АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 444/4652/12 22-ц/774/1490/К/13
Справа № 444/4652/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1490/К/13 суддя Мясоєдова О.М.
Категорія -27 ( ІV) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

23 липня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Остапенко В.О., Турік В.П.

при секретарі - Кузьміній Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада 2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

відповідач ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2010 року Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (надалі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором № 805-пк-2006 від 28.08.2006 року, поручителем по якому виступає відповідач ОСОБА_4, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 14.12.2009 року в розмірі 100 211,58 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада 2012 року позов ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за кредитним договором №805-пк-2006 від 28.08.2008 року у розмірі 17 582, 64 грн., судовий збір у розмірі 175,83 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційні скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Так, судом не враховано, що поручитель зобов'язався погашати заборгованість по кредитному договору у тому ж розмірі, що й кредитор, а підстави для припинення поруки відсутні, оскільки згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а кредит не погашений.

Зменшуючи розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, суд не врахував положень ст. 629 ЦК України щодо свободи договору, та не взяв до уваги, що сторони при укладенні договору передбачили межі штрафних санкцій при простроченні виконання зобов'язань, а підстави для зменшення пені згідно ст. 551 ЦК України в матеріалах справи відсутні.

Крім того, зменшуючи пеню суд навіть не зазначив про яку саме пеню йде мова: пеня за несвоєчасне погашення кредиту чи за несвоєчасне погашення процентів.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів заявлених позовних вимог, апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, стягуючи заборгованість лише з позичальника ОСОБА_3, зменшуючи розмір пені та відмовляючи в стягненні боргу за кредитним договором з поручителя ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що розмір штрафних санкцій значно перевищує розмір збитків, та з того, що договір поруки є припиненим у зв'язку з тим, що ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" не дотримався передбаченого законом шестимісячного строку звернення з вимогою до поручителя.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.528 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Як убачається з матеріалів справи, 28 серпня 2006 року між ТОВ Банк "Фінанси та Кредит", який вподальшому перейменовано на ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 805-пк-2006, за яким ОСОБА_3 було надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості та платності кредитні кошти в розмірі 1 300 доларів США на строк по 28 серпня 2008 року зі сплатою за користування кредитом 19 % річних.

За умовами кредитного договору, відповідач зобов'язався своєчасно повертати банку, починаючи з наступного місяця від дня укладення, заборгованість за кредитом кожного місяця в сумі 54,17 дол.США та нарахованим процентам, відповідно до Додатку №1 до договору.

Відповідно до п. 6.1. договору при порушенні зобов'язання по поверненню кредиту та погашенню процентів за користування кредитом, позичальник сплачує позивачу пеню в розмірі 1% від суми своєчасно не повернутих коштів за кожний день прострочення.

Так, відповідач ОСОБА_3, умов договору в повному обсязі не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором.

Як убачається із матеріалів справи, банком, згідно умов кредитного договору, було направлено вимогу про виконання зобов'язань за кредитним договором, а у випадку невиконання у встановлений термін вимоги банку - повідомлено про можливість звернення до компетентних органів (у тому числі й до суду) - а.с. 16.

Вимоги Банку не виконано.

Станом на 14.12.2009 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 100 211,58 гривень, із яких: прострочена заборгованість по кредиту - 1 060,23 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 14.12.2009р. становить 8 463,60 грн.; прострочені відсотки - 515,99 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 14.12.2009р. становить 4 119,04 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 65 701,79 грн.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 21 927,14 грн.

Розмір заборгованості не спростовувався, однак суд першої інстанції, вірно визначивши зазначену суму боргу, прийшов до помилкового висновку про зменшення розміру штрафних санкцій.

Стаття 611 ЦК України містить перелік правових наслідків, які можуть застосовуватись до порушника в сукупності або окремо, залежно від умов, передбачених договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Як убачається із п. 6.1. Кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/чи сплату відсотків, позичальник сплачує Банку пеню в розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня стягується у випадку порушення позичальником термінів платежів, передбачених п.п. 3.2., 3.4., 4.3., 4.4., 4.6. Даного договору, а також будь-яких інших платежів, передбачених даним договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за увесь час фактичного користування Кредитними ресурсами.

Отже і законом і договором передбачено стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань і сторони передбачили саме таку відповідальність у договорі.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права при зменшенні розміру пені у відповідності до ч.3 ст. 551 ЦК України є обґрунтованими.

Так, поняття неустойки надане в ч.1 ст. 549 ЦК України, відповідно до якої неустойкою (штрафом, пенею) - є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому, закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність з розміром основного зобов'язання.

Встановивши, що сума пені перевищує суму заборгованості за кредитом, що вказує на неспівмірність співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, суд першої інстанції зменшив розмір неустойки, яка підлягає стягненню до 5 000,00 грн.

Однак, судом першої інстанції не враховано роз'яснення, викладені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30 березня 2012 року, згідно яких положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_3 участі у судових засіданнях суду першої інстанції не приймав, заяв про застосування ч.3 ст. 551 ЦК України до суду не надавала, а тому суд не мав підстав для зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки) через їх неспівмірність з розміром основного зобов'язання.

Крім того, ч. 3 ст. 551 ЦК України надає суду право зменшення розміру неустойки за наявності двох обставин: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Оскільки, ані боржником ОСОБА_3, ані поручителем ОСОБА_4 не спростовувався розмір нарахованої неустойки (пені), не надавались докази щодо наявності істотних обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру неустойки, колегія суддів вважає, що рішення суду у частині зменшення розміру пені підлягає скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до вимог ч.1 п.4 ст. 309 ЦПК України.

Розмір суми заборгованості за кредитом, заборгованості по процентах за користування кредитом, неустойки за прострочення виконання зобов'язання, наданий позивачем (а.с. 5), відповідає нормам матеріального та процесуального права і сторонами не оскаржується.

Згідно із частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо Договором поруки не встановлено додаткової (субсидіарної) відповідальності поручителя.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Частиною 2 ст. 553 ЦК встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором укладено договір поруки № 805/1-пп-2006 від 28 серпня 2006 року між ТОВ Банк "Фінанси та Кредит", який вподальшому перейменовано на ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", та ОСОБА_4

Пунктом 2.3. договору поруки передбачено, що у разі невиконання позичальником ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, банк має право пред'явити вимоги безпосередньо до поручителя, які він зобов'язаний виконати шляхом сплати суми заборгованості.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо строк основного зобов'язання не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строк виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, у пункті 5.1. договору поруки сторони погодили, що поручительство припиняється з припиненням основного зобов'язання, яке ним забезпечується, а також якщо кредитор на протязі 6 місяців з дня настання строку виконання зобов'язання за Кредитним договором не пред'явить вимог до Поручителя (а.с. 8 - зворот).

Кредитним договором встановлено кінцевий термін виконання зобов'язань - 28 серпня 2008 року (п. 3.2. Кредитного договору №805-пк-2006 від 28.08.2006р.). За таких обставин у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника ОСОБА_3 щодо повернення кредиту, починаючи з 20 серпня 2008 року, протягом наступних шести місяців, а тому припинення поруки можливе у разі, якщо кредитор - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" не пред'явить вимоги до поручителя - ОСОБА_4 у строк до 28 лютого 2009 року включно.

Оскільки, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" після 28 серпня 2008 року було направлено поручителю ОСОБА_4 вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №805-пк-2006 від 28.08.2006р., а саме: 22.10.2008р., яка ним отримана 30.10.2008р. (а.с.138,139), підстави для визнання поруки припиненою відсутні.

На теперішній час вимога кредитора не задоволена, що потягло за собою повторне направлення вимог про стягнення заборгованості на адресу поручителя ОСОБА_4 15.09.2009 року, яку ним отримано, однак від підпису про отримання вимоги останній відмовився, про що було складено акт від 17.09.2009 року (а.с. 14-15).

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що порука є дійсною та боржник ОСОБА_3 і поручитель ОСОБА_4 відповідають перед кредитором ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" як солідарні боржники, і доводи апеляційної скарги в цій частині є законними та обґрунтованими.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п. 2,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачів у рівних частинах на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі, які складаються із судового збору у розмірі 1 503,18 грн. (1 002, 12 грн. - - за подання позовної заяви до суду першої інстанції, а.с. 1 та 501,06 грн. - за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, а.с. 189) та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. (а.с. 2).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.2,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за Кредитним договором № 805-пк-2006 від 28 серпня 2006 року станом на 14.12.2009 року у розмірі 100 211,58 гривень, із яких: прострочена заборгованість по кредиту - 1 060,23 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 14.12.2009р. становить 8 463,60 грн.; прострочені відсотки - 515,99 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 14.12.2009р. становить 4 119,04 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 65 701,79 грн.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 21 927,14 грн.

Стягнути у рівних частинах з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" судовий збір у розмірі 1 503,18 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн."

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: