Сквирський районний суд Київської області
Справа № 1022/3096/2012
Провадження № 2/376/1/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2013 року Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді - Ярошенко С.М.,

при секретарі - Ткачук А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Сквирської міської ради Київської області, ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право власності недійсним, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування,

встановив:

У вересні 2012 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом.

В позовній заяві зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати, ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_4 р. помер батько, ОСОБА_5.

Після смерті батьків відкрилася спадщина у складі: житлового будинку

АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами,

земельної ділянки площею 0,10 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого

будинку, земельної ділянки площею 0,0292 га, призначеної для ведення особистого

селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_1, м. Сквира, Київської області.

Позивачі прийняли спадщину після смерті батька, ОСОБА_5, шляхом подачі

заяви нотаріусу. При звернені до нотаріуса за видачею їм свідоцтв про право на спадщину на

нерухоме майно, нотаріус повідомила, що спадкодавець залишив заповіт на належне йому

майно, посвідчений Климчук С.І., приватним нотаріусом Сквирського районного

нотаріального округу 06.05.2009р. за реєстровим № 425 на користь ОСОБА_3, яка прийняла спадщину за заповітом, шляхом подачі заяви нотаріусу.

Спадковий будинок по АДРЕСА_1, м. Сквира, Київської області,

набутий у власність батьком на підставі Свідоцтва про право власності, виданого

Сквирським Управлінням житлово-комунального господарства від 16.09.2002 р., проте був

побудований спільно ОСОБА_4., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5,

який помер ІНФОРМАЦІЯ_4

25.11.1972 р. їхні батьки уклали шлюб. Перебуваючи в шлюбі, 15.11.1973 р. купили

житловий будинок по АДРЕСА_1, житловою площею 16 кв.м. Будинок

був старий і малий для проживання сім'ї в складі чотирьох осіб: мати, батько, дочка, син, а

тому батьки вирішили поряд з купленим будинком побудувати новий.

Навесні 1980 р. батьки самовільно розпочали будівництво нового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Сквирської міської ради №303 від 27.11.1981 р.,

ОСОБА_5 дозволено продовжувати самовільно розпочате будівництво

індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1, м. Сквира, Київської області та

зобов'язано знести старий будинок після закінчення нового.

Рішенням виконкому Сквирської районної ради депутатів трудящих від 25.02.1982 р.

затверджено рішення виконавчого комітету Сквирської міської ради №303 від 27.11.1981 р.

"Про дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків" та дозволено будівництво на

земельній ділянці площею 600 кв. м.

Дозволом на виконання робіт встановлено строк закінчення будівництва - листопад

1984 р. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд технічного

паспорта на житловий будинок, рік побудови житлового будинку, прибудови, ганку - 1984 р.,

погріба з шийкою, сараю - прибудови, сараю, убиральні - 1982 р. Даний будинок був

повністю завершений будівництвом та придатний для проживання і вони сім'єю перейшли

проживати в нього, знесли старий будинок.

У період спільного проживання між батьками склалися неприязні відносини, батько

почав зловживати алкоголем, безпричинно затівав відносно матері скандали, сварки, які

переростали в бійки, чим спричиняв ОСОБА_4 тілесні ушкодження, у зв'язку з чим вона

звернулася до юридичної контори для оформлення документів до суду на розірвання шлюбу

та розподілу майна.

10 листопада 1987 р. після чергового скандалу приблизно о 7 год. 30 хв., в АДРЕСА_1 батько умисно вбив ОСОБА_4 та її матір, ОСОБА_8,

чим позбавив можливості реалізувати своє право власності на частку будинку та

виготовити належним чином правовстановлюючі документи.

Вироком судової колегії по кримінальних справах Київського обласного суду від

30.01.1988 р. ОСОБА_5 визнано винним в скоєнні злочину та призначено міру

покарання - смертну кару - розстріл.

Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 02.06.1988 р. ОСОБА_5

було помилувано та замінено смертну кару на 15 років позбавлення волі.

Рішенням виконавчого комітету Сквирської міської ради №4 від 20.01.1988 р. над

позивачами призначено опікуном дядька - ОСОБА_9 та

зобов'язано турбуватися про стан здоров'я підопічних, захист їх прав та інтересів,

збереження власного майна.

Позивачі прийняли спадщину після смерті матері шляхом фактичного вступу

у володіння спадковим майном: деякий час проживали в будинку, з опікуном забрали власні

речі ОСОБА_4, предмети побуту, коштовності, якими користувалися, доглядали за

будинком.

Відбувши міру покарання, батько повернувся проживати в будинок АДРЕСА_1, збудований ним та ОСОБА_4 і в порушення

вимог закону, отримав правовстановлюючий документ на нього.

З урахуванням наведенного, просять визнати незаконним рішення виконавчого

комітету Сквирської міської ради № 68 від 29.08.02 р. в частині визнання права власності

на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, скасувати свідоцтво про право власності на житловий

будинок АДРЕСА_1 видане 16.09.2002 р. Сквирським

Управлінням житлово-комунального господарства, визнати житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами

спільною сумісною власністю батьків, встановити факт прийняття позивачами спадщини

після смерті матері, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і визнати за

ними право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, на ? частину

земельної ділянки площею 0,10 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого

будинку, на ? частину земельної ділянки площею 0,0292 га, призначеної для ведення

особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_1, м. Сквира,

Київської області, за кожним.

У судовому засіданні позивачі, їх представник позов підтримали, посилаючись на викладені вище обставини.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали,

при цьому вказали, що 08.07.2003 р. відповідач уклала шлюб з ОСОБА_5,

проживали в будинку по АДРЕСА_1, м. Сквира, Київської області, який належав

ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності, виданного Сквирським

Управлінням житлово-комунального господарства 16.09.2002 р.

У будинку провели капітальний ремонт, придбали меблі за кошти, взяті у кредит.

Спірний будинок не є об'єктом права власності ОСОБА_4, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки його будівництво розпочате самовільно в 1980 р.

Правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, на час відкриття

спадщини після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3,були відсутні. Даний

будинок завершений будівництвом та введений в експлуатацію 29.08.2002 р.

Крім того позивачами пропущено строк позовної давності і строк на прийняття

спадщини, оскільки на час відкриття спадщини вони були неповнолітніми особами, які не

мали дієздатності.

З наведених підстав, просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач, Сквирська міська рада Київської області, в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без участі її представника, позов визнає, заперечень не має.

Суд, заслухавши показання сторін, їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 25.11.1972 р.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, актовий запис про шлюб №13 (а.с.18).

Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7-9).

ОСОБА_5, перебуваючи в шлюбі, 15.11.1973 р. купив житловий будинок по АДРЕСА_1 житловою площею 16 кв.м. (а.с.13-14).

Навесні 1980 р. батьки позивачів самовільно розпочали будівництво нового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Сквирської міської ради №303 від 27.11.1981 р.,

ОСОБА_5 дозволено продовжувати самовільно розпочате будівництво індивідуального

житлового будинку по АДРЕСА_1, м. Сквира, Київської області та зобов'язано знести

старий будинок після закінчення нового. Рішенням виконкому Сквирської районної ради

депутатів трудящих від 25.02.1982 р. затверджено рішення виконавчого комітету Сквирської

міської ради №303 від 27.11.1981 р. "Про дозвіл на будівництво індивідуальних житлових

будинків" та дозволено будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1,

м. Сквира, Київської області, на земельній ділянці площею 600 кв. м. Дозволом на виконання

робіт встановлено строк закінчення будівництва - листопад 1984 р. (а.с.15-17).

Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд технічного

паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1, рік побудови

житлового будинку, прибудови, ганку - 1984 р., погріба з шийкою, сараю - прибудови, сараю,

убиральні - 1982 р. (а.с.36-39).

Даний будинок був повністю завершений будівництвом та придатний для проживання і

позивачі з батьками перейшли проживати в нього, зареєструвалися, знесли старий будинок

(а.с.10-12).

У період спільного проживання між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 склалися

неприязні відносини, у зв'язку з чим ОСОБА_4 звернулася до юридичної контори для

оформлення документів до суду на розірвання шлюбу та розподілу майна.

10 листопада 1987 р. після чергового скандалу приблизно о 7 год. 30 хв., в АДРЕСА_1 ОСОБА_5 умисно вбив ОСОБА_4, актовий запис про

смерть №196 від ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18).

Вироком судової колегії по кримінальних справах Київського обласного суду від

30.01.1988 р. ОСОБА_5 визнано винним в скоєнні злочину та призначено міру

покарання - смертну кару - розстріл (а.с.19-32).

Рішенням виконавчого комітету Сквирської міської ради №4 від 20.01.1988 р. над

неповнолітніми: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 призначено опікуном ОСОБА_9,

жителя м. Києва та зобов'язано турбуватися про стан здоров'я підопічних, захист їх прав

та інтересів, збереження власного майна (а.с.52).

Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 02.06.1988 р. ОСОБА_5

помилувано та замінено смертну кару на 15 років позбавлення волі (а.с.33).

Відбувши міру покарання, ОСОБА_5 повернувся проживати в будинок АДРЕСА_1 та отримав правовстановлюючий документ на нього

(а.с. 42).

08.07.2003 р. ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3, актовий запис

№57 (а.с.58).

ІНФОРМАЦІЯ_4 р. помер ОСОБА_5, актовий запис про смерть №18 від 17.01.2012 р.

(а.с.34).

Спадкодавець ОСОБА_5 залишив заповіт на належне йому майно, посвідчений

Климчук С.І., приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу

06.05.2009р. за реєстровим № 425 на користь ОСОБА_3, яка прийняла

спадщину за заповітом, шляхом подачі заяви нотаріусу (а.с.35).

Допитані судом свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

показали, що в 1973 р. ОСОБА_3 купили житловий будинок по АДРЕСА_1.

Згодом розпочали будівництво нового будинку та 1984 р. разом з дітьми перейшли

проживати в новий будинок, оскільки він був повністю завершений будівництвом та придатний

для проживання. При цьому ОСОБА_3 знесли старий будинок.

У період спільного проживання між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 склалися

неприязні відносини, у зв'язку з чим ОСОБА_4 була змушена разом з дітьми піти

проживати в найману квартиру. В листопаді 1987 р. ОСОБА_5 умисно вбив свою

дружину та тещу, був позбавлений волі. Позивачі деякий час проживали в будинку з рідними,

згодом переїхали з опікуном в м. Київ, при цьому забрали окремі речі та майно з будинку, до

1999 р. доглядали за будинком.

Окрім того свідок ОСОБА_12 також показала, що за життя ОСОБА_5

не заперечував право своїх дітей на ? частину спірного будинку, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, проте мав складний характер і не зміг примиритися з дітьми.

Допитана судом свідок ОСОБА_14 показала, що з 1989 р. проживає по АДРЕСА_2. У 2002 р. познайомилася з ОСОБА_5, який повернувшись з місць позбавлення, став проживати в занедбаному будинку АДРЕСА_1 і в 2003 р. одружився з ОСОБА_7, зробили ремонт у будинку, купили меблі.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

У зв'язку з наведеним вище, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок

АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами

є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та

ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 р. і їх частки є рівними. Правовстановлюючі

документи на спірний будинок виготовлені не були з причин, які не залежали від

волевиявлення ОСОБА_4, яка звернулася до юридичної контори для оформлення

документів до суду на розірвання шлюбу та розподілу майна, проте ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_5 навмисно позбавив її життя.

Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили

обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи,

стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією

особою.

За змістом ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Таким чином після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася

спадщина у складі 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, предметів

побуту, коштовностей, особистих речей спадкодавця.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття.

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України суд вправі встановити також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.528 ЦК УРСР 1963 р. не мають право стати спадкоємцями ні за

законом, ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або

кого- небудь з спадкоємців або зробили замах на їх життя. Проте, в порушення даної

норми, Сквирською міською радою Київської області винесено рішення №68 від

29.08.2002 р. про оформлення Білоцерківським бюро технічної інвентаризації права власності

за ОСОБА_5 на весь житловий будинок, в тому числі і на частку, яка належала

ОСОБА_4

За змістом ст. 86 ЦК УРСР 1963 р. право власності - це врегульовані законом суспільні

відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном і охороняється законом.

Згідно ст. 16 Закону УРСР "Про власність" майно, нажите подружжям за час шлюбу,

належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 57 цього Закону, якщо в результаті видання акта органом державного

управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються

права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм

майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено.

Сквирська міська рада, зобов'язавши рішенням №4 від 20.01.1988 р. опікуна захищати

права позивачів, при прийнятті рішення №68 від 29.08.2002 р. порушила належне їм право на

спадкове майно після смерті матері, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, передавши

його у власність ОСОБА_5, який не мав на те право, а тому є незаконним і підлягає

скасуванню.

Посилання відповідача, її представника, що спірний будинок завершений

будівництвом та введений в експлуатацію 29.08.2002 р. ОСОБА_5, який помер

ІНФОРМАЦІЯ_4 р., що позивачі не довели факт прийняття спадщини після смерті матері,

ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, не доглядали за спірним будинком, спростовані

перевіреними матеріалами справи та дослідженими доказами, наданими сторонами в

обґрунтування та заперечення позовних вимог.

З наданої представником відповідача довідки ПАТ "АЕС Київобленерго"

Сквирський РЕМ № 150 від 03.10.2012 р., вбачається, що будинок по АДРЕСА_1,м. Сквира

за період з 1999 р. по 2002 р. був відключений від електромережі. Платежі за цей період не

надходили. З 01.07.2002 р. договір був укладений з ОСОБА_5, будинок підключений до електромережі (а.с.93). Проте, вказана довідка не спростовує факт

утримання та догляду за спірним будинком позивачами та їх опікуном з ІНФОРМАЦІЯ_3 по

1998 р.

Згідно ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Судом на виконання положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснювалось сторонам право на подання необхідних доказів в обґрунтування та заперечення позовних вимог.

Оскільки позивачі не довели позовні вимоги в межах заявлених ними вимог, і до

початку розгляду судом справи по суті не змінили предмет позову, суд не може задовольнити

позовні вимоги в частині визнання за ними права власності на 1/4 частину земельної ділянки

площею 0,10 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, на ? частину

земельної ділянки площею 0,0292 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_1, м. Сквира, Київської області, за кожним, посвідчених

державними актами серії НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 27.06.2007 р., виданих ОСОБА_5

і зазначає, що доведення позову є обов'язком позивачів, відповідно до засад змагальності сторін

за ст.10 ЦПК України.

Керуючись ст. 4, 6, 10, 15, 60, 61, 131, 208, 209, 212-215, 218, 256, 259 ЦПК України, ст. 86, 524-529, 549 ЦК УРСР 1963 р., ст. 22, 28 КпШС України суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення виконавчого комітету Сквирської міської ради №68 від

29.08.2002 року в частині оформлення Білоцерківським бюро технічної інвентаризації права

власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5

Михайловичем.

Скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, видане 16.09.2002 року Сквирським Управлінням житлово-комунального господарства ОСОБА_5.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами спільною сумісною власністю ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року та ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті матері, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності, за кожним, на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Ярошенко