Справа № 2-156/2011
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" квітня 2013 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бірси О.В.

при секретарі - Куса Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління юстиції в м. Києві про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Головне управління юстиції в м. Києві про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її подруга ОСОБА_3, з якою вона проживала та вела спільне господарство з січня 2004 року по день її смерті. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, що складу якої входить квартира АДРЕСА_1. Після смерті подруги вона звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини, оскільки про існування родичів у померлої нічого не знала і покійна ніколи про них не згадувала, де з'ясувалось, що ОСОБА_3 24 лютого 2009 року склала заповіт на користь відповідача ОСОБА_2, відповідно до якого заповіла належну їй квартиру саме відповідачу. Проте, зазначений заповіт, на її думку має бути визнаний недійсним з огляду та те, що померлій ОСОБА_3 на час смерті виповнилось 83 роки, вона страждала рядом тяжких захворювань, в тому числі й такими, що могли вплинути на розуміння останньою значення своїх дій та можливість керувати ними, а також з дитинства була сліпою на одне око, а іншим майже нічого не бачила, тому при посвідченні заповіту вона не могла прочитати текс та свідомо підписати його. Саме таким тяжким станом і скористалась, на її думку, відповідач щоб отримати квартиру. Тому просила визнати заповіт складений ОСОБА_3 24 лютого 2009 року на користь відповідача ОСОБА_2 недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Зазначили, що на час складання заповіту ОСОБА_3 чітко усвідомлювала що підписує саме заповіт і на чию користь, самостійно підписала його, що також підтверджується проведеними судом за клопотанням позивача експертизами, які встановили, що в період підписання заповіту ОСОБА_3 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, ОСОБА_3, користувалась окулярами і ніщо не перешкоджало їй ознайомитись з текстом заповіту.В задоволенні позову просили відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомили, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4,, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні охарактеризували психічний та фізичний стан померлої ОСОБА_3, їх покази були предметом дослідження експертів.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 червня 1993 року на праві приватної власності належала ОСОБА_3 ( а.с.7 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 6 т.1).

Після смерті ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що померла ОСОБА_3 24 лютого 2009 року склала заповіт, відповідно до якого заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_2, ( а.с.9 т.1).

Звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним позивач посилалася на те, що померла ОСОБА_3 на час складання заповіту страждала рядом захворювань, через якій не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, а також мала такі вади зору, що виключали можливість ОСОБА_3 прочитати підписаний нею заповіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За нормою ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний недійсним.

Згідно акту № 74 посмертної судово-психіатричної експертизи від 25 січня 2013 року: "У період часу, до якого відносить складання заповіту (24.02.2009 р.) ОСОБА_3 виявляла ознаки "Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу (ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба, атеросклероз) з нерізко вираженими змінами психіки" (згідно з МКХ-10, шифр F07.8). За своїм психічним станом у період часу, до якого відносить складання заповіту (24.02.2009р.) ОСОБА_3 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними"" (а.с231-234 т.1).

Відповідно до висновку № 98 судово-медичної експертизи від 05 квітня 2011 року: "Дані наданої медичної документації на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозволяють стверджувати про те, що станом на лютий 2009 року (за умов не проведення їй оперативного лікування лівого ока після жовтня 2004 року) гострота зору у останньої не перевищувала 0,2, яка не корегувала, тобто ОСОБА_3 не могла читати навіть друкований текст з висотою букв не менш 4 мм і шириною букв біля 1 мм. Вищевказане повністю виключає можливість читання ОСОБА_3 в лютому 2009 року текст, який міститься в заповіті від 24.02.2009 року. Об'єктивні офтальмологічні дані щодо правого ока свідчать про те, що ОСОБА_3 не була сліпою на праве око".

Таким чином, враховуючи зазначені вище висновки судово-медичної експертизи, також те, що в тексті заповіту ОСОБА_3 власноручно написала про те, що текст заповіту прочитано нею уголос, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо повної сліпоти ОСОБА_3 та неможливості останньою прочитати підписаний заповіт, є необґрунтованими й не можуть бути прийняті як підстав для визнання заповіту недійсним.

Будь-яких інших доводів в обґрунтування заявлених позовних вимог ні позивачем ні її представником в судовому засіданні не наводилось.

За таких обставин, аналізуючи доводи і заперечення сторін, обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими письмовими доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованим й задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підстави для відшкодування позивачу понесених нею судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 225, 1257 ЦК України, ст. ст. 10,11, 58, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 217, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління юстиції в м. Києві про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я :