Справа № 754/8624/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07.11.2013 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

при секретарі судового засідання Сологуб А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, треті особи: Деснянський районний відділ Державної міграційної служби України, служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що, у 1987 році, був зареєстрований та проживав у свого батька ОСОБА_4, з своєю мамою ОСОБА_5 та братом ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_2. 27 березня 1998 року вищевказане житлове приміщення було приватизоване батьком ОСОБА_4 та стало належати позивачу на праві спільної часткової приватної власності. 27 липня 2005 року позивач одружився з ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 від вказаного шлюбу народилася ОСОБА_3 Після народження доньки позивач з відповідачем ОСОБА_2 проживали за місце реєстрації позивача, у батька ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2. Дружина позивача була зареєстрована за місцем проживання своєї матері за адресою: АДРЕСА_1 і змінювати місце реєстрації відмовилася. Доньку ОСОБА_3, було зареєстровано за місцем реєстрації позивача, за адресою: АДРЕСА_2. З жовтня 2009 року через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 розірвано шлюбні стосунки. ОСОБА_2 зібрала всі свої та дитячі, набуті у спільному шлюбі, речі та добровільно виселилася з дитиною з квартири за адресою: АДРЕСА_2 на постійне проживання до своєї матері за адресою: АДРЕСА_1, де і мешкають по теперішній час. ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матірю, з зазначеною в заяві адресою проживання матері. Рішенням суду вимоги ОСОБА_2 було задоволено. З моменту добровільної зміни відповідачкою свого місця проживання та до цього часу відповідач звертався з вимогою зняти з реєстраційного обліку доньку ОСОБА_3 і зареєструвати її по місцю фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1, але відповідачка відмовилася. На підставі викладеного, позивач просить визнати ОСОБА_2, разом з малолітньою донькою ОСОБА_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Зобовязати Деснянський відділ Державної міграційної служби України зняти малолітню доньку ОСОБА_3 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі Позивач пояснив, що відповідач разом з неповнолітньою дитиною за власною волею виїхала з спірної квартири, не проживає там без поважних причин тривалий час, не цікавиться спірною жилою площею, витрат по утриманню квартири та по оплаті комунальних послуг не несе, її особистих та дитячих речей в квартирі немає, а тому вважає, що вона та неповнолітня дитина втратили право користування квартирою в зв'язку з відсутністю без поважних причин тривалий час.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, в його задоволенні просили відмовити. Представник відповідача пояснила, що на тепер неповнолітня відповідач ОСОБА_3 не проживає у зазначеній квартирі не з власної волі, або її матері - її батька (ОСОБА_1), а через те, що так об'єктивно склались обставини розірвання шлюбу між батьками. Вважає, що після досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку вона сама самостійно зможе визначити своє місце проживання, що унеможливлює питання про зняття її з реєстраційного обліку.

Представник третьої особи - Деснянського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши надані докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що в позові необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками зазначені : батько ОСОБА_1, мати ОСОБА_2 (а.с. 10).

Згідно свідоцтва на право власності на житло НОМЕР_2 від 7 березня 1998 року власниками квартири АДРЕСА_2 в рівних долях є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 (а.с. 11).

Відповідно до довідки ф.3, № 301, від 08.02.2013 року виданої ЖЕК № 307 в квартирі АДРЕСА_2 мешкають і зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_3 (а.с.12).

Факт не проживання відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі підтверджується актами ЖЕК № 307, складеними комісією від 27.09.2012 року (а.с.13), 28.11.2012 року (а.с.14), 28.01.2013 року (а.с.15), в яких засвідчено ті факти, що фактично відповідач ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.03.2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Визначено місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею чотирнадцяти років, з матірю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20-22).

В спірному випадку, як вказує сам позивач у своїй позовній заяві та його представник в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу фактично проживає в квартирі за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Тобто, своїми ж поясненнями позивач та його представник спростовують існування підстав для визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки вона проживає за місцем своєї реєстрації

Враховуючи наведене, суд вважає, що в судовому засіданні не доведені підстави згідно частини 2 ст. 405 ЦК України для визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням.

Що стосується позовних вимог до малолітньої ОСОБА_3, то суд приходить до наступного.

Згідно частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» саме рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, а отже покладення такого обов'язку додатково законом не вимагається.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року N2402-III (зі змінами і доповненнями), сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Стаття 18 вказаного Закону передбачає, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-Х11 від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом ст. 405 ЦК України втрата членом сім'ї власника житла права на користування цим житлом пов`язана з його відсутністю у цьому жилому приміщенні понад один рік лише без поважних причин.

Неповнолітня донька позивача є членом його сім`ї та її не проживання у спірній квартирі пов`язане з поважними причинами, а саме відсутністю можливості вирішення цього питання самостійно в силу свого віку.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суперечать вимогам вищезазначених норм закону, а тому задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню вимоги також до Деснянського районного відділу Державної міграційної служби України про зняття малолітньої доньки ОСОБА_3 з реєстраційного обліку, оскільки даним відповідачем будь - які права та законні інтереси позивача не порушено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 160 СК України, ст.ст.10, 11, 57, 58, 60, 61, 208, 209, 212, 215, 218, 224-228, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, треті особи: Деснянський районний відділ Державної міграційної служби України, служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12.11.2013 року.

Суддя: Н.Г.Таран