АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/749/2013 рік. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2013 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: - Гелашвілі Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 - про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні приватною власністю та виселення,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_7 звернулася в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що згідно договору купівлі-продажу від 5 червня 2009 року, укладеного між нею та ОСОБА_10, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Олійник Н.М., вона є власником квартири АДРЕСА_1.

Користуватися своєю квартирою вона не може, оскільки в ній мешкають ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_6, які зареєстровані в АДРЕСА_2.

Добровільно виселитися з належної їй квартири відповідачі відмовляються.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 386, 391 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ОСОБА_7 просила суду усунути перешкоди у користуванні та розпорядження її приватною власністю та виселити ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_6 з незаконно займаної ними квартири АДРЕСА_1.

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_6, позов не визнали, посилаючись на його безпідставність.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2012 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні та розпорядженні приватною власністю ОСОБА_7 та виселено ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 107 грн. 30 коп. в рівних частках з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачка являється власником спірної квартири, однак не може користуватися та розпоряджатися нею, оскільки в квартирі без реєстрації мешкають відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_6

Проте, погодитися повістю з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

За положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 5 червня 2009 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_10, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Олійник Н.М. за реєстровим №227, ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 3-6).

Згідно довідки дільниці №31 КП «Жилкомсервіс» №1057 від 19 травня 2012 року у вказаній квартирі зареєстрована колишня її власниця ОСОБА_10 (а. с. 7).

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_6 зареєстровані в АДРЕСА_2, що стверджується довідкою дільниці №31 КП «Жилкомсервіс» №638 від 16 березня 2010 року (а. с. 10,58).

Судовим розглядом встановлено, що в квартирі ОСОБА_7 мешкають без реєстрації ОСОБА_8, ОСОБА_6, які вселилися до квартири за згодою її попереднього власника ОСОБА_10

Добровільно виселитися з квартири позивачки ОСОБА_8, ОСОБА_6 не бажають.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою.

Оскільки ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_8, ОСОБА_6 вселилася до вказаної квартири та мешкають в ній без відповідної реєстрації як члени сім'ї колишнього власника квартири ОСОБА_10, суд першої інстанції обґрунтованого дійшов висновку про їх виселення з квартири.

Під час встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, а рішення суду в цій частині відповідає вимогам матеріального права.

В той же час, рішення суду в частині виселення ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1, стягнення з неї на користь ОСОБА_7 судових витрат в розмірі 107 грн. 30 коп. в рівних частках з ОСОБА_8, ОСОБА_6, не можна визнати законним та обґрунтованим.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із пояснень відповідачки ОСОБА_6, наданих в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що вона не мешкає в квартирі АДРЕСА_1 з жовтня 2008 року. З зазначеного часу вона є власником квартири АДРЕСА_2 та постійно мешкає в цій квартирі.

Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні відповідач ОСОБА_6, зазначивши, що в квартирі АДРЕСА_1 мешкають він та його мати ОСОБА_8

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що на час ухвалення рішення судом відповідачка ОСОБА_6 проживала в АДРЕСА_1.

Не надані такі докази представником ОСОБА_7- ОСОБА_12, і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині виселення ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, стягнення з неї на користь ОСОБА_7 судових витрат в розмірі 107 грн. 30 коп. в рівних частках з ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п.3, 4 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити - частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2012 року в частині виселення ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судових витрат в розмірі 107 грн. 30 коп. в рівних частках з ОСОБА_8, ОСОБА_9 - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким ОСОБА_7 відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: