ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-21/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2013 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Куренкова Є.С.,

при секретарі Гаврилюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №103 по вул. Кошиця, 5А в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Київської міської ради, Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, треті особи: Садове товариство «Будівельник-1», приватний нотаріус Заєць І.О. про визнання права користування частиною земельної ділянки, визнання частково недійсним рішення, скасування державної реєстрації державного акту, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ :

13 березня 2008 ОСОБА_3 звернулась з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном.

14.07.2008 року ОСОБА_2 звернулась з позовною заявою до ОСОБА_9, Київської міської ради, Садівничого товариства «Будівельник-1», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. про відновлення права користування частиною земельної ділянки, часткового скасування державного акту на право власності на землю та часткового визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.

09.10.2008 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_9, Київської міської ради, треті особи: Садівнича товариство «Будівельник-1», приватний нотаріус Заєць І.О. про відновлення права користування частиною земельної ділянки, часткового скасування державного акту на право власності на землю та часткового визнання договору-купівлі-продажу недійсним та справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у здійсненні права користування майном - обєднано в одне провадження ( а. с. 48 т.2).

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні просив залишити позовну заяву про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном без розгляду.

ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги про відновлення права користування частиною земельної ділянки, часткового скасування державного акту на право власності на землю та часткового визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним підтримала та просила задовольнити.

Представник ОСОБА_10 в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, оскільки до виготовлення державного акту на земельній ділянці було збудовано цегляний будинок, проте після виготовлення державного акту виявилось, що розмір земельної ділянки складає 0.0512 га у звязку з тим, що державний акт ОСОБА_2 одержала майже через два роки після подачі заяви та тривалим лікуванням у період якої ОСОБА_9 займався приватизацією земельної ділянки, яка перебувала у його користуванні, після приватизації у власності якого виявилось 0,0543 га. Після одержання державного акту позивачка виявила, що розмір її земельної ділянки, зазначений у державному акті не відповідає з розміром, визначеним у плані СТ «Будівельник-1», ОСОБА_2 не є належним відповідачем у звязку з тим, що належними відповідачами є спадкоємець ОСОБА_9, його син, який діяв на підставі довіреності під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_3 та який повинен відповідати за продаж товару з недоліками, оскільки відносини щодо землекористування між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 склались протягом 15 років.

Відповідач ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном не визнав та просив відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову, оскільки володіння та користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 розпочалось ще з 1957 року та пояснив що у звязку із смертю ОСОБА_11 у порядку спадкування земельної ділянки 20.07.2006 року було видано йому відповідний державний акт під час виготовленні якого представники Головного управління земельних ресурсів здійснювали виїзд на місцевість, перемірювали межі, які співпали з державним актом на земельну ділянку виданим 23.05.2000 року, зауважень під час переоформлення від сусідів не надійшло.

ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Представник Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині, що стосуються Головного управління, посилаючись на те, що рішенням Київської міської ради від 28.01.1999 року №114-13/215 «Про приватизацію земельних ділянок Садівничого товариства «Будівельник-1» Харківського району» ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку АДРЕСА_2, на підставі якого було виготовлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 18.09.2001 року, на підставі цього ж рішення від 28.01.1999 року №114-13/215 «Про приватизацію земельних ділянок садівничого товариства «Будівельник-1 Харківського району» громадянину ОСОБА_9 було передано у приватну власність земельну ділянку АДРЕСА_3. Рішення приймалось на підставі ст. 17 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, Постанови Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №1592 «Про приватизацію земельних ділянок», заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_9 та актів встановлення та погодження меж землекористування АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, які було підписано сусідами, тому інтереси не порушено Головним управлінням земельних ресурсів.

Представник Київської міської ради просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, оскільки в 1999 році земельну ділянку, що перебувала у її користуванні вона приватизувала, але одержала державний акт на право власності через 2 роки, а до суду з позовними вимогами звернулась через 9 років, після висунення претензій з боку нового власника і тим самим порушила вимоги ст. 71 ЦК УРСР про загальний строк позовної давності, отже уклавши договір купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_9 та ОСОБА_3 висловили згоду щодо правочину, скріпивши його своїми підписами, тому не вбачається порушень прав та інтересів Київською міською радою.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.03.2007 року ОСОБА_9 від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_4, з однієї сторони та ОСОБА_3, з другої сторони уклали договір відповідно до умов якого продавець передав у власність, а покупець прийняла у власність земельну ділянку площею 0.0543 га, кадастровий номер НОМЕР_4, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (с/т «Будівельник-1», цей договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. 14.03.2007 року та зареєстровано в реєстрі за №419( а. с. 85 т.2 ).

Згідно із пояснювальною запискою до технічної документації для складання державного акта ОСОБА_3,межі земельної діл.АДРЕСА_3 погоджено із суміжними землекористувачами : ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, проте відсутній підпис ОСОБА_2 та ОСОБА_12 при складенні акту встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки АДРЕСА_3 Садівничого товариства «Будівельник-1» ( а. с. 99).

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №10165 ( а. с. 100 т.2).

07.12.2009 року ОСОБА_5 звернулася із заявою про прийняття спадщини до Шостої Київської державної нотаріальної контори ( а. с.100).

Відповідно до довідки виданої ОСОБА_2 05.04.2008 року Садівницьким товариством «Будівельник-1», садова ділянка АДРЕСА_2 була відведена їй на підставі членства у Товаристві площею 0.0600 га для ведення садівництва у межах згідно з Планом земельної ділянки в м. Києві між АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, згідно з рішенням Виконкому Київської міської ради народних депутатів від 08 жовтня 1957 року №171530 ( а. с. 10,19 т.2).

Згідно з довідкою виданої ОСОБА_2 05.04.2008 року Садівницьким товариством «Будівельник-1», в тому що вона дійсно є членом Садівницького товариства «Будівельник-1» за адресою: АДРЕСА_2 у Дарницькому районі м. Києва ( а. с. 11 т.2).

Згідно із заявою ОСОБА_2 від 23.11.2007 року просила передати їй безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею,0.06 га для садівництва та інших потреб. яка розташована в Харківському районі, ур. Осокорки, Садовому Товаристві «Будівельник-1» по АДРЕСА_2 а. с. 126).

Проте згідно з державним актом на право приватної власності на землю виданого ОСОБА_2 у тому що на підставі рішення Київської міської ради від 28.01.1999 року їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0.0512 га у Харківському районі по АДРЕСА_2 (с/т «Будівельник-1») для ведення садівництва ( а. с. 18).

Згідно із ст. 17 Земельного кодексу України від 18.12.1999 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно із ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. г ч.1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно із ч. ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України.

Згідно з ч.3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ст. 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 216 ЦК України, наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину.

Разом із тим ч. 3 ст. 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності.

Зокрема, ст. 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно із ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч.5 ст. 258 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, суд вважає визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з позовною заявою, оскільки в період з 15.03.2000 року та з 27.06.2000 року ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні і не могла реалізувати своє право на оскарження процедури оформлення державних актів.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити та визнати за нею право користування частиною земельної ділянки, розташованої в Садівничому товаристві «Буревісник-1» в Дарницькому районі м. Києва по АДРЕСА_3, площею 0,0072 га;визнати частково недійсним рішення Київської міської ради від 28.01.1999 року №114-13/215 «Про приватизацію земельних ділянок Садівничого товариства «Буревісник-1» Харківського району» в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_9; скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку, яка розташована в Садівничому товаристві «Буревісник-1» в Дарницькому районі м. Києва по АДРЕСА_3, який виданий ОСОБА_9;визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки. яка розташована по АДРЕСА_3, між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. 14.03.2007 року за реєстровим №419; скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку, яка розташована в Садівничому товаристві «Буревісник-1» в Дарницькому районі м. Києва по АДРЕСА_3, виданого ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст.10,60,212,213, 241,215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 328, 373, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 71,78,79, 96,152 ЗК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право користування частиною земельної ділянки, розташованої в Садівничому товаристві «Буревісник-1» в Дарницькому районі м. Києва по АДРЕСА_3, площею 0,0072 га.

Визнати частково недійсним рішення київської міської ради від 28.01.1999 року №114-13/215 «Про приватизацію земельних ділянок Садівничого товариства «Буревісник-1» Харківського району» в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_9.

Скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку, яка розташована в Садівничому товаристві «Буревісник-1» в Дарницькому районі м. Києва по АДРЕСА_3, який виданий ОСОБА_9.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки. яка розташована по АДРЕСА_3, між ОСОБА_9 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. 14.03.2007 року за реєстровим №419.

Скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку, яка розташована в Садівничому товаристві «Буревісник-1» в Дарницькому районі м. Києва по АДРЕСА_3, виданого ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, з дня отримання копії цього рішення.

Суддя