Справа № 461/2531/13 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/6915/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участі секретаря:ОСОБА_4

та участю ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Професійна ліга», ОСОБА_8 про спростування відомостей, що принижують честь, гідність та ділову репутацію, та відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 серпня 2013 року у позові ОСОБА_9 -ОСОБА_10 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок неповного зясування обставин справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Вказує, що в ухваленому рішенні суд, не маючи будь-яких доказів на це, покликаючись на заперечення відповідача, дійшов безпідставного висновку, що інформація поширена у статті, конкретно не стосується апелянта, оскільки в статті жодного разу не згадується імя апелянта- Крушельницької Володимири-Марії ОСОБА_10, немає жодних даних, які б прямо вказували на цю особу. Суд помилково вважав, що відповідачем поширені оціночні судження.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законість та обгрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 Цивільного процесуального кодексу (далі-ЦПК) України, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування рішення суду з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає не відповідає.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її розповсюдила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Встановлено, що позивач оспорює правдивість інформації, яка, була поширена шляхом викладення в статті Правдолюбці, або жаба на горлянці, яка розміщена у №67(805) газети Суботня пошта, автором якої є відповідач ОСОБА_8 та розміщена в Інтернеті з посиланням на інформаційний портал газети Суботня пошта (http: www. LvivPost.net) за №110(848).

Так вона вказувала, що викладені відомості, що не відповідають дійсності, принижують її честь, гідність та ділову репутацію. Зокрема, у статті в розділі "Не купуй хати, а купи сусіда" поширено відомості, що вона перейнялась, що сусіди вирішили прибудувати до свого будинку веранду та мансарду, із заздрощів подає на них скарги у всі можливі інстанції, у звязку з чим її охарактеризовано фаховим хронічним скаржником та приведено аналогію з іншим випадком, де про п.Галину зазначено, що одного дня "у її голову залетів шпак", проти неї неможливо знайти управи, оскільки перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері. Оскільки зазначені відомості були розміщені у виданні газети "Суботня пошта"та в мережі Інтернет, доступ громадськості до якої є глобальним, зазначені відомості набули широкого розповсюдження, вважала, що згадана інформація принижує її людську честь, гідність та ділову репутацію. Просила визнати такими, що не відповідають дійсності і порочать її честь, гідність та ділову репутацію, відомості, а саме:

У розділі "Не купуй хати, а купи сусіда", що вона перейнялась тим, що сусіди прибудували до свого будинку веранду та мансарду, тому із заздрощів подає у всі можливі інстанції скарги на сусідів, а також, де її охарактеризовано фаховим хронічним скаржником, де нею вчинені неадекватні наступні дії: "Після цього у всі можливі інстанції посипались одна за одною скарги. Незважаючи на те, що сусіди мали дозвіл на початок будівельних робіт, упродовж 2008 року понад двадцять комісій та контрольних перевірок відвідали будову. Було схоже на те, що на вул. Тарнавка, 3, що на Знесінні, ведеться не прибудова 4 х 6 м, а будується аеродром у процесі перевірки було залучено кілька десятків державних службовців та прокуратуру. Скарги надходили одна за одною. ОСОБА_11 спромоглась потрапити на прийом у Генеральну прокуратуру, до очільника Міністерства регіонального розвитку та будівництва, у Міністерство з надзвичайних ситуацій. Два товстенних томи скарг лежать у ДКП "Львівводоканал". Про її нескінченні скарги та походеньки знають навіть у Секретаріаті Президента України. Вона подала кілька заяв на порушення кримінальної справи проти сусідів, які мовляв "поробили" їй чари, вона скаржиться, що каналізаційні стоки сусідів становлять епідемічну загрозу місту Львову і таке інше. Творчі фантазії нашого галичанина безмежні. Сусіди були змушені винаймати помешкання, щоб тільки не бачити ледь не щодня чергових урядників під хвірткою, які розуміючи абсурдність ситуації, лише розводили руками. Мовляв: "А що ми зробимо, нас начальство прислало". І хоча жодна з перевірок порушень та відхилень від проекту не виявила, наскоки урядників тривають";

Приведення аналогії, де її дії повязано з іншим випадком та наведення відносно нього наступного: "Схожа ситуація склалась на вул. Смолистій у славних Брюховичах. Громадянці ОСОБА_12 також несподівано одного дня залетів шпак у голову, і вона переформатувала стосунки з сусідом Богданом, який на суміжній ділянці вирішив розпочати будівництво житла… Як виявилось проти неї управу годі знайти, бо гр. С. перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері. Як кажуть у народі, має "жовту"картку. Попри це, всі державні установи зобовязані брати до уваги її маячню, оскільки її в даному випадку захищає Закону України "Про звернення громадян";

У вступній частині стаття, де її охарактеризовано хронічним скаржником: "зовні ці люди не відрізняються від пересічних громадян хіба що у них вдумливий самозаглиблений вираз обличчя, такий, наче вони переживають давню незагоєну рану. Часто їхні загострені риси видають, що не печаль меланхоліка зачаїлась у їхніх серцях, а тиха прихована зневага до світу. На загал вони схожі на тих учителів, яких не люблять діти, або на прочан, яким за гріхи прописано нести тягар багатоденного посту. Ці люди хронічні скаржники, або ж так звані сутяжники. Кожна хвилина їхнього життя наповнена тільки одним змістом у будь-який спосіб дошкулити чи отруїти життя самому ближньому, який на їхню думку, чимось не вгодив чи став перешкодою до заповітної мрії;

В резолютивній частині статті, де шляхом приведення коментарю ОСОБА_13, психіатра, доктора медичних наук, професора, завідувача відділу Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології, надана характеристика їй, як хронічному скаржнику і надано визначення, що це і є спосіб її життя: "Постійна потреба скаржитися чи з кимось судитися може бути проявом характеру, способу виховання чи генетичною рисою. У певних випадках, це прояв психічних порушень. Треба зрозуміти, що це спосіб життя цих людей. Вони не намагаються вирішити якусь проблему і не зупиняться, коли вона вичерпається. Їм просто потрібно постійно скаржитися чи судитися. І тут треба добре зрозуміти, що з такими людьми питання не можна вирішувати їхніми методами. Їх не переспориш. Людину, яка вживає алогічні аргументи, не можливо переспорити логічними. Треба намагатися якомога менше контактувати з ними, а також звертатися до юридичного врегулювання конфліктів".

Позивачка просила зобовязати редакцію ТзОВ "Професійна ліга" спростувати зазначені відомості шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду у випуску газети "Суботня пошта"та розповсюдити його шляхом розміщення її в Інтернеті з посиланням на сайт газети "Суботня пошта"( http://www.LvivPost. ua) в 15-денний термін з часу набрання рішенням законної сили тим самим шрифтом, як спростовуване повідомлення, на тому ж місці шпальти газети під рубрикою "Спростування". Крім того, стягнути 50.000 грн. завданої моральної (немайнової) шкоди за опублікування відомостей, що не відповідають дійсності.

В ході розгляду справи позивачка уточнювала позовні вимоги, просила зобовязати ТзОВ "Професійна ліга"протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію про неї аналогічним способом шляхом друкування в газеті "Львівська пошта"та поширення через мережу Інтернет, а саме через сторінку Інтернет-сайту газети "Суботня пошта"( http://www.LvivPost.ua ) інформації наступного змісту: "СПРОСТУВАННЯ. Шановні користувачі! ТзОВ "Професійна ліга", виконуючи рішення Галицького районного суду м.Львова, спростовує недостовірну інформацію, поширену 25 червня 2009 року у 805 номері газети "Суботня пошта", заснованої ТзОВ "Професійна ліга", у статті автора ОСОБА_8, яка має назву "ОСОБА_14 на горлянці" шляхом розміщення її в Інтернеті з посиланням на сайт газети "Суботня пошта"( http://www.LvivPost.ua ), за номером 110(848) щодо ОСОБА_9 -ОСОБА_10, яка є хронічним скаржником, що її дії вмотивовані заздрістю та помстою, а приводом для таких її дій стало покращення її сусідами своїх житлових умов. ТзОВ "Професійна ліга" визнає правомірність дій ОСОБА_9 -ОСОБА_10, її дії відповідають вимогам чинного в Україні законодавства, направлені на захист своїх майнових і немайнових прав, законних інтересів та повязані з веденням її сусідами самочинного будівництва, що потягло за собою заподіяння їй майнової шкоди, ОСОБА_9 -ОСОБА_10 ТзОВ "Професійна ліга" приносить свої вибачення".

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2011 року позов було задоволено частково та зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю Професійна ліга протягом місяця з дня набрання чинності рішенням надрукувати спростування відомостей, викладених у зазначеній статті Правдолюбці, або жаба на горлянці, у випуску газети Львівська пошта та шляхом повідомлення через мережу Інтернет, а саме, через інформаційний портал газети Суботня пошта (http: www. LvivPost.net) під заголовком Спростування тим же шрифтом і в тому є обємі, що й вказана стаття.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Професійна ліга на користь ОСОБА_7 2 000 грн. моральної (немайнової) шкоди.

Стягнуто судові витрати.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 24 вересня 2012 року рішення суду залишено без зміни.

Вказані судові рішення скасовано ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2013 року та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2013 року вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Вказано, що відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Зазначено, що право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України. Це право закріплено також в ст.10 Європейської конвенції "Про захист прав людини і основних свобод", яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Таким чином, згідно зі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідної дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Судова колегія також вказала, що зазначених положень норм матеріального права судами попередніх інстанцій враховано не було.

При новому розгляді справи районним судом ухвалено оскаржуване рішення, яке є предметом даного судового розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не доведено, що відомості, поширені у вказаних вище публікаціях є достовірними та стосуються саме її особи.

Судова колегія вважає, що ці висновки суду є помилковими, оскільки заслуговують на увагу посилання апелянта у тій частині, що відповідач у своїй статті назвав конкретну адресу, де виник конфлікт, щодо самовільного на думку позивача будівництва, що відповідно дає підстави ідентифікувати позивача за місцем його проживання.

Отже позивачем доведено, що відомості, поширені у вказаних вище публікаціях стосуються саме особи позивача.

Тому з цих підстав рішення суду підлягає частковому задоволенню апеляційна скарга щодо скасування рішення суду.

В той же час позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовою колегією встановлено, що при новому розгляді справи на виконання вимог ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2013 року, суд перевіряв чи поширена інформація є оціночними судженнями.

Судом встановлено, що інформація викладена у статті «Правдолюбці», або жаба на горлянці», є, безперечно, негативною, однак вона містить лише особисті судження автора, котрий вдається до критики невизначеної особи та її психологічного стану, які є оціночними судженнями, тобто критикою поведінки невизначеної особи, а тому висловлювання відповідача суд розцінив, як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача без будь-яких конкретних фактів поведінки саме позивача, які аж ніяк не принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до вірного висновку, що інформація викладена у статті «Правдолюбці», або жаба на горлянці» є лише оціночним судженням, оскільки являє собою оцінку дій невизначеної особи, що не суперечить Конституції України чи будь-яким іншим актам законодавства, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, оскільки згідно зі статтею 47-1 Закону України Про інформацію, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини, суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Судова колегія вважає, позивач не надав суду жодного належного доказу про те, що поширена про нього інформація є відомостями, які містять фактичні дані.

З цих підстав не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що суд помилково вважав, що відповідачем поширені оціночні судження.

Крім того, судова колегія враховує те, що, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону України Про пресу та інші засоби масової інформації, стаття 65 Закону України Про телебачення і радіомовлення) у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Статтею 37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" передбачено, що громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Спростування цієї інформації повинно бути набране тим же шрифтом і поміщено під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується.

Встановлено, що відповідач пропонував позивачу скористатись правом на відповідь, однак остання відмовилась, і сторони цієї обставини не заперечують.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Також встановлено, що поширені висловлення були в процесі конфлікту, щодо самовільного, на думку позивача, будівництва на вул.Тарнавка,3 в м. Львові. В той же час засіданні судової колегії представник позивача ОСОБА_5 пояснила, що питання щодо вказаного будівництва було предметом іншої судової справи, однак у задоволенні позову про знесення самовільного будівництва відмовлено.

При таких обставинах рішення суду слід скасувати і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, п.2 ч.1 ст. 307, п. 1 ч.1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 серпня 2013 року скасувати та постановити нове рішення.

В позові ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Професійна ліга», ОСОБА_8 про спростування відомостей, що принижують честь, гідність та ділову репутацію, та відшкодування моральної шкоди- відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_3