Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2013 року Справа №1915/13115/2012

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі: Бєлоусовій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом Тернопільської міської ради до ОСОБА_1, про виселення з кімнати гуртожитку, -

ВСТАНОВИВ:

Тернопільська міська рада, надалі позивач, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1, надалі відповідач, про виселення його з кімнати №311 гуртожитку по проспекту С. Бандери,74, без надання іншого жилого приміщення.

Представник в судове засідання, 19.03.2013р. не зявився, згідно заяви просить справу розглядати без його участі з підтриманням позовних вимог. Згідно поданих обґрунтувань Тернопільська міська рада просить в порядку ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР виселити ОСОБА_1 із самовільно зайнятої кімнати №311 в гуртожитку по проспекту С. Бандери, 74, так як за результатами проведеної роботи встановлено, що ОСОБА_1 разом із дружиною та сином займають кімнату №307 площею 18,1 кв.м., кімнату №311 відповідач зайняв після виселенні з неї сімї ОСОБА_2. Таким чином зазначає, що право на розпорядження, володіння та користування майном, яке закріплено за Тернопільською міською радою порушується і підлягає захисту.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомленні належним чином. В попередніх засіданнях позовні вимоги не визнають, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 правомірно зайняв кімнату №311, позивачем не підтверджено факту самовільного вселення в кімнату гуртожитку. ОСОБА_1 був поселений ще за час роботи на комбайновому заводі в установленому порядку, оплачує комунальні послуги. Зазначає, що Тернопільська міська рада при зверненні до суду порушила норми Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», яким забороняється виселення мешканців, на яких поширюється дія цього закону. Крім того, позивачем пропущений строк для звернення до суду, оскільки Тернопільська міська рада ще у 2008 році прийняла гуртожиток у комунальну власність.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, прийшов що висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.

Рішенням Тернопільської міської ради від 21.08.2008р. №5/20/5 «Про прийняття в комунальну власність міста житлового фонду ВАТ «Тернопільський комбайновий завод» вирішено погодити прийняття гуртожитку, зокрема по проспекту Степана Бандери,74, відкритого акціонерного товариства «Тернопільський комбайновий завод» у комунальну власність міста.

Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 30.11.2011р. №2033 погоджено перепланування приміщень гуртожитку для мало чисельних сімей по проспекту Степана Бандери,74, здійснене мешканцями зазначеного гуртожитку.

Із долученого до матеріалів справи протоколу №8 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті міської ради від 07.06.2012р. вбачається, що питання про надання ОСОБА_1 кімнату №307 площею 18,1 кв.м. та кімнату №311 площею 18,3 кв.м. на склад сімї з трьох осіб в гуртожитку за адресою проспект Степана Бандери,74, відкладено на наступне засідання.

В судовому засіданні встановлено, що не заперечувалося відповідачем, що кімнату №307 в гуртожитку по проспекту С. Бандери,74, займають його дружина та син, кімнату №311 займає ОСОБА_1

Також, згідно витягу паспорту ОСОБА_1 вбачається, що він зареєстрований по місцю проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, гуртожиток з 27.07.1989р. Із наданих пояснень він поселявся в кімнату №307, коли працював у ВАТ «Тернопільський комбайновий завод», про що свідчать записи в його трудовій книжці. Пізніше його переселено в кімнату гуртожитку №311.

Згідно ст. 129 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Частина 3 статті 116 Кодексу передбачає, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.

Разом з тим, із долученого до матеріалів справи позивачем рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15.03.2010р. по справі №2-2373/10 вбачається, що із кімнати №311 гуртожитку по проспекту С. Бандери,74, були виселені ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які протягом 2007-2010 років проживали в ній та оплачували комунальні послуги.

А тому встановленими рішенням суду від 15.03.2010р. факти спростовуються твердження відповідача про вселення його в кімнату №311 у встановленому порядку.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має можливість передбачити порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При розгляді справи відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено факту вселення в кімнату №311 гуртожитку по проспекту С. Бандери,74, у відповідності до вимог чинного законодавства, тобто суд приходить до висновку, що в даному випадку мало місце самовільне вселення ОСОБА_1 в кімнату №311, який підлягає виселенню з кімнати без надання іншого жилого приміщення.

Покази свідка ОСОБА_4, надані в засіданні щодо тих обставин, що ОСОБА_1 проживає в гуртожитку по проспекту С. Бандери,74, і займає кімнати №307, №311 з часу роботи на Комбайновому заводі судом оцінюються критично, оскільки ними не підтверджено правомірності вселення в кімнату №311, і дані обставини повинні підтверджуватися іншими доказами.

Разом з тим, не приймаються до уваги посилання відповідача, викладені у запереченнях проти позову на порушення позивачем при зверненні до суду норм Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки даний Закон регулює питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, до яких згідно встановлених судом обставин ОСОБА_1 не відноситься.

Також, відхиляється клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку на звернення до суду із позовом, оскільки із позовної заяви вбачається та підтверджується матеріалами справи, що Тернопільська міська рада взнала про факт самовільного вселення в кімнату ОСОБА_1 після проведеної інвентаризації, яка була призначена згідно Розпорядження міського голови 29.03.2011р.№171.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу відшкодовується за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Тернопільської міської ради про виселення ОСОБА_1 з кімнати гуртожитку задовольнити.

2. Виселити ОСОБА_1 з кімнати №311 гуртожитку по проспекту С. Бандери,74, в м. Тернополі без надання іншого жилого приміщення.

3. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Тернопільської міської ради 108 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.І.Дзюбановський