АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8281/13 Справа № 0418/7735/12 Головуючий у 1 й інстанції - Казак С.Ю. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3, на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2, діючого в інтересах недієздатного ОСОБА_3, до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лоян Тетяна Станіславівна, комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про витребування майна із чужого, незаконного володіння та повернення його у власність, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_2, діючи в інтересах недієздатного ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про витребування майна із чужого, незаконного володіння та повернення його у власність, мотивуючи тим, що він є опікуном ОСОБА_3, який рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 14 червня 2010 року визнаний недієздатним. Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2011 року, було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 09 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. В рамках розгляду цивільної справи про визнання договору купівлі-продажу недійсним було винесено ухвалу про забезпечення позову, за якою 03 грудня 2009 року Кіровським ВДВС ДМУЮ була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, а 14 грудня 2009 року запис про арешт квартири АДРЕСА_1 було внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Зазначав, що ОСОБА_5 була відповідачем у справі про визнання договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2009 року недійсним. Однак, незважаючи на те, що спірна квартира перебувала у спорі, що була винесена ухвала про забезпечення позову і відкрите виконавче провадження по виконанню ухвали про забезпечення позову, ОСОБА_5 дану квартиру за договором купівлі-продажу від 11 грудня 2009 року продала ОСОБА_4

Посилаючись на те, що на момент відчуження спірної квартири за договором купівлі-продажу від 09 жовтня 2009 року ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу він був визнаний судом недієздатним, вважає, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння ОСОБА_3 не з його волі, а тому просить витребувати квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_4 та повернути у власність ОСОБА_3

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2013 року і ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позов, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки ОСОБА_4, яка у встановленому порядку оповіщена про час і місце судового розгляду, причина її неявки є неповажною.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає у повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що на момент посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборони на відчуження спірної квартири не було, що рішення про визнання ОСОБА_3 недієздатним було ухвалене набагато пізніше після укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Проте з такими висновками суду не можна погодитись.

Цивільним кодексом України у главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми статей 387,388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

При цьому за змістом п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа цим ним.

Як роз'яснив пленум Верховного Суду України в п.10 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N9, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Із позовної заяви вбачається та встановлено судом, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 14 червня 2010 року, яке набрало чинності 30 червня 2010 року, визнано ОСОБА_3 недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено ОСОБА_2 опікуном над ним. Даним рішенням встановлено, що відповідно до акту амбулаторної додаткової судово-психіатричної експертизи №492 від 13 травня 2010 року ОСОБА_3 за своїм психічним станом в період з 08 жовтня 2009 року (момент укладення шлюбу з ОСОБА_8 та укладення договору купівлі-продажу квартири від 09 жовтня 2009 року) виявляв ознаки стійкого хронічного психічного розладу: Органічного ураження головного мозку з вираженим інтелектуально-мнісничним зниженням і стійким параноїдним синдромом (МКБ-10: F 02.81). За своїм психічним станом в дані періоди часу ОСОБА_3 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 грудня 2009 року, укладеного між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) і посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лоян Т.С., продавець продала, а покупець придбала квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2010 року, яке набрало чинності на підставі ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2011 року, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 09 жовтня 2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О., визнано недійсним.

Вказані обставини свідчать про те, що власником квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_3, дана квартира вибула з його володіння не з його волі. Договір купівлі-продажу спірної квартири від 09 жовтня 2009 року, який був підставою для укладення договору купівлі-продажу квартири від 11 грудня 2009 року, рішенням суду визнано недійсним, оскільки на час укладення договору ОСОБА_3 за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Власником квартири подано віндікаційний позов до особи, яка не є стороною недійсного правочину, з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.388 ЦК.

Право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді.

Таким чином, районний суд не врахував, що при розгляді справи про витребування майна з чужого незаконного володіння необхідно встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушення та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому перепродала це майно відповідачу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.309 ЦПК України установивши, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням або неправильним застосуванням норм матеріального або процесуального права, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення.

Посилання ОСОБА_4 на те, що на час укладання договору купівлі-продажу квартири між нею та ОСОБА_5, остання була законним власником цієї квартири, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, визнано недійсним, а тому у ОСОБА_3 виникло право заявляти віндикаційний позов про витребування майна в останнього набувача.

Доводи ОСОБА_5 про те, що майно вибуло з володіння ОСОБА_3 з його волі та безпосередньо за його участю є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2013 року скасувати.

Позов ОСОБА_2, діючого в інтересах недієздатного ОСОБА_3, до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лоян Тетяна Станіславівна, комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про витребування майна із чужого, незаконного володіння та повернення його у власність задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та повернути її у власність ОСОБА_3.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: