Справа № 465/5170/13 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/7776/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Іванової О.О.,

та участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

встановила:

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2013 року позов задоволено.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, 01.02.191 р.н., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано такими, що втратили право на користування приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Усунуто перешкоди ОСОБА_5 у здійснення права власності, шляхом зняття ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Дане рішення оскаржив відповідач.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що згідно договору купівлі продажу квартири, остання передається продавцем згідно п.7 в день нотаріального посвідчення цього Договору. Право власності на квартиру, що є предметом Договору виникає у покупця з моменту державної реєстрації Договору. З огляду на зміст ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно, набувається з моменту державної реєстрації. Суд безпідставно взяв до уваги пояснення позивача, що саме на підставі Договору він є власником спірної квартири. Апелянт вказує, що мав намір довести протилежне.

Згідно ст. 664 ЦК України, законодавець поклав на продавця обов'язок передати товар покупцеві у розпорядження, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Місцезнаходження товару є по вул. Остроградських 5/35, що у м. Львові.

Відповідно до ч. 2 ст. 665 ЦК України, якщо продавець відмовився передати річ визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно ст.620 ЦК України. Він апелянт мав намір передати квартиру в строк, обумовлений договором. Позивач її не отримав, належних доказів, спрямованих на вчасне отримання квартири до суду також не надав.

Також в апеляційній скарзі зазначає, що згідно ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких, боржник не міг виконати свого обов'язку. Згідно ст.631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановлено, що позивач звернувся з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 35 по вул. Остроградських, 5 у м. Львові посилаючись на те, що він є власником даної квартири на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 21 березня 2012 року. Відповідно до договору відповідачі повинні були знятись з реєстраційного обліку та звільнити квартиру від особистих речей в строк до шести місяців з дня підписання договору, тобто до 21 вересня 2012 року, проте добровільно знятися з реєстраційного обліку не вважають за потрібне. Відповідачі не проживають у квартирі, не користуються нею. Тому просив задовольнити позов.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна квартира знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Остроградських, 5/35, складається з трьох житлових кімнат та кухні, житловою площею 64,3 кв.м. Загальна площа квартири складає 106,7 кв.м. та належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_7

У квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що вбачається з довідки ТзОВ Виробничо-комерційної фірми "Кремінь" № 4" від 15 травня 2013 року.

Згідно п.14 договору купівлі-продажу квартири продавець зобов'язується знятись з реєстраційного обліку та звільнити квартиру від особистих речей в строк до шести місяців з дня підписання договору, тобто до 21 вересня 2012 року.

Встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право на користування житлом у спірній квартирі, оскільки вони не проживають у вище згаданій квартирі, відповідно до договору купівлі-продажу повинні були до 21 вересня 2012 року звільнити дану квартиру та знятися з реєстрації у ній.

Посилання апелянта на те, що позивач вважається стороною, яка прострочила зобов»язання, оскільки ніяких дій спрямованих на отримання спірної квартири не вчиняв, не заслуговують на увагу, оскільки встановлено, що позивач 26.12.2012 року зареєстрував власність на квартиру, що стверджено витягом з ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (а.с.11).

Відповідачі не оспорюють в судовому порядку п.14 договору купівлі-продажу квартири, згідно якого продавець зобов'язується знятись з реєстраційного обліку та звільнити квартиру, а тому безпідставними є посилання апелянта на те, що в нього не виникло зобовязань звільнити квартиру.

Згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов"яковим для всіх суб"єктів владних повноважень та для судів України. Суди зобов"язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Судом встановлено, що відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України відповідачі втратили право на користування приміщенням квартири АДРЕСА_1, а тому обґрунтовано задоволено позовні вимоги та усунуто перешкоди ОСОБА_5 у здійснення права власності, шляхом зняття відповідачів з реєстрації місця проживання.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ч.1 п. 1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2013 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_8