумісної власності на майно, то суд виходить з наступного.

До 01 січня 2004 року відповідачем ОСОБА_2 було набуто право власності на квартири АДРЕСА_1 та на будинок АДРЕСА_2. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» право спільної власності на майно може виникнути лише в разі, якщо таке майно було придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї.

Позивачка ОСОБА_1 в позові зазначає, що почала проживати однією сім'єю з відповідачем з 2002 року.

Квартира № АДРЕСА_1 була придбана відповідачем згідно договору купівлі-продажу від 10 грудня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Михно В.М..

Квартира АДРЕСА_1 була придбана відповідачем згідно договору купівлі-продажу від 28 січня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Михно В.М..

Отже, будь-які правові підстави для визнання права спільної сумісної власності на ці квартири у позивача відсутнє, оскільки вони були придбані за кілька років до знайомства позивача з відповідачем. При цьому позивачем також не надано суду жодного доказу, на підтвердження того, що внаслідок реконструкції цих квартир їх вартість істотно змінилась та що позивач приймав участь у фінансуванні реконструкції зазначених квартир.

Будинок по АДРЕСА_2 було придбано відповідачем згідно договору купівлі-продажу від 12 липня 2002 року.

Позивачкою не подано суду жодного доказу на підтвердження того факту, що зазначений будинок було придбано внаслідок спільної праці її та відповідача та під час проживання ними однією сім'єю.

Після реконструкції зазначеного будинку рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі № 2-1377/2009 право власності на самочинно збудовані прибудови було визнано за ОСОБА_2 Позивач зазначене судове рішення в установленому порядку не оскаржила.

Щодо правової оцінки підстав набуття права власності на майно, що було набуте після 01 січня 2004 року, то суд, при оцінці цих підстав, виходить зі змісту ст.ст. 3, 57, 74 СК України.

Як зазначено вище, суд не знайшов підстав для висновку про те, що сторони по справі проживали однією сім'єю, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову в частині визнання права спільної сумісної власності на спірне майно згідно ст. 74 СК України.

Проте крім цієї підстави, в позові в цій частині слід відмовити і з таких підстав.

Приміщення по АДРЕСА_12, приміщення по АДРЕСА_13 та незавершене будівництво будинку АДРЕСА_14 були набуті відповідачем у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.08.2004 року після померлої матері відповідача, що разом з відсутністю будь-яких доказів збільшення вартості цих об'єктів внаслідок вкладення в них спільних коштів сторін по справі, на підставі п. 2, ч. 1, ст. 57 СК України виключає можливість визнання на ці об'єкти права спільної сумісної власності.

Нежитлове приміщення комп'ютерного клубу «Реактор» по АДРЕСА_9 складається з реконструйованих квартир АДРЕСА_3. Квартира АДРЕСА_9 була набута у власність на підставі договору дарування від 03.01.2003 року, що у відповідності до ч. 1, ст. 24 КпШС України унеможливлює можливість віднесення цього майна до складу спільного сумісного майна.

Квартира АДРЕСА_9 була набута у власність ОСОБА_2 на підставі договору міни від 12 жовтня 2004 року, при цьому в якості еквівалента її вартості ОСОБА_2 передав її власнику квартину АДРЕСА_15, яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.08.2004 року після смерті його матері. Зазначена обставина також виключає на підставі п. 2, ч. 1, ст. 57 СК України віднесення цього об'єкту до складу спільного сумісного майна.

Рішенням Автозаводського районного суду від 01.11.2004 року право власності на реконструйований комп'ютерний клуб «Реактор» було визнано за відповідачем ОСОБА_2. Позивач ОСОБА_1 зазначене судове рішення не оскаржувала.

Земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 площею 892 квадратних метрів за адресою АДРЕСА_10 була отримана відповідачем у власність в порядку приватизації на підставі рішення Автозаводської районної ради від 14.12.2005 року в порядку для будівництва і обслуговування жилого будинку. На підставі положень ст. 81, 116 ЗК України така земельна ділянка не може визнаватись спільною сумісною власністю ( п. 18-2 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ».)

Нежитлове приміщення по проспекту АДРЕСА_11 було придбане відповідачем в порядку приватизації на підставі договору купівлі-продажу приміщення № 17 шляхом викупу, укладеним між Фондом міського майна Кременчуцької міської ради та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ліньковою Ю.Л. 14 квітня 2006 року. Рішенням Автозаводського районного суду від 23 листопада 2006 року у справі № 2-2073/06, яке позивачем не оскаржене, за відповідачем визнано право власності на самочинно збудовану прибудову до зазначеного приміщення. Це майно не може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя виходячи з приписів ст.ст. 58, 61 СК України та ст. 52 ЦК України ( п. 29 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Крім того, нежитлове приміщення по проспекту 50 років Жовтня, 62 в м. Кременчуці згідно договору купівлі-продажу приміщення шляхом викупу № 16, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ліньковою І.Б. 25 червня 2005 року, належить юридичній особі - МКП «Сателліт», і не може бути поділене між приватними особами, які не є його власниками.

Право власності на нежитлове приміщення гральних автоматів по проспекту 50 років Жовтня, в районі будинку № 78/19 в м. Кременчуці належить на підставі рішення господарського суду Полтавської області від 23 вересня 2004 року у справі № 16/132 юридичній особі - приватному підприємству «Н.Т.Р.», тому зазначене приміщення також не може бути поділене між приватними особами, які не є його власниками.

Представником відповідача в судовому засіданні зроблено заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог, які були заявлені позивачем. Оцінюючи цю заяву, суд зазначає, що матеріалами справи достовірно встановлено, що щонайменше з 2007 року відповідач проживає однією сім'єю з ОСОБА_7, з якою у них в 2007 році народився син ОСОБА_16.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки. Перебіг цього строку починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права. В разі, якби сторони проживали однією сім'єю, то, з огляду на встановлений судом час початку проживання відповідача однією сім'єю з іншою особою, строк позовної давності слід було обчислювати з 2007 року і на день звернення позивача з позовом цей строк є пропущений.

Але оскільки в позові слід відмовити з підстав відсутності у позивача матеріально - правових підстав для задоволення позовних вимог, суд не вбачає необхідності у застосуванні строку позовної давності до виниклих правовідносин.

Керуючись ст.17 Закону України «Про власність», ст. 24 КпШС України, ст.ст. 3, 57, 61, 74 СК України, ст.ст. 3,10,11, 60, 169, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім»єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга, подана після закінчення строків апеляційного оскарження, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя: