АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/17/13Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 23 Синецька Л.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2013 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б.Б.
суддівХрапка В.Д., Новікова О.М.
при секретаріПосипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ПСП "Нива" с. Лукашівка, Чорнобаївського району, Черкаської області про визнання договору оренди земельної ділянки від 17.05.2004 року недійсним.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

Позивачка ОСОБА_6, жителька с. Мала Бурімка, Чорнобаївського району Черкаської області звернулась до суду з позовом до ПСП "Нива" с.Лукашівка Чорнобаївського району Черкаської області, мотивуючи його тим, що в 2011 році їй стало відомо, що ніби-то з нею був укладений договір оренди землі від 17 травня 2004 року, оскільки їй на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6251 га., яка розташована в адміністративних межах Лукашівської сільської ради. Вказаний договір зареєстрований у Черкаській регіональній філії Центру ДЗК 15 травня 2007 року за № НОМЕР_1. До договору додано акт про прийому - передачі земельної ділянки в оренду від 17.05.2004 року.

Зазначені договір та акт ОСОБА_6 не підписувала, оплату за користування земельною ділянкою не отримувала, згоди на укладення договору не давала та не передавала нікому свої повноваження по довіреності на підписання такого договору та акту. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданий їй лише 30 грудня 2005 року після укладання договору, що свідчить про фальсифікацію договору оренди та акту прийому - передачі земельної ділянки, право власності на яку вона у момент укладання вищевказаного договору та акту не набула.

Вважаючи, що договір та акт не відповідають вимогам цивільного законодавства, що є наслідком визнання даного правочину недійсним відповідно до ст.ст. 215, 203 ЦК України, позивачка просила визнати договір оренди землі № НОМЕР_1 від 17.05.2004 року, зареєстрованого у районному відділі Черкаської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру 15.05.2007 року укладеного між нею та ПСП "Нива"- недійсним.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 травня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на те, що дане рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Підставою позовних вимог позивач вказує на вимоги ст. ст.ст. 2, 13, 15-17 ЗУ "Про оренду землі" та ст.ст. 203, 215 ЦК України укладення договору з порушенням вимог чинного законодавства та за відсутності її волевиявлення, зазначений договір оренди та акт прийому-передачі вона не підписувала.

Розглядаючи справу судом не враховано, що згідно до вимог ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, повязані з орендою землі регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим кодексом, законами України, іншими нормативно-правовими актами прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Зі змісту ст.ст.14, 15, 18, 20 Закону України «Про оренду землі» ст.ст. 124, 125 ЗК України вбачається, що договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі.

Згідно до вимог п.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як видно із висновку судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи від 06.02.2013р. три підписи від імені ОСОБА_6 в оригіналі договору оренди земельної ділянки б/н від 17 травня 2004 року, укладеного між ОСОБА_6 та ПСП «Нива», додатку до нього та в акті прийому-передачі земельної ділянки від 17 травня 2004 року виконані не ОСОБА_6, а іншою особою.

Судом не враховано, що згідно до розяснень п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» - відповідно до частини першої ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Встановивши, що правочин не вчинено суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Колегія суддів вважає, що суд помилково прийшов до висновку про те, що позивачкою без поважних причин пропущений строк позовної давності.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка вказала, що в 2011 році дізналась, що від її імені 2004 році укладено договір, який вона особисто не підписувала та на даний час бажає визнати його недійсним, не бажаючи підтримувати орендні відносини з ПСП «Нива».

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність (тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) встановлюється тривалістю у три роки.

А відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як видно із матеріалів справи (а.с.37) представник відповідача просив суд застосувати строк позовної давності, в звязку з чим відмовити позивачці у задоволенні позову.

Як встановлено в засіданні судової палати оспорюваний правочин між сторонами не укладався, а тому з огляду на вимоги ст.261 ЦПК України перебіг позовної давності в даному випадку не почався.

За таких обставин оскаржуване рішення суду на підставі п.4 ст.209 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Оскільки позивачка просила суд визнати правочин недійсним який не укладався то в задоволенні її позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.4 ст.309, ст.ст. 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовільнити частково.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ПСП "Нива" с. Лукашівка, Чорнобаївського району, Черкаської області про визнання договору оренди земельної ділянки від 17.05.2004 року недійсним скасувати.

ОСОБА_6 в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :