АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6271/13-Ц 22-ц/774/3019/К/13
Справа № 212/6271/13-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/3019/К/13 Тимошенко Т.І.
Категорія № 26 ( ІІІ ) Доповідач Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді : Грищенко Н.М.,

суддів : Барильської А.П., Савіної Г.О.,

при секретарі - Абрамян Н.Л.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2- ОСОБА_3,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" - Літовченко Тетяни Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника внаслідок професійного захворювання ,-

В СТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства " Криворізький залізорудний комбінат" (надалі- ПАТ "Кривбасзалізрудком") про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника внаслідок професійного захворювання.

У зв'язку із смертю батька , який помер від професійного захворювання , позивач переносить моральні страждання тому просила суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 220 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Кривбасзалізрудком" на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 250 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Вважає, що суд не врахував, що спірні відносини регулюються спеціальними нормам ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тому ПАТ «Кривбасзалізрудком» не може бути належним відповідачем у справі.

Крім того, позивачем не надано доказів спричинення їй моральної шкоди. Судом не обґрунтовано визначений розмір моральної шкоди та не вказано якими доказами він підтверджується.

Також вважає, що дані правовідносини регулюються нормами міжнародного приватного права, оскільки позивач є іноземним елементом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження № 499 від 04 жовтня 1966 року ОСОБА_6 записаний батьком ОСОБА_2, яка пізніше у зв'язку із одруженням змінила прізвище на ОСОБА_2 ( а.с.7-10).

ОСОБА_6 працював тривалий час у підземних шкідливих умовах праці з жовтня 1984 року по 24 вересня 2003 року в ШБУ ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» підземним кріпильником та підземним гірничим майстром.

Тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів викликала у ОСОБА_6, захворювання на пиловий бронхіт І-ІІ ст. з бронхообструктивним синдромом, ускладнений центральним раком верхньої долі правого легеня. Емфізема легенів 2-й ст. ДЕ-2-й ст., яке за результатами розслідування було визнано професійним захворюванням.

Відповідно до п.15 Акту розслідування професійного захворювання № 11 від 29 вересня 2003 року причиною професійного захворювання у ОСОБА_6, було визнано його роботу на протязі 26 років 01 місяця в умовах пилу, рівень якого перевищував гранично допустиму концентрацію.( а.с.4-6)

Вину підприємства у виникненні у ОСОБА_6, професійного захворювання встановлено у п.17 Акту розслідування, відповідно до якого визнано, що за період його роботи керівництво відповідача не виконувало вимоги ст.153 КЗпП України в частині створення на робочих місцях належних, безпечних і здорових умов праці відповідно до вимог нормативних актів з охорони праці, у зв'язку із чим, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача , щодо відсутності вини ПАТ "Кривбасзалізрудком" у виникненні у ОСОБА_6 професійного захворювання.

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 119 від 01 листопада 2012 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Причиною смерті встановлено рак правої легені. ( а.с.3).

Висновком експертної комісії Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 17 квітня 2013 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_6 з його професійним захворюванням. ( а.с.6).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач винен у виникненні у померлого ОСОБА_6. професійного захворювання під час праці на підприємстві, в результаті якого він помер 31 жовтня 2012 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що внаслідок смерті ОСОБА_6 позивачу ОСОБА_2, як донці померлого , було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на підставі ст. ст. 1167, 1168 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає встановленим обставинам, матеріалам справи і є обґрунтованим.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною 1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю , відшкодовується особою, яка завдала , за наявності її вини.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи , відшкодовується її чоловікові (дружині) , батькам (усиновлювачам) , дітям, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю згідно ч.1 ст.1168 ЦК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції відповідно до ст..ст.213,214 ЦПК України правильно визначився з характером правовідносин, оскільки донька померлого має право на відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених ст.ст.1167,1168 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд при вирішенні спору не вірно застосував матеріальний закон, який на думку відповідача, зобов'язаний був застосувати ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», є безпідставними не ґрунтуються на законі, суперечить положенням Рішення Конституційного Суду України Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп2008р. відповідно до якого, громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Не приймає до уваги колегія суддів посилання на те, що не встановлено факт заподіяння моральної шкоди, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач після смерті близької людини, батька, зазнає моральних страждань, в неї порушився звичайний спосіб життя, батько був для неї опорою та моральною підтримкою.

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині не застосування до спірних правовідносин законодавства міжнародного приватного права, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки дані доводи не ґрунтуються на законодавстві.

Статтею 410 ЦПК України передбачено, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

На підставі статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп роз'яснено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод.

Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається відповідно до вимог ст..76 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь - які справи з іноземним елементом у випадках, зокрема у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України а також, якщо дія або подія , що стала підставою для подання позову,мала місце на території України.

Як убачається підставою звернення до суду із позовом ОСОБА_2 стало спричинення їй моральної шкоди, як доньці ОСОБА_6 померлого від професійного захворювання.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Зокрема суд не врахував, що позивач не проживала тривалий час разом із померлим батьком, тому істотність вимушених змін у її життєвих стосунках не відбулося, однак зважаючи на те, що смерть рідної людини, батька є не відновлюваною втратою, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, інтенсивність і довготривалість психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у її стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 25 000 грн. до 12 000 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2013 року змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_2, зменшивши його до 12000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: