Справа № 569/2642/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2013 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Доля В.А.

при секретарі - Глотовій П.В.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, про стягнення щомісячних додаткових витрат на дитину-інваліда, стягнення аліментів на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, стягнення додаткових витрат на дитину на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача по суті позову суду пояснив, що позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рівненського міського суд від 30 червня 2010 року розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Донька інвалід по зору з дитинства, їй оформлено державну соціальну допомогу. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча стан його здоровя та матеріальне положення це дозволяє робити, не цікавиться вихованням дитини, її фізичним та духовним розвитком. Позивач ніде не працює та перебуває в центрі зайнятості на обліку, тому самостійно утримувати дитину-інваліда вона не в змозі, а також через хворобу дитини - не має можливості працювати. Вказує, що відповідач має постійне місце роботи, здає в оренду власний автомобіль, інших дітей в нього немає. Просить, відповідно до збільшених позовних вимог стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання доньки в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу)щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини-інваліда щомісячно в розмірі 1000 грн. з дня звернення до суду на весь час інвалідності дитини; стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки з 30 червня 2010 року дати розірвання шлюбу в розмірі 1000 грн. щомісячно на весь час інвалідності дитини; стягнути з відповідача додаткові витрати на оздоровлення дитини в розмірі 2100 грн. та покласти на відповідача всі судові витрати.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, він не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 1800 грн. щомісячно, в задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. Суду пояснив, що квартира, в якій проживають позивачка з дитиною перебуває у кредиті, він його погашає, також сплачує щомісячні страхові платежі, оскільки квартира перебуває в іпотеці; також за свій автомобіль, який він використовує для роботи, він сплачує банку кредит; крім того в нього немає свого житла, тому він змушений його орендувати. Щомісячно він на це все витрачає біля 8000 грн. Щодо дитини інваліда, то вона відвідує звичайну школу, є всебічно розвиненою і не потребує стороннього постійного догляду. Крім того, він постійно надає позивачці кошти на утримання дитини, оплачує путівки на її оздоровлення.

Дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Свій висновок суд обґрунтовує слідуючим:

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 1997 року, який рішенням Рівненського міського суд від 30 червня 2010 року розірвано (а.с.3).

Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №120645 (а.с.4), яка після розірвання шлюбу проживає з позивачем.

ОСОБА_5 інвалід по зору, що стверджується посвідченням про інвалідність дитини ААБ № 048119 від 03 листопада 2010 року (а.с.6).

Згідно епікризу ЛКК № 777 від 26 серпня 2009 року враховуючи безперспективність хірургічного та консервативного лікування ОСОБА_5 рекомендовано оформити державну соціальну допомогу та косметичне протезування лівого ока (а.с.5). На дитину призначено виплату державної соціальної допомоги в розмірі 723 грн. на термін з 29 вересня 2009 року по 31 жовтня 2019 року (а.с.6).

Позивач ніде не працює, що стверджується довідкою № 01-35/1025 від 07 лютого 2013 року, виданою Рівненським міським центром зайнятості (а.с.86), тому вона не в змозі самостійно утримувати дитину.

Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідачем не подано доказів та в судовому засіданні не доведено, що він надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тому суд прийшов до висновку, що з нього слід стягнути аліменти на утримання дитини з дня звернення позивачкою до суду із позовною заявою 05 квітня 2012 року до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки відповідач має постійне місце роботи, що стверджується довідкою №20/2 від 21 березня 2013 року, виданою ТОВ «СОКАР ЕНЕРДЖІ УКРАЇНА» (а.с.117), тому з нього, відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, слід стягнути аліменти на дитину в частці від заробітку (доходу). Враховуючи, що відповідач сплачує кредит за квартиру, в якій проживають позивач з дитиною (а.с.55), а також сплачує кредит за автомобіль (а.с. 61-64), орендує житло для власного проживання (а.с.72), тому суд вважає, що аліменти слід стягнути в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача.

Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені додаткові витрати на оздоровлення дитини в розмірі 2100 грн., що стверджується довідкою № 10 від 05 лютого 2013 року, виданою КП «Дитячий санаторно-оздоровчий комплекс «Електронік-Рівне» (а.с.90) та квитанціями №12 від 05.06.2012 року та № 30 від 18 червня 2012 року (а.с.91).

Відповідно до ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довела, що у зв»язку з хворобою дитини, вона несе щомісячні додаткові витрати на неї, а тому позовна вимога про стягнення на її користь з відповідача щомісячно додаткових витрат на дитину-інваліда в розмірі 1000 грн. необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Також не підлягає задоволенню вимога позивачки про стягнення аліментів з відповідача на її утримання в розмірі 1000 грн. щомісячно з дня розірвання шлюбу на весь час інвалідності дитини, свій висновок суд мотивує наступним.

Позивач посилається на ч. 4 ст.76 СК України, згідно якої якщо у зв»язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв»язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і

що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Однак, згідно записів у трудовій книжці позивачки (а.с.87-89), вона до 11 січня 2013 року мала постійне місце роботи, а шлюб розірвано між нею та відповідачем 20 червня 2010 року, щодо позбавлення можливості навчатися позивач на дану обставину не вказувала, тому судом не встановлено обставин, передбачених ч. 4 ст. 76 СК України для стягнення з відповідача аліментів на її утримання.

Також позивачка посилається на ст. 88 Сімейного кодексу України згідно якої якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на

утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Позивачем не доведено, що у зв»язку з опікуванням дитиною її можливості для самореалізації у будь-якій сфері, включаючи професійну, стала значно обмеженою. Дитиною-інвалідом є дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту (ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 p.). Позивачем не було доведено, що в дитини-інваліда є потреба в постійному сторонньому догляді, дана обставина не підтверджена ніякими доказами.

Згідно статті 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України Про судовий збір- підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,60,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, про стягнення щомісячних додаткових витрат на дитину-інваліда, стягнення аліментів на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, стягнення додаткових витрат на дитину на оздоровлення - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідент.код.) на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 05 квітня 2012 року, і до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідент.код.) на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на оздоровлення дитини в розмірі 2100 (дві тисячі сто) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 229 (двісті двадцять дев"ять) гривень 40 копійок.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення щомісячних додаткових витрат на дитину-інваліда, стягнення аліментів на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 25 березня 2013 року.

Суддя: Доля В.А.