АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8345/13 Справа № 401/8814/12 Головуючий у 1 й інстанції - Подорець О.Б.ю Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2013 року м. Дніпропетровськ

05 вересня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Макарова М.О., Міхеєвої В.Ю.

Глубоченко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6, третя особа - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадщину за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_11. Про смерть батька вона дізналася лише у червні 2012 року, оскільки з батьком тривалий час не підтримувала стосунків через релігійні погляди. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вона отримала відмову, оскільки пропустила встановлений шестимісячний строк. На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд надати їй додатковий строк, тривалістю два місяці, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та визнати за нею право власності на домоволодіння №13 по вулиці Крайовій в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_10 звернувся до суду із зустрічним позовом; посилаючись на ч.4 ст.1268 ЦК України просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння АДРЕСА_1 після померлого ОСОБА_11

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2013 року в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення первинних позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_11 - батько позивачки за первісним позовом ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія відповідного свідоцтва на а.с. 4.

Після смерті ОСОБА_11 спадкоємцями першої черги є позивачка за первісним позовом ОСОБА_6, як донька померлого, та позивач за зустрічним позовом за правом представлення ОСОБА_10

Ані ОСОБА_6, ані ОСОБА_10 у встановлений шестимісячний строк не звернулися до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11, а звернулися значно пізніше, що підтверджується відповідною спадковою справою Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори.

Позивач ОСОБА_6 пропустила строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв»язку з тим, що тривалий час не спілкувалася з батьком, не знала про його смерть, що стверджується, змістом позовної заяви, поясненнями позивачки в судовому засіданні.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Місцевий суд обґрунтовано звернув увагу на те, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позивачкою за первісним позовом не доведено наявність поважних причин пропуску нею шестимісячного строку для звернення до нотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні первісного позову у повному обсязі.

Посилання апелянта на те, що вона була позбавлена можливості спілкуватись з батьком через зміну адреси його проживання, - є надуманими, оскільки ОСОБА_6 постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_11 в одному населеному пункті - м. Дніпропетровську, за життя батька місце його проживання не з»ясувала, що визнано позивачкою у судовому засіданні та свідчить про небажання позивачки спілкуватись з батьком.

Доводи ОСОБА_6 про те, що вона не була присутньою на похованні батька та не відвідувала місце його поховання свідчать про байдужість дочки до долі ОСОБА_11 та не доводять наявність поважних причин порушення строку для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Колегія звертає увагу, що у 2012 році позивачка звернулась до правоохоронних органів із заявою про розшук батька з метою з»ясування дати та причин його смерті, що свідчить про її обізнаність, на час звернення, про факт смерті ОСОБА_11 та відсутність спілкування з батьком.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов правомірного висновку про те, що неспілкування зі спадкодавцем не є обставиною, яка складає непереборні та істотні труднощі для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини та не є поважною причиною для задоволення вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, суд звертає увагу на суперечливість показів позивачки, яка посилалась на те, що у 2011 році від свого двоюрідного брата ОСОБА_1, який є сином рідного брата батька ОСОБА_12, дізналася про смерть батька. Разом з тим, в своїх поясненнях, як свідок, вона зазначила, що переплутала події, про смерть батька дізналася лише у червні 2012 року.

Також районний суд правомірно надав критичної оцінки показам свідка ОСОБА_13, яка є матір»ю позивачки за первісним позовом та має зацікавленість у наслідках розгляду справи.

Колегія звертає увагу, що для задоволення первісної позовної вимоги про визнання за позивачкою права власності на спадкове нерухоме майно - відсутні правові підстави.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні первісних позовних вимог у повному обсязі та ухвалив законне рішення.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Колегія наголошує, що рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2013 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не оскаржене, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді