Справа № 2/489/2302/2013
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 листопада 2013 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач вказує на те, що 25 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № СМ-SME400/71/2008. Згідно договору Банк надав ОСОБА_2 Ю,В. кредит у сумі 110000,00 дол. США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті та фіксованого відсотка у розмірі 5,99 % річних з кінцевим терміном повернення 24 квітня 2023 року.

25 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № РМL- SME400/71/2008, предметом якого є нежитлові приміщення № 182 магазину промислових товарів загальною площею 49,5 кв.м., що знаходяться по пр.. Миру,21 у м. Миколаєві.

29 квітня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, 30 квітня 2010 року - договір про відступлення права вимоги.

Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконує, у звязку з чим, станом на 17 липня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 532174,42 дол. США, що еквівалентно 4253670 грн. 13 коп.

Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 525,526,530,536,541,550,551,552,572,610-615,651,653,1054,1055 ЦК України, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 532174,42 дол. США, що еквівалентно 4253670 грн. 13 коп. шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та стягнути на користь банку з відповідачів сплачені позивачем судові витрати.

Представник позивача та відповідач в судове засідання не зявилися. Про час і місце судового засідання повідомлялися судом належним чином.

В судовому засіданні 17 жовтня 2013 року та 28 жовтня 2013 року представник позивача підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилався на те, що договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 квітня 2010 року та договір відступлення прав вимоги за договором забезпечення є нікчемними, позивачем не надано належних доказів виконання сторонами зазначених договорів, а тому кредитор ПАТ «ОТП Банк» зобовязаний прийняти виконання боржником свого зобовязання за кредитним договором особисто. Крім того, позивачем не надано доказів отримання ліцензії на право здійснення валютних операцій. Просив суд застосувати строк позовної давності по кожному простроченому платежу. Вказував також на те, що нарахована позивачем пеня є неспівмірною з розміром нарахованого боргу.

Заслухавши пояснення представника відповідача, враховуючи пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № СМ-SME400/71/2008. Згідно договору Банк надав ОСОБА_2 Ю,В. кредит у сумі 110000,00 дол. США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті та фіксованого відсотка у розмірі 5,99 % річних з кінцевим терміном повернення 24 квітня 2023 року.

Згідно п.1.1 кредитного договору позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту і сплатити відповідну плату і сплатити відповідну плату за користування кредитом.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.

Згідно п.4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязань відповідач зобовязаний сплатити позивачу пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення.

25 квітня 2013 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № РМL- SME400/71/2008, предметом якого є нежитлові приміщення № 182 магазину промислових товарів загальною площею 49,5 кв.м., що знаходяться по пр.. Миру,21 у м. Миколаєві та належать ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради № 740 від 25 березня 2008 року, зареєстроване МБТІ 31 березня 2008 року за № 193 в книзі № 2. Вартість предмета іпотеки становить 51694 грн. 00 коп.

29 квітня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю.

Згідно ст. 3.3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю покупець набуває усі права вимоги за кредитними договорами.

Відповідно ст. 3.4 договору купівлі-продажу кредитного портфелю права за договорами застави та/або договорами іпотеки, укладеними між продавцем та боржниками (поручителями) для забезпечення виконання зобовязання за кредитними договорами, не переходять до покупця.

Проте, ст. 3.5 договору купівлі-продажу кредитного портфелю визначено, що, не зважаючи на положення ст.3.4 цього договору, на вимогу покупця продавець зобовязаний передати права за окремими договорами застави та/або договорами іпотеки, укладеними між продавцем та боржниками для забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами. Передача таких договорів має бути оформлена відповідним договором про передачу прав на заставлене майно.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно п. 1.1 якого у звязку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 квітня 2010 року між фактором та клієнтом, клієнт передав та відступив фактору сукупність прав, належних клієнту за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, звертати стягнення на заставлене майно.

Згідно п. 1.2 договору про відступлення права вимоги до фактора переходять всі права клієнта як сторони, що іменується іпотекодержатель/ заставодержатель у зобовязаннях, які виникли на підставі договорів.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст..589 ЦК України, ст..ст. 19,20 Закону України «Про заставу», ст..12 Закону України «Про іпотеку» у випадку невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право стягнення на предмет застави, за рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги, включаючи оплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків, які були спричинені порушенням зобовязань, а також затрат, понесених у звязку з предявленням вимоги.

Згідно п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» одним із способів, який може визначити суд, є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України внаслідок цивільного правонаступництва кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги - цесія).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Зміст договору купівлі-продажу кредитного портфелю, договору про відступлення права вимоги, та матеріали справи вказують на те, що фактор є юридичною особою, яка зареєстрована в установленому порядку і яка має статус фінансової установи по законодавству України. Дієздатність і правоздатність фактора були перевірені нотаріусом, який посвідчив указані правочини.

Статтями 1077 - 1084 ЦК України встановлено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Судом установлено, що за договором купівлі-продажу кредитного портфелю та договору про відступлення права вимоги до позивача перейшло право вимоги до божника ОСОБА_2 за кредитним договором № СМ-SME400/71/2008 від 25 квітня 2008 року.

28 травня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повідомив відповідача про відступлення права грошової вимоги факторові по вказаному кредитному договору рекомендованим листом, яке відповідач отримав 3 червня 2013 року, про що свідчить його підпис у зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення. А через суд надав відповідачу копії зазначених договору купівлі-продажу кредитного портфелю і договір відступлення права вимоги.

Відповідач зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 17 липня 2013 року існує заборгованість перед Банком.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідачу нарахована заборгованість в сумі 532174,42 дол. США, що еквівалентно 4253670 грн. 13 коп., в тому числі: сума заборгованості за кредитом 105448,50 дол. США, що еквівалентно 842849 грн. 86 коп., сума заборгованості по сплаті відсотків 8997,61 дол. США, що еквівалентно 71917 грн. 89 коп.; пеня 417728,31 дол. США, що еквівалентно 3338902 грн. 38 коп..

Оскільки і після письмового повідомлення позичальника про відступлення права грошової вимоги, він заборгованість не погасив, суд приходить до висновку про необхідність звернення стягнення на майно відповідача в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 105448,50 дол. США, що еквівалентно 842849 грн. 86 коп., заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 8997,61 дол. США, що еквівалентно 71917 грн. 89 коп.

При цьому суд враховує неспівмірність нарахованої кредитором пені з розміром основного боргу, а також відповідно до встановлених судом обставин справи відсутні будь-які негативні наслідки для позивача через прострочення боржником виконання своїх кредитних зобов'язань.

Оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків, а перелічені обставини є істотними в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України, то суд вважає, що розмір пені, може бути зменшено до 200000 грн.

Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СМ-SME400/71/2008 від 25 квітня 2008 року в сумі 1114767 грн. 75 коп., яка складається із:

- заборгованості за кредитом 105448,50 дол. США, що еквівалентно 842849 грн. 86 коп.;

- заборгованості по процентам за користування кредитом 8997,61 дол. США, що еквівалентно 71917 грн. 89 коп.;

- пені в розмірі 200000 грн. 00 коп.

звернути стягнення на предмет іпотеки - на нежитлові приміщення № 182 магазину промислових товарів загальною площею 49,5 кв.м., що знаходяться по пр.. Миру,21 у м. Миколаєві та належать ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради № 740 від 25 березня 2008 року, зареєстроване МБТІ 31 березня 2008 року за № 193 в книзі № 2, що передано в іпотеку на підставі договору іпотеки від 25 квітня 2013 року № РМ-SME400/71/2008, укладеного між Банком та ОСОБА_2, шляхом реалізації зазначених нежитлових приміщень на прилюдних торгах з початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 3441 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська