ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2013 року. Справа № 407/1079/2012

п/с 2/174/108/2013

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Кудіній Н.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Кримський Титан» ( в особі філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат (ГМК) ПрАТ «Кримський Титан») про визнання незаконним та скасування наказу, визнання незаконним відмови у наданні короткочасної відпустки за рахунок щорічної, та відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав працівника, третя особа у справі: Первинна організація незалежної профспілки гірників України філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат (ВГМК) ПрАТ «Кримський Титан»,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 19.11.2012 року, позивач, керуючись ст. ст. 221, 233, 237-1 КЗпП України, прохає:

- поновити йому пропущений з поважних причин, зазначених в позові, строк позовної давності щодо вимоги про визнання незаконним наказу відповідача № 54 від 10.03.2009 р.;

- визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 54 від 10.03.2009 р. з підстав його невідповідності чинному законодавству України;

- визнати незаконною відмову відповідача від 17.08.2012 р. в наданні йому короткострокової відпустки за рахунок щорічної чергової відпустки в період часу з 20.08.2012 р. - по 24.08.2012 р., з підстав, зазначених в позові;

- стягнути з відповідача на його користь компенсацію за завдану йому діями відповідача, переліченими в позові, моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень;

- стягнути з відповідача на його користь всі зазнані ним витрати, пов'язані з оплатою юридичної допомоги адвоката.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що він працює на підприємстві відповідача апаратником-гідрометалургом відділення № 1 металургійного виробництва.

16 серпня 2012 року, в зв'язку із необхідністю вирішити свої особисті питання, що були пов'язанні із наданням допомоги матері, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, по встановленню опалення в її будинку, він звернувся із письмовою заявою до керівництва відповідача про надання відпустки за рахунок щорічної в період часу з 20.08.2012 року - по 24.08.2012 року.

17 серпня 2012 р., він отримав свою заяву за підписом начальна відділення № 1 металургійного виробництва відповідача ОСОБА_6, в якій йому в наданні короткочасної відпустки на зазначені дати було відмовлено. При цьому, свою відмову відповідач мотивував тим, що ним несвоєчасно було подано заяву, а також тим, що його заява порушує п.1.7. наказу відповідача № 54 від 10.03.2009 року.

Він вважає, що зазначена вище відмова у наданні йому відпустки в рахунок щорічної, що ним оскаржується, є незаконною з наступних підстав.

Так, в пункті 1.7. згаданого вище наказу відповідача № 54 від 10.03.2009 р. зазначено, що керівникам структурних підрозділів підприємства відповідача надавати відпустки працівникам, як правило, частину щорічної відпустки не більше 3-х випадків на рік за умови, що основна безперервна її частина повинна складати не менше 24 календарних днів.

Зазначений пункт наказу відповідача не може застосовуватись на підприємстві відповідача, оскільки він протирічить чинному законодавству України, а саме ст. 12 Закону України «Про відпустки», в якій зазначено, що щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. При цьому, законодавством не встановлено будь-яких обмежень щодо кількості випадків надання короткочасної відпустки за рахунок щорічної. Таким чином в цій частині, наказ відповідача, зазначений вище, прямо порушує права та інтереси працівників підприємства, в тому числі і його особисті, оскільки з оглядом на зазначений вище наказ, відповідачем йому було безпідставно та незаконно не надано короткочасну відпустку за рахунок щорічної. Так само в зазначеній нормі Закону міститься посилання на безперервну частину щорічної відпустки, яка має становити не 24 дні, як зазначив відповідач у згаданому вище наказі, а 14 днів, як це визначено в ст. 12 Закону України «Про відпустки». Тобто є очевидним, що п. 1.7. наказу відповідача № 54 від 10 березня 2009 року не може застосовуватись відповідачем в звязку із суттєвою його невідповідністю нормам чинного законодавства України. Тим більше наказ відповідача № 54 від 10.03.2009 р. не погоджено із профспілкою, що діє на підприємстві відповідача та членом якої я є - первинна організація незалежної профспілки гірників України.

Із зазначеним вище наказом відповідача № 54 від 10 березня 2009 року, він був ознайомлений лише 17 серпня 2012 року, після отримання ним відмови відповідача в наданні короткочасної відпустки і раніше його ніхто з цим наказом не ознайомлював, в зв'язку з чим, він не знав про наявність на підприємстві відповідача зазначеного вище наказу.

Крім того, є безпідставним та необґрунтованим посилання відповідача у відмові про надання йому зазначеної вище відпустки з мотивів несвоєчасності подачі ним заяви про надання відпустки. Порядок надання відпусток виписаний в ст. 10 Закону України «Про відпустки» та в ній не визначено жодних строків для подання заяви працівником про відпустку за рахунок щорічної у разі поділу цієї відпустки на частки. Він вважає, що завчасно, тобто більше ніж за три дні до запланованого початку відпустки, він подав заяву керівництву відповідача, та в чому полягає несвоєчасність поданої ним заяви у відмові взагалі відповідачем не зазначено. Він вважає, що в цій частині відмова відповідача в наданні йому відпустки також є незаконною, безпідставною та необґрунтованою.

Крім того, зазначеними незаконними діями, що полягають у відмові надати йому відпустку за рахунок щорічної, відповідачем йому було завдано також моральної шкоди, що полягає в наступному: незаконною відмовою відповідача в наданні йому відпустки було грубо порушено гарантовані законодавством його права як працівника; з вини відповідача він не зміг здійснити надати допомогу матері, яка є пенсіонеркою, проживає у сільській місцевості та потребує від нього допомоги, в тому числі й фізичної; за захистом своїх прав та інтересів, він змушений звертатися до адвокатів та до суду, що є не звичним для нього проведенням свого часу; з вини відповідача він змушений витрачати свій вільний час не на організацію відпочинку та свого дозвілля, а на судовий спір з відповідачем.

Все перелічене вище, значно погіршило його звичний життєвий ритм, погіршило його загальне самопочуття та знизило загальний життєвий тонус, що завдало та продовжує завдавати йому додаткових моральних страждань.

Таким чином, завдану йому відповідачем моральну шкоду він оцінюю на загальну суму 3000 (три тисячі) гривень.

Крім того, оскільки про наявність наказу, що ним оскаржується, йому стало відомо лише 17.08.2012 року, він з поважних причин та не з своєї вини пропустив строк позовної давності щодо вимоги про визнання наказу відповідача № 54 від 10.03.2009 р. незаконним.

В судовому засіданні позивач та його представник, який не обмежений в його повноваженнях, позовні вимоги та їх обгрунтування, що зазначені в позовній заяві підтримали в повному обсязі. Із їх додаткових пояснень витікає, що з заявою на відпустку позивач 16.08.2012 р. звертався в канцелярію свого підрозділу МВ (металургійне виробництво) до секретарів Іванової та Зелененко. Вони не зареєстрували його заяву і направили його до начальника відділення № 1 МВ ОСОБА_7 Про причини відпустки, позивач нікому не повідомляв. Раніше в попередні роки, відпустка йому оформлялася таким же чином, тобто заяву він здавав секретарям і вона в подальшому оформлялася без його участі. Заяву з запереченням йому віддавав особисто ОСОБА_7 17.08.2012 р. Пункт 1.7 наказу № 54 носить обовязковий характер, оскільки він оформлений, саме, наказом. Отримавши заяву про відпустку з запереченнями свого безпосереднього керівника, позивач не звернувся до начальника МВ або вищестоящого керівництва, тому, що виявив бажання оскаржити ці дії в суді. Законодавство допускає можливість відмови у наданні такої відпустки тільки із-за виробничої необхідності.

Представник третьої особи без самостійних вимог, на боці позивача, позовні вимоги підтримав та пояснив, що наказ № 54 від 10.03.2009 р. не узгоджувався з незалежною профспілкою гірників України філії ВГМК ПрАТ «Кримський Титан». Пункт 1.7 наказу суперечить вимогам закону України «Про відпустки», яким встановлено мінімальну безперервну частину відпустки 14 днів, а не 24, обмежень, щодо кількості відпусток за рахунок щорічної, законом не встановлено.

Представник відповідача, який не обмежений в його повноваженнях, позов не визнав в повному обсязі. Із його пояснень витікає, що законом не передбачено обовязковість узгодження даного наказу з профспілками, проте він був узгоджений з найбільшою профспілкою комбінату. В п. 1.7 наказу, зазначено, що, як правило, частину щорічної відпустки надавати не більше 3-х випадків на рік за умови, що основна її частина, безперервна, складає 24 календарних дні. Тобто цей пункт не носить обовязкового характеру. Відповідно до КЗпП України, ст. 12 ЗУ «Про відпустки», розяснень Міністерства праці та соціальної політики, надання частини відпустки за рахунок щорічної, поза графіком відпусток, може бути за обоюдною згодою адміністрації та працівника, тобто у наданні такої відпустки може бути і відмовлено враховуючи виробничі інтереси. Відпускні повинні бути виплачені працівникові не пізніше, ніж за 3 дні до початку відпустки. Позивач звернувся з заявою до начальника відділення № 1 17.08.2012 р., тобто в пятниці, перед двома вихідними, з тим щоб відпустка була надана з понеділка, тобто з 20.08.2012 р. За цих обставин здійснити своєчасну виплату зарплати за час відпустки неможливо. Стосовно відпустки за графіком відпусток, адміністрація, згідно закону, зобовязана попередити працівника про початок відпустки не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком терміну, в тому числі для того, щоб забезпечити і своєчасну виплату зарплати за час відпустки. Заява про відпустку подається на імя генерального директора ВГМК, який і підписує наказ про надання відпустки або про відмову у наданні відпустки. Також наказ щодо відпустки може підписати директор управління персоналом. Візу на заяві позивача його безпосереднього керівника по роботі, що він заперечує, не можна сприймати, як відмову у наданні відпустки позивачу, оскільки його безпосередній керівник ОСОБА_7 не уповноважений приймати рішення щодо надання чи не надання відпустки, але він має право поставити свою візу. Заява позивача складена на імя генерального директора ВГМК. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не повинні реєструвати заяви про відпустки, але повинні сприяти проходженню заяв та звернень працівників. На підприємстві діє інструкція № 393 з ведення діловодства від 13.06.2005 р., згідно якої не передбачено реєстрацію цих документів в підрозділах підприємства, тільки в канцелярії комбінату. Оскільки ОСОБА_5 забрав свою заяву і більше ні до кого не звертався, то відмови йому у наданні відпустки не було. В звязку з цим, вимога позивача стосовно відшкодування моральної шкоди не обґрунтована. Представник відповідача прохає відмовити в задоволенні позову та відшкодувати свідкам понесені ними витрати в звязку з явкою в суд.

Із показань свідка ОСОБА_7 витікає, що він працює начальником відділення № 1 металургійного виробництва філії ВГМК ПрАТ «Кримський Титан». 16.08.2012 р. в четвер, близько 16.30 год. до нього звернувся ОСОБА_5 з проханням розглянути його заяву про надання відпустки. Оскільки робочий день у нього закінчився о 16.12 год., він запропонував ОСОБА_5 підійти в пятницю. Наступного дня заяву йому передала ОСОБА_9 близько 14.30 год. Він поставив на заяві свою візу з запереченням, пославшись на наказ № 54 від 2009 р., оскільки заява за три дні не могла попасти до генерального директора та оплачена вчасно за три дні, і у ОСОБА_5 це вже була 4-та відпустка в рахунок щорічної, згідно наказу можливо не більше 3. Після чого заяву повернув ОСОБА_9 Про причини відпустки ОСОБА_5 нічого не повідомляв.

Із показань свідка ОСОБА_8, витікає, що вона працює табельщиком-секретарем металургійного виробництва філії ВГМК ПрАТ «Кримський Титан». Під кінець робочого дня

16.08.2012 р. ОСОБА_5 зайшов в канцелярію, заповнив на бланку заяву про надання йому часткової відпустки в рахунок щорічної, і став чекати ОСОБА_7, який знаходився у директора. ОСОБА_7 сказав, що його робочий день закінчився і щоб ОСОБА_5 звернувся до нього наступного дня. Наступного дня ОСОБА_5 заяву залишив у неї і після обіду ОСОБА_9 віддала заяву ОСОБА_7 В кінці дня ОСОБА_7 повернув заяву їй, після чого заяву ОСОБА_5 забрав у ОСОБА_9. Вона, свідок, не повинна реєструвати заяви про відпустки, але оформляє їх відповідно до посадової інструкції.

Свідок ОСОБА_9, яка працює розпорядником робіт металургійного виробництва філії ВГМК ПрАТ «Кримський Титан», надала аналогічні показання та уточнила, що заяву від ОСОБА_7 вона отримала близько 15.00 години, близько 16.00 години заяву у неї забрав ОСОБА_5 На заяві була зазначена віза ОСОБА_7А в виді заперечення. Якби заяву не забрав ОСОБА_5, то вона заяву повинна була віддати ОСОБА_8, яка продовжила б оформлення заяви дальше.

Згідно копії паспорту громадянина України, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с.3)

Згідно копії трудової книжки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, 11.08.2000 року, прийнятий на роботу апаратником гідротранспорту відділення № 1 металургійного виробництва Вільногірського державного гірничо-металургійного комбінату, який 15.12.2004 року реорганізовано в філіал «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ЗАТ «Кримський Титан». (а.с. 4)

Згідно копії заяви від 16.08.2012 року на імя Ген. директора філії «ВГМК» ПрАТ» «Кримський Титан», ОСОБА_10, виконаній на бланку, ОСОБА_5 прохає надати частину щорічної відпустки з 20.08.2012 року по 24.08.2012 року. Відповідно до резолюції, розміщеної в правому нижньому куту зазначено: «Возражаю, нарушение п.1.7 приказа № 54 от 10.03.2012 г.,, несвоевременная подача заявления, подпись, 17.08.2012г.». (а.с.5)

Згідно копії наказу № 54 від 10.03.2009 року генерального директора філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат», в п. 1.7 зазначено: «предоставлять, как правило, часть ежегодного отпуска не более 3-х случаев в году при условии, что основная беспрерывная его часть составит не менее 24 календарных дней». (а.с. 6, а.с. 59)

Згідно копії квитанції № 2012054, адвокат ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_5 19.11.2012 року за юридичні послуги 250 грн. (а.с. 7)

Згідно копії довідок з ЄДРПОУ, свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, витягу із Положення, довіреності на імя генерального директора філії «ВГМК», зареєстровано зміни найменування юридичної особи Приватного акціонерного товариства «Кримський Титан», та філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» Приватного акціонерного товариства «Кримський Титан». (а.с.37-41)

Згідно копій листів на імя генерального директора Вільногірського ГМК ЗАТ «Кримський Титан» від 13.07.2007 р. та від 23.07.2012 р., за підписом голови ППО НПГУ Вільногірського ГМК, повідомляється про список осіб, які входять до складу виборних профорганів підприємства, в тому числі: ОСОБА_3 та ОСОБА_5. (а.с.42,43)

Згідно копії посадової інструкції директора металургійного виробництва, що затверджена генеральним директором 01.10.2007 року, даних про наявність у нього повноважень щодо вирішення питань про надання відпусток працівникам металургійного виробництва не зазначено, в п. 2.6 зазначено, що забезпечує дотримання трудового законодавства, законів про охорону праці та оточуючого середовища. (а.с.44-48)

Згідно копії посадової інструкції начальника відділення №1 металургійного виробництва, що затверджена генеральним директором 12.05.2008 року та доповнення № 1 до неї, затвердженого 26.02.2009 року, даних про наявність у нього повноважень щодо вирішення питань про надання відпусток працівникам металургійного виробництва не зазначено, в п.2.21 зазначено, що виконує вимоги трудового законодавства, законів про охорону праці та оточуючого середовища; в п. 3.11 має право розробляти графіки відпусток. с.49-57)

Згідно копії графіку відпусток працівників відділення №1 МВ на 2012 рік, що затверджений директором по управлінню персоналом філії «ВГМК» 29.07.2011 року, ОСОБА_5 згідно цього графіку повинен піти у відпустку в січні 2012 року (а.с. 58).

Згідно копії наказу № 42 від 31.12.2004 року генерального директора філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат», «Про удосконалення роботи з документами по кадрам», відповідно до п. 9, директору по управлінню персоналом надано право «предоставления очередного отпуска рабочим и служащим, кроме: заместителей генерального директора, директора горного производства, директора обогатительного производства, директора металлургического производства, коммерческого директора, директора по вопросам экономики и финансов, директора по управлению персоналом, главного бухгалтера, начальников цехов, служб и отделов, главных специалистов комбината с правом подписи приказов о таком отпуске». (а.с. 60)

Згідно копії заяви від 15.10.2012 року на імя Ген. директора філії «ВГМК» ПрАТ» «Кримський Титан», ОСОБА_10, виконаної на бланку, ОСОБА_5 прохає надати частину щорічної відпустки на 29.10.2012 року. Відповідно до резолюції розміщеної нижче заяви зазначено «не возражаю подпись ОСОБА_11Ю.», відповідно до резолюції в лівому верхньому куту зазначено «не возражаю, подпись ОСОБА_12» (а.с. 61)

Згідно копії заяви від 12.12.2012 року на імя Ген. директора філії «ВГМК» ПрАТ» «Кримський Титан», ОСОБА_10, виконаної на бланку, ОСОБА_5 прохає надати частину щорічної відпустки на 17.12.2012 року. Відповідно до резолюції розміщеної нижче заяви зазначено «не возражаю, нач. отд. № 1 МП ОСОБА_13А.», відповідно до резолюції в лівому верхньому куту зазначено «Отказать в предоставлении части ежегодного отпуска в связи с невозможностью соблюдения ст. 115 КЗоТ Украины и недостижения согласия об иных сроках выплаты отпускных с ОСОБА_5 13.12.2012 г. подпись». Також є ще одна резолюція «не возражаю, подпись, 13.12.2012 г.» (а.с. 69)

Згідно копії наказу № 393 від 13.06.2005 року генерального директора філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» затверджено інструкцію з діловодства на комбінаті. (а.с. 70)

Згідно інструкції з ведення діловодства «ВГМК», затвердженої 13.06.2005 р. наказом № 393, передбачено: п.1.2 - додержання вимог інструкції є обовязковим для всіх працівників апарату комбінату; п.1.3 положення інструкції поширюються на всю службову документацію, у тому числі, створену за допомогою персональних компютерів; п. 1.4 відповідальність за станом діловодства у підрозділах комбінату, додержання вимог цієї інструкції, а також за збереження документів, покладається на керівництвом підрозділів: ведення діловодства у підрозділах здійснює секретар підрозділу; п. 3.2.1 передбачено вхідні документи: документи вищестоящих органів, укази, постанови, рішення, розпорядження, накази, листи і т.ін. документи установ, організацій підприємств, звернення громадян; п. 3.2.6 - документи, які підлягають реєстрації після попереднього розгляду реєструються у приймальні генерального директора, після чого передаються керівництву комбінату і підрозділам для розгляду по суті питань, порушених у документах; розділом 4 передбачено порядок реєстрації документів вхідних, вихідних і внутрішніх; згідно додатку № 5 до п.п. 3.2.3, 5.1.3, зазначено перелік документів, що не підлягають реєстрації службою діловодства комбінату, зокрема в п. 6 телеграми і листи про дозвіл на відрядження і відпустки. (а.с. 71-112)

Згідно копії робочої інструкції розпорядника робіт (інваліда) відділення № 1 металургійного виробництва, що затверджена в.о. головного інженера філії «Вільногірський ГМК» ОСОБА_14 01.12.2011 року, п. 2.1 - розпорядник робіт зобовязаний: оформляти документацію і виконувати машинописні роботи; приймати та передавати телефонограми, записувати і доводити до відома керівників служб прийняті повідомлення; отримувати від підрозділів або виконавців необхідну керівникам служб інформацію; виконувати всі необхідні роботи по ділопровадженню, приймати кореспонденцію, систематизувати її, слідкувати за строками виконання доручень керівника. (а.с. 117)

Згідно копії наказу № 159 від 07.04.2006 р., в філії ВГМК прийнято рішення про введення в дію стандарту організації «Порядок розробки і затвердження робочих інструкцій» СОУ -2006. (а.с.119)

Згідно копії листа від 05.01.2012 р. № 7/13/133-12 Міністерства соціальної політики України, зазначено, що, згідно з ч.3 ст. 115 КЗпП України та ч.1 ст. 21 Закону України "Про відпустки" заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Відповідно до параграфа 2 статті 7 Конвенції N 132 "Про оплачувані відпустки (переглянута в 1970 році)", ратифікованої Законом України від 29.05.2001 р. N 2481-ІІІ, суми, що належать до виплати за час відпустки (частину), виплачуються зацікавленій особі до відпустки, якщо інше не передбачене в угоді, що стосується цієї особи і роботодавця.

Враховуючи положення зазначеної статті Конвенції та те, що конкретний період надання щорічної відпустки або її частини узгоджується між працівником і роботодавцем, у разі необхідності отримання щорічної відпустки (або її частини) у стислі терміни (у зв'язку із сімейними обставинами, станом здоров'я тощо) в заяві працівник може висловити своє бажання про отримання заробітної плати за неї в терміни, визначені між працівником та роботодавцем.(а.с. 120)

Згідно копії листа від 17.11.2006 р. № 413/13/116-06 та від 13.05.2010 р. № 140/13/116-10 Міністерства праці та соціальної політики України, зазначено, що, згідно ст.12 Закону України "Про відпустки" щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів, при цьому ця частина відпустки не обов'язково повинна бути першою її частиною.

Невикористану частину щорічної відпустки має бути надано працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Проте зазначеною вище нормою передбачено можливість поділу щорічної відпустки на частини, а не обов'язок роботодавця поділити її на частини, як того бажає працівник.

Оскільки остаточне рішення щодо надання працівникові відпустки приймає роботодавець, з метою недопущення втрат робочого часу, беручи до уваги виробничі обставини, він може й не погодитися поділити відпустку так, як того бажає працівник, також може запропонувати свої умови поділу щорічної відпустки або не поділити її взагалі.(а.с.121, 122-124)

Згідно довідки від 25.03.2013 року за вих. № 66, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, аппаратчик-гідрометаталург, відділення № 1 металургійного виробництва використав частину відпустки на протязі 2012-2013 р.р.: з 30.01.2012 р. по 24.02.2012 року (26 к.д.), 12.04.2012 р. (1 к.д.), 17.04.2012 р. (1 к.д.), 29.10.2012 р. (1 к.д.), 05.04.2013 р. (1 к.д.). За відпускний період з 11.08.2011 року по 10.08.2012 року залишок відпустки складає 8 календарних днів. (а.с. 131)

Згідно копії листка непрацездатності, ОСОБА_7, перебував на стаціонарному лікуванні з 29.01.2013 р. по 22 лютого 2013 р. (а.с.132)

Згідно копії листка непрацездатності, ОСОБА_9 перебувала на амбулаторному лікуванні з 07.02.2013 р. по 12 лютого 2013 р. (а.с.133)

Згідно службової записки від 19.03.2013 р. , вих. № 91, «Размер среднечасовой заработной платы, исчисленной из заработной платы за два месяца (январь, февраль 2013г.) работников МП составляет: ОСОБА_13 - 39,31грн. ОСОБА_15 - 15,75грн. ОСОБА_16 - 11,51 грн. За время нахождения в суде 01.03.2013г. с 9.00ч. до 11.15ч. (2,25ч.) в качестве свидетеля по гражданскому делу потеря в заработке составила: ОСОБА_13 - 88,45грн. (39,31грн.*2,25ч.), ОСОБА_15 35.44 грн. (15.75 грн. * 2.25 ч.), ОСОБА_16 25.90 грн. ( 11.51 грн.* 2.25 ч.) (а.с.134)

Згідно копії квитанції № 2012073, адвокат ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_5 25.03.2013 року за складання позову, участь в судовому розгляді справи - 1350 грн. (а.с. 135)

Згідно копії посадової інструкції секретаря металургійного виробництва, що затверджена генеральним директором в 2006 році, загальні положення: «Секретарь в своей работе руководствуется: Правилами внутреннего трудового трудового распорядка, правилами и нормами охраны труда, техники безопасности, производственной санитарии, противопожарной защиты, Законами Украины «Об охране труда», Законодательством Украины по охране окружающей природной среды, приказами и распоряжениями по комбинату и МП, настоящей должностной инструкцией, СУОТ комбината, стандарты системы организационно-распорядительной документации.»

Задачі і обовязки: «Секретарь МП обязан:

«Выполнять технические функции по обеспечению и обслуживанию работы руководителя предприятия или его подразделений.

Принимать и передавать телефонограммы, записывать и доводить до сведения руководителя принятые сообщения, организовывать телефонные переговоры.

Получать от подразделений или исполнителей необходимую руководителю информацию, вызывать по его поручению работников.

Выполнять печатные работы, соблюдая правила орфографии и пунктуации, а также стандарты и унифицированные системы организационно-распорядительной документации.

Выполнять все необходимые работы по делопроизводству, принимать корреспонденцию, систематизировать ее, передавать документы на исполнение в соответствии с резолюцией руководителя адресатам, следить за сроками выполнения поручений руководителя.

Вести журналы регистрации входящей, исходящей документации, систематизировать и хранить документы текущего архива.

Обеспечивать сохранность проходящей служебной документации.

Принимать на подпись руководителя документы.

Организовывать прием посетителей, содействовать оперативности рассмотрения просьб и предложений работников.

Обладать навыками работы на персональном компьютере с офисными приложениями Microsoft Windows.

Не разглашает конфиденциальную информацию, которая стала известной при использовании служебных обязанностей, в том числе и информацию, составляющую коммерческую тайну комбината.

Выполняет требования действующих нормативных актов, приказов, распоряжений, положений». (а.с.139-142)

Згідно витягу із табелю обліку робочого часу за березень 2013 р., ОСОБА_7 відпрацював 01 числа - 4.95 год., ОСОБА_9 відмітка «простій», ОСОБА_8 5.75 год. (а.с. 144-146)

Згідно копії листка № 1 обліку простоїв від 01.03.2013 р., за ОСОБА_9 вказано тривалість простою 5.75 год. (а.с.147)

Для вирішення спору, на думку суду, слід керуватися наступними правовими нормами.

Згідно ст.ст. 10,11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Згідно ст. ЗУ «Про відпустки»: Тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та іншими нормативно-правовими актами України і незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України) при визначенні тривалості щорічних відпусток та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей (стаття 19 цього Закону), не враховуються.

Згідно ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про відпустки»: Щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

Невикористану частину щорічної відпустки має бути надано працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Згідно ч.1 ст. 21 ЗУ «Про відпустки», заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Згідно ст. 74 КЗпП України: громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно ч.1 ст. 75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Згідно ч.ч. 4,5,6 ст. 79 КЗпП України: Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Поділ щорічної відпустки на частини будь-якої тривалості допускається на прохання працівника за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

Згідно ч.4 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Згідно ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно ст. 247 КЗпП України, передбачені повноваження виборного органу первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації, зокрема:

1) укладає та контролює виконання колективного договору, звітує про його виконання на загальних зборах трудового колективу, звертається з вимогою до відповідних органів про притягнення до відповідальності посадових осіб за невиконання умов колективного договору;

2) разом з власником або уповноваженим ним органом вирішує питання запровадження, перегляду та змін норм праці;

3) разом з власником або уповноваженим ним органом вирішує питання оплати праці працівників, форм і систем оплати праці, розцінок, тарифних сіток, схем посадових окладів, умов запровадження та розмірів надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних виплат;

4) разом з власником або уповноваженим ним органом вирішує питання робочого часу і часу відпочинку, погоджує графіки змінності та надання відпусток, запровадження підсумованого обліку робочого часу, дає дозвіл на проведення надурочних робіт, робіт у вихідні дні тощо;

5) разом з власником або уповноваженим ним органом вирішує питання соціального розвитку підприємства, поліпшення умов праці, матеріально-побутового, медичного обслуговування працівників;

6) бере участь у вирішенні соціально-економічних питань, визначенні та затвердженні переліку і порядку надання працівникам соціальних пільг;

7) бере участь у розробленні правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи або організації;

Згідно ст. 248 КЗпП України, передбачено гарантії діяльності профспілок, зокрема:

Для реалізації повноважень профспілок, передбачених Законом України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", члени виборних органів профспілкових організацій підприємств, установ і організацій, вищестоящих профспілкових органів, а також повноважні представники цих органів мають право:

1) безперешкодно відвідувати та оглядати місця роботи на підприємстві, в установі, організації, де працюють члени профспілок;

2) вимагати і одержувати від власника або уповноваженого ним органу, іншої посадової особи відповідні документи, відомості та пояснення щодо умов праці, виконання колективних договорів, додержання законодавства про працю та соціально-економічних прав працівників;

3) безпосередньо звертатися в усній або письмовій формі до власника або уповноваженого ним органу, посадових осіб з профспілкових питань....

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 267 ЦК України, передбачено наслідки спливу позовної давності, а саме: 1. Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. 2. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. 3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 5. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникли з факту винесення адміністрацією роботодавця наказу по підприємству, що регулює порядок надання відпусток, що суперечить вимогам діючого трудового законодавства, та із факту звернення позивача до роботодавця з заявою про надання частини відпустки в рахунок щорічної відпустки, поза межами графіку відпусток, та відкликання позивачем заяви про цю відпустку до прийняття рішення адміністрацією підприємства по суті цієї заяви, що виключило можливість, внаслідок цих обставин, заподіяння позивачу моральної шкоди за вини адміністрації роботодавця.

Відповідно до цих правовідносин, пояснень позивача, його представника, представника третьої особи, представника відповідача, та внаслідок оцінки всіх представлених та досліджений в судовому засіданні доказів в їх сукупності та взаємозвязку, керуючись законом, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Суд вважає встановленим факт пропуску позивачем з поважних причин строку позовної давності щодо вимоги про визнання незаконним наказу відповідача № 54 від 10.03.2009 р., оскільки про наявність цього наказу позивачу стало відомо лише 17.08.2012 р. з візи, накладеної на його заяві про відпустку його безпосереднім керівником ОСОБА_7 При цьому дата наказу була зазначена невірно, замість10.03.2009 р. зазначена дата 10.03.2012 р. Відповідач не надав доказів того, що позивачу було доведено до відома про наявність даного наказу вчасно та належним чином. Тому суд доходить висновку про поновлення позивачу строку звернення з позовною вимогою про скасування наказу відповідача № 54 від 10.03.2009 р.

Суд вважає встановленим, що в п.1.7 наказу відповідача № 54 від 10.03.2009 р. зазначена норма: «предоставлять, как правило, часть ежегодного отпуска не более 3-х случаев в году при условии, что основная беспрерывная его часть составит не менее 24 календарных дней», яка суперечить вимогам трудового законодавства та може порушувати трудові права працівників підприємства відповідача, оскільки частиною 6 ст. 79 КЗпП України передбачено, що поділ щорічної відпустки на частини будь-якої тривалості допускається на прохання працівника за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів; оскільки статтею 12 ЗУ «Про відпустки» передбачено, що щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Тобто, законом не встановлено обмежень в кількості відпусток для працівника, а термін безперервності відпустки встановлено не 24 календарних дні, а 14 календарних днів. Тому суд доходить висновку, що положення, зазначені в п. 1.7 наказу відповідача № 54 від 10.03.2009 р. слід скасувати, оскільки вони суперечать вимогам діючого трудового законодавства. Окрім того, цей наказ був узгоджений лише з однією із двох діючих на підприємстві профспілкових організацій, що суперечить ст. 247 КЗпП України, на що звернув увагу представник третьої особи.

Суд вважає встановленим, що у позивача не було підстав вважати, що йому підприємство відповідача відмовило у наданні часткової відпустки за рахунок щорічної, за його заявою від 16.08.2012 р., оскільки ні його безпосередній керівник ОСОБА_7 ні директор підрозділу ОСОБА_17, відповідно до їх повноважень, не були наділені повноваженнями стосовно видачі наказів про надання відпусток чи про відмову у наданні відпусток працівникам підрозділу. Відповідно до повноважень начальника відділення № 1 МВ, ОСОБА_7 мав право накласти на заяву позивача про відпустку візу, відповідно до своїх міркувань, але він не мав права, і не робив цього, відмовляти в наданні відпустки, оскільки таке право надано тільки двом особам підприємства - генеральному директору та директору з управління персоналом. Свою заяву від 16.08.2012 р. про відпустку позивач склав на імя генерального директора підприємства відповідача, 17.08.2012 р. після того, як на заяві була поставлена віза начальника відділення № 1 ОСОБА_7, позивач забрав її, не надавши можливості секретарю МП ОСОБА_8 або розпоряднику робіт ОСОБА_9, які за своїми повноваженнями не зобовязані реєструвати дану заяву, але повинні були сприяти належному оформленню просьб працівників підрозділу, продовжити оформлення заяви на відпустку та передати її до канцелярії підприємства. Таким чином, слід дійти висновку, що позивач, якому було відомо про порядок надання відпусток, враховуючи попередній досвід, за власним бажанням зупинив процес оформлення його заяви про часткову відпустку в рахунок щорічної, забравши свою заяву і не дочекавшись відповіді по-суті його заяви від належної посадової особи підприємства відповідача. Ці обставини підтверджуються всією сукупністю доказів, а також частково визнаються самім позивачем, який визнав, що заяву з візою він отримав від ОСОБА_7 і в подальшому до вищестоящого керівництва не звертався. Тому в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконною відмови відповідача від 17.08.2012 р. в наданні короткострокової відпустки позивачу слід відмовити, оскільки такої відмови не було.

Суд вважає, що, відповідно до ч.1 ст. 21 ЗУ «Про відпустки», згідно якої заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку, для дотримання цієї вимоги законодавства в даному випадку позивачу слід було узгоджувати час виплати йому заробітної плати за період відпустки, про що зазначити в заяві.

Враховуючи, вищезазначені обставини та відсутність будь-яких доказів стосовно обставин, на які посилається позивач в позові, як на підставу своїх вимог про відшкодування моральної шкоди, враховуючи положення ст. 237-1 КЗпП України, слід дійти висновку, що вимога позивача стосовно моральної шкоди та її розміру не доведена, тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Стосовно прохання представника відповідача, вирішити питання про відшкодування свідкам: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 втрат в заробітній платі в звязку з викликом їх в судове засідання, то суд доходить висновку, що це питання не може розглядатися по-суті, оскільки ці особи самі з такими заявами до суду не зверталися. Окрім того, представник відповідача не надав документального підтвердження стосовно того, чи була виплачена цим особам за місцем роботи заробітна плата за час виклику в судове засідання чи не була.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» і доходить висновку про покладення судових витрат на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та розміру вимог, в задоволенні яких відмовлено, для чого слід: стягнути з відповідача в дохід держави України судовий збір за задоволену немайнову вимогу (визнання незаконним та скасування наказу в частині) в сумі - 114.70 грн., та на користь позивача, - 533.33 грн., тобто 1/3 частину від суми 1600.00грн., для відшкодування судових витрат в виді оплати юридичної допомоги адвоката;

судові витрати в виді судового збору в сумі 114.70 грн. за немайнові вимоги (стосовно незаконності відмови у наданні відпустки та стосовно стягнення моральної шкоди), в задоволенні яких відмовлено, покласти за рахунок Державного бюджету України, враховуючи, що позивач, згідно п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215,222,223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_5 пропущений з поважних причин строк позовної давності щодо вимоги про визнання незаконним наказу філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ОСОБА_18» № 54 від 10.03.2009 р. «Про порядок надання щорічних відпусток та відпусток без збереження заробітної плати».

Визнати незаконним та скасувати наказ філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ОСОБА_18» № 54 від 10.03.2009 р. «Про порядок надання щорічних відпусток та відпусток без збереження заробітної плати» в частині, а саме, п.1.7, в якому зазначено: «Надавати, як правило, частину щорічної відпустки не більше 3-х випадків на рік при умові, що основна безперервна його частина складає не менше 24 календарних днів.» з підстав його невідповідності чинному законодавству України.

Відмовити у визнанні незаконною відмову філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ОСОБА_18» 17.08.2012 р. у наданні ОСОБА_5 короткострокової відпустки за рахунок щорічної чергової відпустки в період часу з 20.08.2012 р. - по 24.08.2012 р.

Відмовити у стягненні з Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Кримський Титан» на користь ОСОБА_5 компенсації за завдану йому моральну шкоду у розмірі 3000.00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.).

Судові витрати у справі покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та розміру вимог, в задоволенні яких відмовлено, для чого:

стягнути з Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Кримський Титан», , юридична адреса: 96012, АР Крим, м. Армянськ, Північна промзона, (в особі філії «Вільногірський ГМК» ПрАТ «ОСОБА_18», і/к 33173973, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, 1.), в дохід держави України судовий збір за задоволену немайнову вимогу (визнання незаконним та скасування наказу в частині) в сумі - 114.70 грн., та на користь ОСОБА_5, 19.01.1979 р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, і/к № НОМЕР_1, зареєстрованого за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_6, - 533.33 грн., що складає 1/3 частину від суми 1600.00грн., для відшкодування судових витрат в виді оплати юридичної допомоги адвоката;

судові витрати в виді судового збору в сумі 114.70 грн. за немайнові вимоги (стосовно незаконності відмови у наданні відпустки та стосовно стягнення моральної шкоди), в задоволенні яких відмовлено, покласти за рахунок Державного бюджету України, враховуючи, що позивач, згідно закону звільнений від сплати судового збору за вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом із повідомленням про вручення сторонам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.