АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2013 року м. Дніпропетровськ 21 листопада 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.

суддів: Макарова М.О., Міхеєвої В.Ю.

при секретарі Поляковій Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Петропавлівського дитячого садка №2 "Малятко" загального розвитку комунальної власності, третя особа - Петропавлівська селищна рада, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

15 травня 2013 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що згідно наказу по Петропавлівському дитячому садку № 2 "Малятко" загального розвитку комунальної власності №269 від 08.02.2012 року її було прийнято на роботу на посаду вихователя «тимчасово на час підміни лікарняного та декретної відпустки тимчасового підмінного вихователя ОСОБА_3С.», «працювати згідно з графіком відпусток вихователів з 09.02.2012 року по 23.11.2012 року». Наказом відповідача № 312 від 26.11.2012 року їй, позивачці, було надано відпустку за фактично відпрацьований час (з 09.02.2013 року по 23.11.2012 року) на період з 26.11.2012 року по 29.12.2012 року та додаткову відпустку на дітей з 31.12.12 року по 11.01.2013 року. Наказом відповідача №326 від 18.01.2013 року її звільнено з роботи «у зв»язку із закінченням підміни відпусток вихователів, згідно графіку відпусток вихователів з 09.02.2012 року по 23.11.2012 року». В порядку виконання припису прокурора, наказом відповідача №335 від 27.03.2013 року внесено зміни до наказу №326 від 18.01.2013 року, зазначено: «Звільнити ОСОБА_2 з посади тимчасового підмінного вихователя у зв»язку зі закінченням підміни відпусток вихователів, за п. 1 ст. 36 КЗпП України, з 18.01.2013 року згідно наказу №326 від 18.01.2013 року.». Посилаючись на продовження трудового договору з відповідачем на невизначений строк, незаконність звільнення у зв»язку з винесенням наказу про звільнення у період перебування її, позивачки, у відпустці та під час вагітності, згідно уточнених позовних вимог, позивачка просила суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, визнати незаконними накази відповідача №326 від 18.01.2013 року про звільнення та №335 від 27.03.2013 року, поновити її на посаді вихователя Петропавлівського дитячого садка № 2 «Малятко» загального розвитку комунальної власності, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду у розмірі 3000,0 грн., допустити негайне виконання судового рішення та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2013 року ОСОБА_2 у задоволені позову відмовлено у повному обсязі.

З даним рішення не погодилась позивачка, подала апеляційну скаргу в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга повинна бути задоволена часткова, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно наказу по Петропавлівському дитячому садку № 2 "Малятко" загального розвитку комунальної власності, який є юридичною особою, №269 від 08.02.2012 року, позивачку було прийнято на роботу на посаду вихователя «тимчасово на час підміни лікарняного та декретної відпустки тимчасового підмінного вихователя ОСОБА_3С.», «працювати згідно з графіком відпусток вихователів з 09.02.2012 року по 23.11.2012 року» (а.с. 140, 132 - 139).

Наказ про звільнення позивачки 23.11.2012 року, у зв»язку із закінченням дії строкового трудового договору, роботодавець не видав, що визнано сторонами та стверджується витягом з книги наказів відповідача на а.с. 140 143, оригінал якої було оглянуто у судовому засідання судом апеляційної інстанції.

Більше того, наказом відповідача № 312 від 26.11.2012 року позивачці було надано відпустку за фактично відпрацьований час (з 09.02.2013 року по 23.11.2012 року) на період з 26.11.2012 року по 29.12.2012 року та додаткову відпустку на дітей з 31.12.2012 року по 11.01.2013 року, «з виплатою на оздоровлення» (а.с. 141).

Наказом відповідача №326 від 18.01.2013 року позивачку звільнено з роботи «у зв»язку із закінченням підміни відпусток вихователів, згідно графіку відпусток вихователів з 09.02.2012 року по 23.11.2012 року» (а.с. 142).

Не погоджуючись зі звільненням, за захистом своїх прав позивачка звернулась до прокуратури Петропавлівського району Дніпропетровської області та 20.03.2013 року отримала письмову відповідь, де зазначено, що прокурором винесено припис на ім»я завідуючої відповідача з вимогою забезпечити виконання п.п. 2.1, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (а.с. 11).

В порядку виконання припису прокурора, наказом відповідача №335 від 27.03.2013 року внесено зміни до наказу №326 від 18.01.2013 року, зазначено: «Звільнити ОСОБА_2 з посади тимчасового підмінного вихователя у зв»язку зі закінченням підміни відпусток вихователів, за п. 1 ст. 36 КЗпП України, з 18.01.2013 року, згідно наказу №326 від 18.01.2013 року.» (а.с. 143).

Згідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Виходячи з викладеного, надавши оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що в останній день строку дії трудового договору 23.11.2012 року позивачка не була звільнена, наказ щодо продовження дії строкового трудового договору роботодавцем не видавався, колегія дійшла висновку, що дія укладеного між сторонами трудового договору продовжена на невизначений строк.

Викладений вище висновок суду підтверджується вчиненням відповідачем дій, що свідчать про продовження трудових відносин з відповідачкою після 23.11.2012 року. Так, 26.11.2012 року відповідачем було видано наказ за №312, яким позивачці надано відпустку.

Враховуючи наведене, наказ відповідача №326 від 18.01.2013 року про звільнення позивачки «у зв»язку із закінченням підміни відпусток вихователів, згідно графіку відпусток вихователів з 09.02.2012 року по 23.11.2012 року», тобто за закінченням строкового трудового договору, - є незаконним, оскільки дію укладеного між сторонами трудового договору було продовжено на невизначений строк.

При звільнені позивачки роботодавцем порушено положення пункту 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N110, яким передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Крім того, позивачку було звільнено у період перебування у відпустці та під час вагітності без дотримання вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України (а.с. 20, 141).

Незаконним є і наказ відповідача №335 від 27.03.2013 року про внесення зміни до наказу №326 від 18.01.2013 року та звільнення позивачки за п. 1 ст. 36 КЗпП України, оскільки відсутні підстави для звільнення позивачки за домовленістю сторін; позивачка не висловлювала бажання бути звільненою за п. 1 ст. 36 КЗпП України, що визнано сторонами.

Викладені вище фактичні обставини місцевим судом встановлені не були, не надано оцінки представленим доказам, що призвело до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконного і несправедливого рішення про відмову у задоволенні позову, яке підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зважаючи на наявність підстав для визнання незаконними наказу про звільнення позивачки №326 від 18.01.2013 року та наказу №335 від 27.03.2013 року, приймаючи до уваги встановлення судом факту продовження дії трудового договору на невизначений строк, колегія дійшла висновку про необхідність поновлення ОСОБА_2 на роботі з 19.01.2013 року, на посаді вихователя Петропавлівського дитячого садка № 2 "Малятко" загального розвитку комунальної власності.

Крім того, з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, з відповідними змінами та доповненнями, змісту довідки відповідача від 04.11.2013 року про заробітну плату позивачки (а.с. 112), колегія дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 17323 грн. 10 коп. ((1864,10 грн. + 1666,08 грн.) : (20 днів + 23 дні) = 82,10 грн. за 1 робочий день х 211 робочих днів (з 19.01.13 року по 21.11.13 року включно)).

Приймаючи до уваги встановлення факту порушення відповідачем трудових прав позивачки, характер та тривалість її душевних страждань, колегія дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у необхідному та достатньому розмірі - 500,0 грн.

Висновки місцевого суду про необхідність відмови у задоволенні позову через порушення позивачкою місячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України, є безпідставними, оскільки зазначений строк ОСОБА_2 порушено з поважних причин за захистом своїх трудових прав позивачка зверталась до прокуратури, крім того, вона має двох малолітніх дітей 2008 року і ІНФОРМАЦІЯ_1, які потребують догляду, та на час звільнення була вагітною, що обумовило необхідність витрачання часу для відвідування медичних установ.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Згідно ст. 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі, стягнення середньої заробітної плати у розміру платежу за один місяць у сумі 1642 грн. 00 коп.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, оскаржуване рішення було прийнято з порушенням норм діючого законодавства, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати накази Петропавлівського дитячого садка № 2 "Малятко" загального розвитку комунальної власності № 326 від 18.01.2013 року та № 335 від 27.03.2013 року щодо звільнення ОСОБА_2 незаконними.

Поновити ОСОБА_2 на роботі з 19.01.2013 року, на посаді вихователя Петропавлівського дитячого садка № 2 "Малятко" загального розвитку комунальної власності.

Стягнути з Петропавлівського дитячого садка № 2 "Малятко" загального розвитку комунальної власності на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 17323 (сімнадцять тисяч триста двадцять три) грн. 10 коп.

Стягнути з Петропавлівського дитячого садка № 2 "Малятко" загального розвитку комунальної власності на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500 (пятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з Петропавлівського дитячого садка № 2 "Малятко" загального розвитку комунальної власності на користь держави судовий збір у розмірі 229 (двісті двадцять девять) грн. 40 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі, стягнення середньої заробітної плати у розміру платежу за один місяць у сумі 1642 (одна тисяча шістсот сорок дві) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий