Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/2-2825/12 Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н.Ф.
Категорія 50 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2013 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., Кочетова Л.Г.

при секретарі Крижанівській М.М.

за участю прокурора Максимюка К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - органу опіки і піклування про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 січня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, вихованням дитини не займається, матеріально не підтримує, аліменти не платить, не цікавиться справами дочки та не приймає участі у її фізичному, духовному і моральному розвитку. Крім того, вироком апеляційного суду Житомирської області від 14.11.2006 року ОСОБА_5 засуджено до позбавлення волі на 10 років 6 місяців за вчинення вбивства, грабежів і розбоїв, у зв'язку з чим, він не може забезпечити належне та достойне виховання дитини як особистості та члена суспільства.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 січня 2013 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповноту їх дослідження, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову. Вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги те, що відповідач до розгляду даної справи не знав про наявність постанови про стягнення з нього аліментів, а тому і не платив їх у примусовому порядку. Відділ ДВС не надсилав йому повідомлень про наявність будь-якої заборгованості. З квітня 2004 року по січень 2005 року відповідач проходив військову службу, позивачка приїздила до нього, сторони підтримували сімейні стосунки, а розірвання шлюбу відбулося тільки у 2008 році. З 16.02.2006 року відповідач знаходиться в місцях позбавлення волі, а 14.11.2006 року його засуджено. З цього часу він особисто не може надавати матеріальну допомогу дочці, тому вона, як бабуся, надавала можливу матеріальну допомогу, купила телефон, одяг, подарувала комп'ютер. Відповідач спілкується з дитиною по телефону, надсилає листівки. За таких обставин, вважає рішення суду першої інстанції незаконним.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. (а.с. 5). Сторони перебували у шлюбі з 18.11.2000 року 08.05.2003 року (а.с. 15). Неповнолітня ОСОБА_6 проживає разом із матір'ю (а.с. 8).

Постановою Корольовського райсуду м. Житомира від 23 листопада 2001 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі ? частини заробітку щомісячно (а.с. 16). Справа розглянута за відсутності сторін.

Вироком апеляційного суду Житомирської області від 14.11.2006 року ОСОБА_2 засуджено до позбавлення волі на 10 років 6 місяців, під вартою перебуває з 16.02.2006 року (а.с. 11).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач байдуже ставиться до дитини, не виконує батьківські обов'язки, а тому доцільно позбавити його батьківських прав. Проте, погодитися з такими висновками не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, зокрема, у випадку, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначив, що він не знав про наявність виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Після того, коли лист надійшов до колонії, де він відбуває покарання, з нього проводяться певні утримання. До засудження з позивачкою у нього були нормальні стосунки, розлучилися вони тільки у 2008 році. Він спілкувався з дитиною та надавав по можливості матеріальну допомогу. Під час проходження ним військової служби позивачка приїздила до нього разом із дочкою. З лютого 2006 року він знаходиться в місцях позбавлення волі. Незважаючи на це, він спілкується із дитиною по телефону, надсилє листівки, цікавиться її життям, надавав дозвіл на виїзд дитини за кордон. Крім того, за його проханням мати допомагала матеріально позивачці, оскільки він відбуває покарання та не має у зв'язку з цим можливості особисто це робити.

З висновку органу опіки та піклування № 454 від 07.11.2012 року вбачається, що виконком вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки він з дитиною не проживає з 2001 року, матеріально не забезпечує, увихованні участі не бере, фізичним розвитком, навчанням, здоров'ям дитини не цікавиться, з 16.02.2006 року відбуває покарання, має заборгованість по аліментах(а.с. 77).

Разом з тим, вказаний висновок спростовується наступними доказами.

Представник ОСОБА_2, яка є його матір'ю, пояснила суду, що вона по можливості надавала допомогу онучці, купувала одяг для неї, подарувала комп'ютер і мобільний телефон та інше. Зі слів сина знає, що він по можливості спілкується з дитиною по телефону, цікавиться її життям та категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Під час апеляційного розгляду позивачка пояснила, що до засудження відповідача, вона з дочкою час від часу спілкувалися з ним. Вона приїздила до відповідача разом із дитиною під час проходження ним військової служби, приходила один раз на побачення в колонію. Однак, відповідач дочкою не цікавиться, аліменти не платить. Крім того, вона вважає, що людина, яка засуджена за тяжкі злочини не може належним чином виховати дитину. Мати відповідача подарувала онуці комп'ютер, мобільний телефон, двічі придбавала одяг.

Допитана в суді першої інстанції неповнолітня ОСОБА_6 пояснила, що вона спілкується з батьком по телефону, він надсилав їй листівки, вітав з днем народження. Про те, що батько засуджений дізналася тільки у 2012 році, під час поїздки у Болгарію. Крім того, бабуся подарувала їй комп'ютер та мобільний телефон.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 23.05.2011 року надавав дозвіл на виїзд дочки за кордон, з часу надходження виконавчого листа до колонії, з нього проводяться утримання (а.с. 13).

Доводи позивачки про те, що відповідач був обізнаний з необхідністю платити аліменти ще у 2001 році та ухилявся від даного обов'язку, спростовуються копією виконавчого провадження, що міститься у матеріалах справи. У даному провадженні наявні: постанова про відкриття провадження 28.11.2001 року, лист-повідомлення від 03.09.2003 року, адресований відповідачу, заяви позивачки про видачу довідок про неотримання нею аліментів від 17.01.2008 року, 15.09.2010 року, 03.11.2010 року та довідки про розрахунок заборгованості. При цьому в даному провадженні відсутні докази про те, що: відповідач був повідомлений про наявність виконавчого листа та заборгованість по аліментах, державним виконавцем приймалися міри по з'ясуванню місця знаходження і роботи відповідача, притягнення його до кримінальної відповідальності тощо. Незважаючи на те, що з лютого 2006 року ОСОБА_2 знаходиться в місцях позбавлення волі, тільки у 2011 році (через п'ять років) виконавчий лист було направлено на виконання до колонії, де відбуває покарання відповідач. Докази того, що позивачка повідомила державному виконавцю про перебування відповідача у колонії у виконавчому провадженні відсутні.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, переконливих доказів доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивачкою надано не було, а висновки органу опіки та піклування не є обґрунтованими, враховуючи те, що відповідач з лютого 2006 року перебуває в місцях позбавлення волі та обмежений у своїх можливостях щодо належного виконання батьківських обов'язків, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки ОСОБА_6. Крім того, колегія суддів приймає до уваги думку прокурора про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 січня 2013 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді