Справа № 1310/2-21/11 Головуючий у 1 інстанції: Левик Я.А.
Провадження № 22-ц/783/255/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2013 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Зверхановської Л.Д., Шеремети Н.О.,

секретаря - Панчука І.С.,

з участю: представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

ОСОБА_4, її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади м. Золочева в особі Золочівської міської ради Львівської області, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: відділ регіонального розвитку містобудування та архітектури Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, ОСОБА_8, - про визнання договору купівлі-продажу гаражу дійсним та визнання права власності на гараж, позовом ОСОБА_4 до Золочівської міської ради Львівської області, ОСОБА_2, треті особи: Золочівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, ОСОБА_7, відділ регіонального розвитку містобудування та архітектури Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, - про визнання недійсним рішення виконкому Золочівської міської ради №726 від 29 грудня 1992 року та визнання права власності на гараж,-

в с т а н о в и л а:

22.10.2009 року позивач ОСОБА_9 звернулась до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу гаражу №246 на площі Ринок в м.Золочеві Львівської області, укладеного між її чоловіком ОСОБА_10 та ОСОБА_11, та визнання за нею права власності на спірний гараж: на 1/2 частину в порядку спадкування після смерті чоловіка, який помер 29.04.1994 року, а на 1/2 частину, як на належну їй частку в спільній сумісній власності, оскільки гараж був придбаний під час шлюбу.

Після смерті ОСОБА_9 09.06.2010 року (а.с.92 т.1) в справу вступив її син - ОСОБА_10 (а.с.134, 232 т.1), який заявою від 23.04.2012 року (а.с.3-4 т.2) уточнив позовні вимоги і просив визнати дійсним договір купівлі-продажу гаражу №246 на площі Ринок в м.Золочеві, укладений між його батьком ОСОБА_10 та ОСОБА_11, визнати спірний гараж спадковим майном та визнати за ним право власності на спірний гараж в порядку спадкування після смерті його батьків.

15.02.2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом (а.с.165 т.1) про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради народних депутатів №726 від 29.12.1992 року "Про надання дозволу на продаж гаражу", визнання за нею права власності на спірний гараж в порядку спадкування після смерті свого чоловіка ОСОБА_11, який помер 28.09.1993 року (а.с.53 т.1). Просила поновити строк позовної давності, мотивуючи тим, що про оспорюване нею рішення вона дізналась у червні 2010 року.

Ухвалою суду від 15.08.2011 року два позови об"єднано в одне провадження (а.с.75 т.1).

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 04.05.2012 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Суд вирішив визнати за позивачем право власності на гараж № 246 на пл.Ринок у м. Золочеві Львівської області в порядку спадкування після смерті його батьків.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради народних депутатів №726 від 29.12.1992 року "Про надання дозволу на продаж гаражу" відмовлено за пропуском строку позовної давності, а у задоволенні вимоги про визнання за нею права власності на спірний гараж в порядку спадкування після смерті свого чоловіка ОСОБА_11 - за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4, просила його скасувати з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог повністю, а її позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що жодних договірних зобовязань між її чоловіком ОСОБА_11 та ОСОБА_10, а також будь-ким з приводу продажу спірного гаражу не існувало. Крім того, на думку апелянта, такий договір повинен був укладатись лише в письмовій формі з обов"язковим нотаріальним посвідченням, виходячи із ціни цього майна. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги висновку експертного дослідження, проведеного у кримінальній справі, відповідно до якого заява-дозвіл на продаж гаражу написана не ОСОБА_11, й того, що ОСОБА_11 на момент написання заяви не було в м.Золочеві, він знаходився в м.Сургут, а тому безпідставно відмовлено їй у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду про те, що договір купівлі-продажу був укладений з дотриманням вимог закону, оскільки суд не послався на жодну норму матеріального закону.

Зазначає, що суд не дав оцінки факту існування двох вулиць: Базарна (про купівлю гаражу на якій вказувалось у заявах) та пл.Ринок, на якій зареєстрований спірний гараж, а відтак, на її думку, позивач не довів своє право на гараж №246, який знаходиться на пл.Ринок в м.Золочеві.

Вважає, що позивач ОСОБА_12, звернувшись до суду з позовом лише у 2009 році, не довела поважності причин пропуску строку, і сторона позивача не подала жодного доказу в підтвердження фактичного користування спірним гаражем.

На думку апелянта, суд неправомірно прийшов до висновку про пропуск нею строку на звернення до суду із позовом про визнання недійсним рішення виконкому Золочівської міської ради №726 від 29.12.1992 року, оскільки такого рішення вона не отримувала, а дізналась про його існування лише у червні 2010 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача за первісним позовом, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради народних депутатів №100 від 07.04.1978 року (а.с.34 т.1) ОСОБА_13 - батькові чоловіка позивача ОСОБА_4 (а.с.33 т.1), який помер 16.12.1990 року (а.с.30 т.1), було виділено земельну ділянку площею 27 кв.м. під будівництво гаражу для власного автомобіля в районі колгоспного ринку за рахунок вільного міськземфонду.

На підставі заяви ОСОБА_11 (а.с.212 т.1) рішенням виконавчого комітету №70 від 22.02.1991 року (а.с.129, 211 т.1) спірний гараж було переоформлено на ОСОБА_11 у зв"язку із смертю його батька і закріплено за ним земельну ділянку площею 27 кв.м., на якій знаходився гараж.

Оспорюваним позивачем ОСОБА_4 рішенням виконавчого комітету Золочівської міської ради народних депутатів №726 від 29.12.1992 року (а.с.7, 126 т.1) було надано дозвіл гр.ОСОБА_11 - чоловіку ОСОБА_4 (а.с.32 т.1), який помер 28.09.1993 року (а.с.31 т.1), на продаж гаражу, який знаходиться в районі колгоспного ринку, гр.ОСОБА_10 - батьку позивача ОСОБА_2, який помер 29.04.1994 року (а.с.9 т.1).

Цим же рішенням закріплено за ОСОБА_10 земельну ділянку, на якій розміщений гараж, площею 27 кв.м.

До прийняття оспорюваного рішення спірний гараж не був зареєстрований на праві приватної власності, тобто ні за ОСОБА_13, ні за ОСОБА_11, ні за ОСОБА_10 (а.с.10, 26, 35 т.1).

Спадкові справи після смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не заводились (а.с.25 т.1).

Таким чином, інакше, ніж у судовому порядку, право власності на спірний гараж не могла б оформити жодна із сторін.

Враховуючи те, що на момент смерті ОСОБА_9 з нею постійно проживав її син - ОСОБА_2 (а.с.116, 124 т.1), суд першої інстанції з врахуванням вимог ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу (далі- ЦК) України (в редакції 2004 року), норма якої діяла на момент смерті ОСОБА_9, дійшов вірного висновку про визнання за ним права власності на спірний гараж, який був придбаний його батьком згідно оспорюваного позивачем рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради народних депутатів №726 від 29.12.1992 року під час шлюбу з його матір"ю, та після придбання спірного гаражу знаходився у їхньому спільному користуванні.

Заперечуючи проти первісного позову, апелянт ОСОБА_4 вказувала на те, що спірний гараж вибув з її користування внаслідок протиправних дій гр.ОСОБА_14, якому її чоловік дав у тимчасове користування гараж. Однак, в підтвердження цієї обставини не надала суду жодного належного та допустимого доказу.

Крім того, з моменту смерті свого чоловіка (1993 рік) до 2010 року вона не ставила питання про оформлення права власності на спірний гараж в порядку спадкування за законом та витребування майна з чужого незаконного володіння, знаючи про те, що гаражем користуються інші особи, які на її думку, не мали права ним користуватись, а відтак, проявляла байдужість до спірного нерухомого майна. А навпаки, намір її чоловіка розпорядитись спірним гаражем підтверджується також його заявою від 25.01.1991 року про переоформлення спірного гаражу на нього у зв"язку із смертю батька (а.с.212 т.1), написання якої її чоловіком позивач ОСОБА_4 не ставить під сумнів.

Таким чином, відмовляючи позивачеві ОСОБА_4 у задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасування оспорюваного нею рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради народних депутатів №726 від 29.12.1992 року за спливом позовної давності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вона повинна була дізнатись про порушене на її думку цим рішенням право ще після смерті свого чоловіка, що відповідає вимогам ст.ст.256, 257, 261, ст.267 чинного ЦК України та ст.ст.71, 76, 84 ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Таким чином, доводи апелянта про те, що суд незаконно відмовив їй у задоволенні вимоги про скасування оспорюваного нею рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради народних депутатів №726 від 29.12.1992 року є безпідставними.

Посилання апелянта на те, що предметом договору купівлі-продажу вказаного вище рішення був гараж на вул.Базарній, а не на пл.Ринок, оскільки в своїй заяві ОСОБА_10 просив дозволу на купівлю гаражу саме на вул.Базарній, є теж безпідставними, оскільки в цій же заяві ОСОБА_10 просив виконком Золочівської міської ради дозволу на оформлення купівлі гаражу, належного саме чоловіку позивачки - ОСОБА_11 (а.с.128 т.1), а іншого гаражу у нього не було.

Крім того, такі доводи апелянта спростовуються матеріалами інвентаризаційної справи на гараж, заведеної 18.02.2004 року, поясненнями представника Золочівської міської ради про розташування спірного гаражу саме в районі колгоспного ринку на площі Ринок, а також відсутністю інших доказів в підтвердження доводів ОСОБА_4

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, дав належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: