Справа № 1304/3941/12 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/6008/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участі секретаря: Проворній Н.І.,

з участю ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 червня 2013 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Старий Львів» до ОСОБА_6, з участю третьої особи ОСОБА_5, Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення суми боргу з теплопостачання та зустрічним позовом ОСОБА_6 до Львівського комунального підприємства «Старий Львів» з участю третьої особи ОСОБА_5 про визнання неправомірним двоставкового тарифу при оплаті послуг теплопостачання, зобовязання проведення перерахунку коштів за теплопостачання, зобовязання укладення договору про надання послуг з опалення,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів» 8 058,20 грн. боргу та 107 грн. 30 коп. сплаченого судового збору, а всього 8 165,50 грн. ( вісім тисяч сто шістдесят п'ять гривень 50 коп.).

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_6

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом не враховано, ухвалою сесії Львівської міської ради № 572 від 22.02.2007 р. двоставковий тариф у м. Львові було скасовано і (згідно п.5.3.) з 2007 року у м. Львові мав бути відновлений сезонний тариф на теплову енергію. Згадана ухвала сесії міської ради на сьогоднішній день залишається чинною і обов'язковою для виконання комунальними підприємствами.

ЛКП "Старий Львів" в ході слухання справи так і не надало обгрунтування своїх нарахувань за послуги з теплопостачання, укладеного з відповідачем договору про теплопостачання. Розрахунок позову не можна взагалі вважати розрахунком матеріальних вимог: обгрунтований розрахунок з докладним переліком тарифів, показів лічильника тепла відсутній.

Позивач посилається на ст. 11 ЦК України як на підстави виникнення взаємних зобов'язань. Але при цьому не надає жодних доказів факту виникнення зобов'язань. Неможливо встановити ані момент виникнення зобов'язання, ані підстави. Діюче законодавство у сфері теплопостачання вимагає обов'язкове укладання договору на надання житлово-комунальних послуг між споживачами та виконавцем, виходячи з загальних вимог цивільних правовідносин - ч. 1 ст.206 та ч.1 ст.208 ЦК України вимагають вчинення правочину між юридичною та фізичною особою у письмовій формі, якщо цей правочин не виконується повністю у момент його вчинення.

Взагалі позивачем не представлені необхідні докази: ліцензія, яка згідно з законом є обов'язковою вимогою на право займатися діяльністю, пов'язаною з теплопостачанням; сертифікат відповідності якості послуг.

Відповідно до п.2 ст.21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", виконавець житлово-комунальних послуг, яким власне і є ЛКП „Старий Львів" , зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем, договір на надання житлово-комунальних послуг.

Оскільки ЛКП „Старий Львів" відмовилося від виконання законодавчо закріпленої вимоги (відповідні документи фігурують як додаток до зустрічного позову), відповідач розірвала фактично існуючі правовідносини відповідно до п.6 ст.26 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", ст.907 ЦК України і припинила здійснювати оплату за теплопостачання.

Судом першої інстанції не оцінено вимогу зустрічного позову: зобов'язати ЛКП "Старий Львів" укласти з відповідачем договір про надання послуг з теплопостачання (з вказанням тарифу на виробництво, транспортування та постачання одної гігакалорії теплової енергії) і нарахування оплати здійснювати згідно з цим договором.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування позовних вимог Львівське комунальне підприємство «Старий Львів» посилалося на те, що на його обслуговуванні знаходиться будинок № 1 на вул. Довбуша у м.Львові. Споживачами послуг є мешканці будинку, які здійснюють оплату послуг на рахунок ЛКП «Старий Львів». Для здійснення оплати комунальних послуг мешканцям квартири № 16 у вищевказаному будинку відкрито особовий рахунок № 6501160. Боржники за період з 2010 року по 2012 року частково не сплачують витрат за теплопостачання, внаслідок чого станом на 31.05.2013 року виникла заборгованість по теплопостачанню в розмірі 8058,20 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно договору між ЛКП «Старий Львів» та ЛМКП «Львівтеплопостачання» кошти, отримані від населення за спожиту енергію мають бути перераховані на розрахунковий рахунок ЛМКП «Львівтеплопостачання». В березні 2011 року боржникам було направлено попередження про необхідність оплати наданих послуг, однак заборгованість не погашено. Відповідно до ст.11, 506 ЦК України між ЛКП «Старий Львів» та мешканцями квартири АДРЕСА_1 існують зобов'язальні відносини, однак мешканці неналежно виконують обов'язок по оплаті комунальних послуг. ЛКП «Старий Львів» просило задовольнити первісний позов.

Відповідач подала зустрічний позов та просила визнати неправомірним застосування зі сторони ЛКП «Старий Львів» двоставкового тарифу при оплаті послуг теплопостачання; зобов'язати ЛКП «Старий Львів» здійснити порахунок коштів за теплопостачання за період з січня 2007 року по даний час; зобов'язати ЛКП «Старий Львів» укласти з нею договір про надання послуг з опалення ( з вказанням тарифу на виробництво, транспортування та постачання одної гігакалорії теплової енергії) і нарахування оплати здійснювати згідно з цим договором. При цьому зазначала, що позивач ЛКП «Старий Львів» застосувало двоставковий тариф, встановлений виконкомом Львівської міської ради, хоча це суперечить в її випадку вимогам чинного законодавства, зокрема ст.ст. 17,20 ЗУ «Про теплопостачання». З 2007 року у м.Львові мав бути відновлений сезонний тариф на теплову енергію.

ЛМКП «Львівтеплоенерго» не виробляє тепло на належних йому теплогенеруючих котельнях, а відбирає його у підприємства, що здійснює комбіноване виробництво електричної і теплової енергії - ТЕЦ-1 і зобов'язане постачати споживачам відібрану теплову енергію за фіксованою ціною, встановленою НКРЕ України. Оскільки в наданому проекті договору про надання послуг з опалення не наведено інформацію про тариф на одну гігалокацію теплової енергії, ЛКП «Старий Львів» було запропоновано підписати договір на

інших умовах, проте останнє від підписання такого договору ухилилося. Проти задоволення первісного позову ЛКП «Старий Львів» заперечила та просила суд задовольнити зустрічний позов.

Суд встановив, що будинок № 1 на вулиці Довбуша у м.Львові перебуває на обслуговуванні ЛКП «Старий Львів».

Система опалення - централізоване, яке постачається «Старий Львів» та обліковується загальнобудинковим лічильником та розраховується з врахуванням встановлених рішенням Львівської міської ради № 930 від 02.09.2008 р. ( з послідуючими змінами та доповненнями) двоставкових тарифів на теплову енергію, підігрів води та послуги з централізованого теплопостачання, які були чинними у період виникнення заборгованості по оплаті за опалення.

Встановлено, що ЛКП «Старий Львів» проводить поставку та продаж централізованого теплопостачання та подачу холодного водопостачання відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 23 червня 2008 року «Про впровадження схеми Виробник-Виконавець-Споживач послуг». Відповідно до схеми ЛКП «Старий Львів» виступає Виконавцем, який постачає послуги мешканцям будинку, які перебувають на балансі.

Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення № 930 від 02.09.2008 року «Про затвердження тарифів на теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання, враховуючи економічно обґрунтовані витрати на їх виробництво, транспортування та постачання» ( зміни згідно з рішенням від 14.11.2008 року № 1255, від 29.12.2008 року № 1433, від 13.02.2009 року № 107, від 22.05.2009 року № 345).

Вказаним рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 930 від 02.09.2008 року встановлено тарифи на теплову енергію для централізованого опалення та гарячого водопостачання згідно з додатком.

Суд встановив, що обов'язку по сплаті наданих позивачем послуг відповідачі не виконують, позивачем направлялась відповідачам претензія з вимогою погасити заборгованість, однак заборгованість не погашена.

З наведеного суд прийшов до вірного висновку, що тарифи на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання для відповідача були встановлені вказаним рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради, яке було діючим на час виникнення заборгованості по теплопостачанню, тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

При цьому вірно дано і оцінку тому, що відповідно до положень п.39, п.62 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 955 від 10 липня 2006 року підприємствами, що надають споживачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання можуть застосовуватися двоставкові тарифи на надання послуг з централізованого опалення та центрального постачання гарячої води.

Посилання апелянта на те, що судом не дано належної оцінки обставинам, які він вказує в апеляційній скарзі, судова колегія не приймає до уваги з таких підстав.

Судом установлено, що договірні відносини між сторонами, які випливають із договору про користування тепловою енергією, фактично існують, оскільки позивач такі послуги в належну відповідачам квартиру надає, а вони користуються ними.

Суд вірно надав оцінку тій обставині, що відсутність на даний час договору про надання послуг не є перешкодою для нарахування коштів за надання послуг зі сторони ЛКП в силу того, що відповідачі зобов'язані оплачувати вартість отриманих послуг.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, оскільки відсутність письмового договору не може бути підставою для відмови в позові, оскільки діюче законодавство не містять норм про те, що недодержання простої письмової форми договору про надання окремих видів послуг тягне за собою недійсність угоди.

Так як позивач надавав відповідачу послуги з централізованого теплопостачання, остання її споживала, від її отримання не відмовлялася, тобто між сторонами встановлені фактичні договірні відносини на тих умовах, за яких надається ця послуга, тому вимога про стягнення із відповідача заборгованості за цю послугу є обґрунтованою і позов обгрунтовано задоволено.

Апелянт посилається на те, що не було підстав для застосування розрахунків по двоставкових тарифах на теплову енергію.

Судова колегія не погоджується з такими посиланнями апелянтів з таких підстав.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про теплопостачання" до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належить, зокрема, встановлення для відповідної територіальної громади в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності, крім тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках комбінованого виробництва теплової і електричної енергії.

Згідно положень ст.20 Закону України "Про теплопостачання", тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Згідно п. 1.2. Правил розрахунків двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду, затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 08.09.2000р. №191, рішення про перехід до розрахунків між споживачами та теплопостачальними організаціями за двоставковими тарифами приймається місцевими органами виконавчої влади та самоврядування.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 930 від 02.09.2008р. "Про затвердження тарифів на теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання, враховуючи економічно обгрунтовані витрати на їх виробництво, транспортування та постачання" (з наступними змінами згідно рішень від 14.11.2008р. №1255, від 29.12.2008р. №1433) встановлено тарифи на теплову енергію для централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Вказане рішення є чинне, а тому вірно прийнято судом до уваги при перевірці розрахунків поданих позивачем.

Апелянт також вказує, що позивач не є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання і знаходиться поза сферою правовідносин між виробником та споживачем цих комунальних послуг та немає ліцензії на надання цих послуг.

Судова колегія вважає ці посиланнями апелянта безпідставними з таких підстав.

Із змісту ст.ст. 1, 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року № 1875-IV убачається, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживач (фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги), виконавець (суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг споживачу відповідно до умов договору), виробник (суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги).

Статтею 7 цього Закону передбачено, що визначення виконавця житлово-комунальних послуг здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до рішень виконкому Львівської міської ради №602 від 03.11.2000 року та №365 від 08.06.2007 року виконавцем послуг з централізованого опалення було визначено, зокрема ЛКП «Старий Львів», статутною діяльністю якого передбачено, серед іншого, надання послуг теплопостачання.

Договором між ЛМКП "Львівтеплоенерго" та ЛКП «Старий Львів» від 1.01.2004 року, чинного на час спірних правовідносин, передбачено що ЛМКП (енергопостачальна організація -виробник послуг) зобов'язана постачати ЛКП (виконавцю послуг) теплову енергію в гарячій воді, а останній -отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором(а.с.88-94).

При цьому колегія зазначає, що ліцензії на цей вид діяльності чинне законодавство не вимагає, оскільки позивач не здійснює транспортування і постачання теплової енергії, а забезпечує споживачам цю послугу (як випливає із Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення) шляхом підтримання нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не оцінено вимогу зустрічного позову: зобов'язати ЛКП "Старий Львів" укласти з відповідачем договір про надання послуг з теплопостачання.

Встановлено, що вимоги зустрічного позову зводились до того, що в основу розрахунків має бути покладено сезонний тариф на теплову енергію, однак це спростовано вищевказаними доказами.

Постановою Кабінету Міністрів України № 529 від травня 2009 року затверджено Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, і сторони повинні враховувати його положення.

Безпідставними є і посилання апелянта на те, що на даний час постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 року скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 1189 від 20.10.2006 року «Про двоставковий тариф на теплову енергію, тариф на підігрів води та послуги з централізованого опалення і з підігріву води», так як судовою колегією встановлено, що рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 930 від 02.09.2008 року є чинне.

Судовою колегією також встановлено, що самим рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 930 від 02.09.2008 року було скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 1189 від 20.10.2006 року «Про двоставковий тариф на теплову енергію, тариф на підігрів води та послуги з централізованого опалення і з підігріву води».

Крім того відповідно до цієї постанови рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 1189 від 20.10.2006 року втрачає чинність лише з часу набрання законної сили вказаної постанови Львівського апеляційного суду від 16.10.2013 року.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Керуючись ч.1 п. 1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 червня 2013 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Савуляк Р.В.

ОСОБА_3