Дата документу: 11.01.2013
Номер провадження 2-п/335/13/2013
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2013 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Геєць Ю.В.,

при секретарі Ровенській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 14 листопада 2012 року ухваленого у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2012 року, ухваленому у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що судом не в повному обсязі встановлені обставини справи, доводи не підтверджені достатніми доказами, також те, що вона не отримувала судову повістку на судове засідання, що відбулось 14 листопада2012 року.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засідання заяву про перегляд заочного рішення підтримав та просить її задовольнити.

В судовому засіданні по розгляду заяви про перегляд заочного рішення представник позивача просив відмовити у задоволенні заяви відповідача.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню у звязку з наступним.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, в судове засідання призначене на 28 вересня 2012 року о 09-30 год. відповідач ОСОБА_1 не зявилась, про день та час судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку (а.с. 15).

18 жовтня 2012 року відповідач особисто через канцелярію суду подала зустрічний позов та клопотання про витребування доказів та виклик свідків, в якому також просила розгляд справи призначений на 19 жовтня 2012 року о 11-00 год. відкласти, але до поданого клопотання доказів про поважність неявки у судове засідання відповідачем не надано (а.с. 18 - 20).

Крім того, в судове засіданні призначене на 14 листопада 2012 року о 11-00 год. відповідач ОСОБА_1 також не зявилась, про день та час судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку (а.с. 24).

Таким чином, судом встановлено, що в судові засідання, у тому числі і в судове засідання 14 листопада 2012 року, відповідач не зявлялася, причини неявки суду не повідомляла, про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток про виклик відповідача у судове засідання за зареєстрованим у встановленому порядку адресою проживання відповідача.

За змістом ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місця знаходження. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою.

Так, судом вжиті всі заходи, щодо своєчасного вручення судових повісток відповідачу, проте останній жодного разу до суду не зявився, не повідомив суд про своє нове місце проживання, тому на підставі ст. 77 ЦПК України судова повістка вважається доставленою.

Таким чином, законодавцем встановлено, що при повторній неявці відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства»від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі»від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У заяві про перегляд заочного рішення відповідачем не наведено жодного посилання на докази. До заяви про перегляд заочного рішення не додано доказів, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, та з яких вбачалось би, що при їх врахуванні судом можливо ухвалити інше рішення по справі.

Так, відповідач мав можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити в стадії судового розгляду справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає ст. 224 ЦПК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заочне рішення від 14 листопада 2012 року не підлягає скасуванню та перегляду.

Керуючись ст.ст. 228, 231 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 14 листопада 2012 року ухваленого у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст. 231 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Суддя Ю.В.Геєць