АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/130/13 Головуючий 1-ї інстанції Колодяжна І.М.
Справа №2/2020/798/2012 Доповідач: Довгаль А.П.
Категорія: спори, що виникають
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Рудь А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (відповідач-1), ОСОБА_4 (відповідач-2), в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за Договором споживчого кредиту без номеру (надалі Договір кредиту) від 23 січня 2008року в розмірі 34 000,00грн., яка складається із суми тіла кредиту 25 000,00грн. та суми заборгованості по відсоткам 9 000,00грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 23 січня 2008 року між ОСОБА_3 та Кредитною спілкою «Регіон» (надалі КС «Регіон») було укладено Договір споживчого кредиту без номеру, згідно умов якого КС «Регіон» позичила ОСОБА_3 у кредит грошові кошти на суму 25 000,00грн., зі сплатою 60% (процентів) річних, строком на 12 місяців.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором, 23.01.2008року між ОСОБА_4 та КС «Регіон» був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4, як поручитель, взяв на себе обовязок відповідати по кредитним зобов'язанням ОСОБА_3 в повному обсязі.

16.03.2010року між ОСОБА_3 та КС «Регіон» укладено Додаткову угоду до Договору споживчого кредиту від 23.01.2008року. Цією угодою сторони домовилися про те, що загальна сума заборгованості по виданому кредиту становить суму 37 000,00грн., з яких підлягає поверненню сума кредиту 25 000,00грн. та 12 000,00грн. сума нарахованих відсотків, а також відсоткова ставка встановлювалася у розмірі 1% річних. Крім того, названою додатковою угодою ОСОБА_3 та КС «Регіон» домовилися про послідовність щомісячного погашення заборгованості, а саме: 1.платіж на погашення заборгованості по кредиту - 70%; 2.платежі на погашення заборгованості по відсотках - 30%; 3.строк погашення заборгованості - 24 місяця; 4.щомісячний платіж повинен становити не менше 1000,00грн. на 2010рік. У разі невиконання відповідачем-1 вищезазначених умов Додаткової угоди відсоткова ставка повертається на попередньою, а саме 60% річних із послідовністю погашення: 1.впершу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості по відсоткам; 2.у другу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості за кредитом; 3. у третю чергу здійснюються поточні платежі згідно п.4.2 Договору споживчого кредиту без номеру від 23.01.2008року.

01 лютого 2011 року між КС «Регіон» та членом цієї кредитної спілки ОСОБА_1 підписано Договір про відступлення права вимоги №05-02Г, за яким КС «Регіон» передала, а член КС «Регіон» ОСОБА_1 прийняв на себе права вимоги (права кредитора) за Договором споживчого кредиту від 23.01.2008року, укладеного між КС «Регіон» та ОСОБА_3На момент укладання КС «Регіон» та ОСОБА_1 Договору про відступлення права вимоги №05-02Г від 01.02.2011року розмір несплаченого основного зобов'язання ОСОБА_3 перед кредитною спілкою за даними бухгалтерського обліку КС «Регіон», з урахуванням нарахованих відсотків, становило 34 000,00грн.

Взяті на себе зобов'язання за Договором споживчого кредиту від 23.01.2008року ОСОБА_3 виконував неналежним чином. Тому позивачем 17.01.2011року на адресу відповідача-1 було надіслано письмову вимогу щодо погашення заборгованості, а його поручителю ОСОБА_4 відповідачу-2 письмове повідомлення про невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором. Але, ці вимоги залишилися відповідачами-1,2 без задоволення.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що, на її думку, фізична особа ОСОБА_1 не може бути кредитодавцем. Між тим, КС «Регіон» всупереч цьому уклала з ним Договір про відступлення права вимоги №05-02Г від 01.02.2011року та передала право вимоги за Договором споживчого кредиту від 23.01.2008року, укладеним між КС «Регіон» та ОСОБА_3 Крім того, новим кредитором ОСОБА_1 не було повідомлено відповідача-1 про зміну кредитора у зобов'язанні. Також вказує, що при укладанні Договору споживчого кредиту від 23.01.2008року ОСОБА_3 не надавалися документи про правомочність КС «Регіон» займатися кредитною діяльністю. Крім того, позивачем не надано доказів у підтвердження отримання відповідачем грошей за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судовими повістками у визначеному законом порядку за останнім відомим місцем реєстрації.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та не належну правову оцінку наданим доказам. Зазначивши, що суд дійшов помилкового висновку, що права кредитора юридичної особи не можуть переходити до фізичної особи. Про заміну кредитора у зобовязанні відповідачі-1,2 були письмово повідомлені, копії цих вимог додані до позовної заяви. Крім того, заміна кредитора у зобовязанні відбулася на законних підставах.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не має відповідної ліцензії на надання фінансових кредитів, а тому позивач не має права на здійснення такої частини кредитної операції, як повернення кредиту.

Проте, з таким висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного, всебічного та обєктивного зясування дійсних обставин справи, прав та обовязків сторін у даних правовідносинах.

Так, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник уважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно положень ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором чи законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів стосовно належного виконання зобовязання.

Нормами ст.1050 ЦК України також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити гроші відповідно до ст.625 ЦК України незалежно від сплати процентів, належних йому згідно з вимогами ст.1048 ЦК України.

Судовим розглядом встановлено, що 23 січня 2008 року між ОСОБА_3 та КС «Регіон» укладався Договір споживчого кредиту без номеру, відповідно до умов якого КС «Регіон» надала ОСОБА_3 в кредит грошові кошти в розмірі 25 000,00грн., зі сплатою 60% річних, строком на 12 місяців.

У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором кредиту, 23.01.2008року між ОСОБА_4 та КС «Регіон» було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4, як поручитель, взяв на себе обовязок відповідати по кредитним зобов'язанням ОСОБА_3

16.03.2010року між ОСОБА_3 та КС «Регіон» укладено Додаткову угоду до Договору споживчого кредиту від 23.01.2008року, відповідно до умов якої сторони кредитних взаємовідносин домовилися, зокрема, про загальну суму заборгованості по виданому кредиту, а саме, що вона становить - 37 000,00грн., з яких підлягає поверненню сума кредиту - 25 000,00грн. та 12 000,00грн. - сума нарахованих відсотків. При цьому відсоткова ставка визначалася у розмірі 1% річних. Додатковою угодою ОСОБА_3 та КС «Регіон» також домовилися про послідовність щомісячного погашення заборгованості: 1.платіж на погашення заборгованості по кредиту - 70%; 2.платежі на погашення заборгованості по відсотках - 30%; 3.строк погашення заборгованості - 24 місяця; 4.щомісячний платіж повинен становити не менше 1000,00грн. на 2010рік. У разі невиконання відповідачем-1 вищезазначених умов Додаткової угоди відсоткова ставка повертається на 60% річних із послідовністю погашення: 1.в-першу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості по відсоткам; 2.у другу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості за кредитом; 3. у третю чергу здійснюються поточні платежі згідно п.4.2 Договору споживчого кредиту без номеру від 23.01.2008року.

Між тим, ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання по поверненню належних до сплати сум тіла кредиту та нарахованих відсотків за їх використання виконував не належним чином.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, належним виконанням зобовязання з боку відповідача-1 є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеним кредитними договорами.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконанням ним свого обовязку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (ч.1ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1 та ч.2 ст.554 ЦК України).

Позивач ОСОБА_1 є членом Кредитної спілки «Регіон». Згідно квитанцій до прибуткового касового ордера №1428 від 26.11.2007року та прибуткового касового ордеру серії 12 АААЕ №134410 від 14.03.2008року, позивачем, як вкладником, до цієї установи були внесені грошові кошти: 26.11.2007року - 30 000,00грн. та 14.03.2008року - 70 000,00грн. Сертифікатом серії НОМЕР_1 підтверджується право власності ОСОБА_1 на пай у Кредитній спілки «Регіон».

01 лютого 2011 року між КС «Регіон» та членом цієї кредитної спілки ОСОБА_1 підписано Договір про відступлення права вимоги №05-02Г, згідно якого КС «Регіон» передала, а член КС «Регіон» ОСОБА_1 прийняв на себе права вимоги (права кредитора) за Договором споживчого кредиту без номеру від 23.01.2008року, укладеного між КС «Регіон» та ОСОБА_3 На момент укладання КС «Регіон» та ОСОБА_1 Договору про відступлення права вимоги №05-02Г від 01.02.2011року розмір несплаченого основного зобов'язання ОСОБА_3 перед кредитною спілкою за даними бухгалтерського обліку КС «Регіон», з урахуванням нарахованих відсотків становило 34 000,00грн.

Згідно п.1) ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.514 ЦК України).

Стаття 515 ЦК України містить положення коли заміна кредитора у зобовязаннях не допускається.

Так, заміна кредитора не допускається у зобовязаннях, нерозривно повязаних з особою кредитора, зокрема, про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні (ст.517 ЦК України).

Підтвердженням передачі права вимоги (права кредитора) за Договором споживчого кредиту від 23 січня 2008 року є Договір про відступлення права вимоги № 05-02Г від 01 лютого 2011 року та Акт прийому-передачі документів № 5 від 01 лютого 2011 року до Договору про відступлення права вимоги № 05-02Г від 01 лютого 2011 року. Згідно Акту прийому-передачі №5 від 01.02.2011року кредитною спілкою було передано ОСОБА_1 наступні документи: 1.кредитний договір №б/н від 23.01.2008року; 2.розрахунок погашення кредиту за кредитним договором №б/н від 23.01.2008року; 3.додаткову угоду між КС «Регіон» та ОСОБА_3 від 16.03.2010року; 4.договір поруки №б/н від 23.01.2008року (а.с.8-9).

Враховуючи наведене, з 01 лютого 2011 року зобовязання за Договором споживчого кредиту без номеру від 23 січня 2008 року повинні виконуватися на користь ОСОБА_1

Позивач 17.01.2011року на адресу ОСОБА_3 надіслав письмову вимогу щодо погашення заборгованості, а його поручителю ОСОБА_4 письмове повідомлення про невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за цим кредитним договором. Ці листи містили вичерпну інформацію про заміну первісного кредитора новим. Між тим, його вимоги про добровільне погашення заборгованості залишилися відповідачами-1,2 без задоволення.

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи призвели до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням відповідно до вимог п.п.3),4) ч.1 ст.309 ЦПК України нового рішення - про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2012 року скасувати і ухвалити нове рішенням, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору задовольнити. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за Договором споживчого кредиту без номера від 23 січня 2008 року в розмірі 34 000,00грн., з яких 25 000,00грн. сума тіла кредиту та 9 000,00грн. сума заборгованості по відсоткам, а також підлягають стягненню судові витрати в рівних частках - з кожного по 170,00грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -