АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

23 липня 2013 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Музичко С.Г., Левенця Б.Б.

при секретарі - Іванову Ф.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Прокурора Святошинського району міста Києва Е.Томіна в інтересах держави в особі: Київської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивачка звернулась у березні 2013 року.

Зазначила, що 05.09.2009 року між нею та відповідачкою укладено договір позики. Відповідно до цього договору позивачка надала відповідачці строком до 05.09.2012 року грошові кошти в сумі 100 000 грн. Вказані кошти були надані для проведення будівництва нежилих будівель по АДРЕСА_1. Оскільки відповідачка гроші не повернула, позивачка просила постановити рішення, яким визнати право власності за нею на нежитлові будівлі літ. «А», загальною площею 125, 1 кв.м., літерою «Б» загальною площею 63,1 кв.м., літерою «В», загальною площею 58,5, літ «Г» загальною площею 11,4 кв.м, літерою «Д», загальною площею 4,4 кв.м., літерою «Ж», загальною площею 4,4 кв.м., літерою «З», загальною площею 4,5 кв.м, літерою «К», загальною площею 4,5 кв.м по вул. АДРЕСА_1.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 квітня 2013 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що 05.09.2009 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивачка надала відповідачці кошти в сумі 100 000 грн. для проведення будівництва нежилих будівель по АДРЕСА_1.

Відповідно до п.2.1 договору позики відповідачка зобов'язалась повернути борг до 05 вересня 2012 року.

Відповідно до п. 4.3.договору позики передбачено, що у випадку не повернення ку встановлений п. 2.1 договору позики строк, позикодавець має право на отримання майна, що буде реконструйовано або збудовано Позичальником пропорційно сумі коштів, що надавалися в позику, а саме частину нежитлових будівель по АДРЕСА_1 пропорційно до суми позики.

Відповідно до п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв'язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватись за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» № 687-ХІУ від 20.05.1999, для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури, додержання суб'єктами архітектурної діяльності,затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи.

Процедура виконання будівельних робіт та оформлення відповідних документів на їх початок визначена Порядком виконання будівельних робіт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466.

Згідно з наданими письмовими поясненнями Інспекціїдержавного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві дозвільні документи на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 не видавались та не реєструвались, в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти не приймались.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою КМУ від 13 квітня 2011 року №466, передбачено що будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про основи містобудування" забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

До 1 січня 2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва; з 1 січня 2009 року механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів встановлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 923.

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою та другою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

При цьому з урахуванням норм Закону України "Про основи містобудування" та Закону України "Про планування і забудову територій" для вирішення питання про визнання за особою права власності на об'єкт нерухомого майна в тому разі, коли в прийнятті такого об'єкту в експлуатацію відмовлено, обов'язковою умовою є дотримання усіх визначених законом вимог та умов, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Таким чином цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції позивачка не надала документу який дає право виконувати будівельні роботи, або належно затвердженого проекту. Також позивачем не надано документів про те, що позивачка зверталась до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві.

Задовольняючи позов суд першої інстанції фактично прийняв рішення, яке стосується інтересів Київської міської ради як власника земельної ділянки, на якій він знаходиться та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві як органу на який покладено обов'язок приймати в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти, не залучивши їх до участі у розгляді справи.

Враховуючи наведене рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Прокурора Святошинського району міста Києва Е. Томіна в інтересах держави в особі: Київської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 квітня 2013 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: