АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9776/13 Справа № 406/3326/2012 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2013 року м. Дніпропетровськ

17 жовтня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Макарова М.О., Міхеєвої В.Ю.,

при секретарі Безверхому О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", треті особи - служба у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, про визнання недійсним договору іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що між ЗАТ «КБ «ПриватБанк» та позивачем був укладений кредитний договір №DZV0GK05300028 від 23.06.2006 року, згідно з п.1.1. якого банк зобовязався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк до 22.06.2021р. включно, у розмірі 75639,45 грн. 23.06.2006 року він, позивач, купив жилий будинок №21 по вул. Терешкової у смт Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. 23.06.2006 року між ЗАО КБ «Приватбанк» та ним, ОСОБА_2, укладено договір іпотеки №DZV0GK05300028, відповідно до якого, в порядку забезпечення виконання зобовязання позивача за кредитним договором №DZV0GK05300028, в іпотеку передано жилий будинок №21 по вул. Терешкової у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області. В будинку, крім ОСОБА_2, зареєстрована неповнолітня дитина син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (мати ОСОБА_2С.) за рішенням Верхньодніпровського районного суду від 07.03.2008р. місце проживання ОСОБА_4 визначено разом з ним, позивачем. Під час укладання договору іпотеки порушено право малолітньої дитини, не отримано відповідної згоди органу опіки та піклування. У зв»язку з викладеним позивач просив суд визнати недійсним договір іпотеки № DZV0GK05300028 від 23.06.2006 року, застосувати наслідки недійсності правочину скасувати реєстраційний запис в Державному реєстрі іпотек за №1706 від 23.06.2006р. та скасувати реєстраційний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за №100/2006 від 23.06.2006р., а також судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивач є батьком неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією відповідного свідоцтва на а.с.14.

23.06.2006 року між ЗАО КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DZV0GK05300028, відповідно до якого банк надав позивачу кредит у розмірі 75639,45 грн. для придбання житлового будинку (а.с. 7 - 9).

Того ж дня, 23.06.2006 року, позивач отримав кредитні кошти у передбаченому договором розмірі (а.с.41) та придбав жилий будинок №21 по вул. Терешкової у смт Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним у письмовій нотаріальній формі між продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_2 (а.с.13).

23.06.2006 року між ЗАО КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №DZV0GK05300028, відповідно до якого, в порядку забезпечення виконання зобовязання позивача за кредитним договором №DZV0GK05300028, останній передав в іпотеку жилий будинок №21 по вул. Терешкової у смт Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 10).

Відповідно до п. 20.14 договору іпотеки №DZV0GK05300028 від 23.06.2006 року, іпотекодавець зобовязується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя.

Як убачається із змісту домової книги будинку №21 по вул. Терешкової у смт Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, станом на 26.06.2006 року в ньому не був зареєстрований, а ні позивач, а ні його родина, зокрема неповнолітній ОСОБА_4 (а.с. 37 - 36).

Згідно довідки Новомиколаївської селищної ради, виданої у травні 2006 року за №1536, позивач, його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на час оформлення довідки мешкали у будинку №16 по вул. Ніколаєва у смт Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 38).

Відповідно до змісту паспорту позивача він зареєструвався в спірному будинку 25.01.2007 року (а.с.15).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним, у пункті 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз»яснено, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, обґрунтовано встановивши, що на момент укладення оспорюваного договору дитина не мала права власності, користування чи іншого майнового права стосовно предмета іпотеки - будинку №21 по вул. Терешкової у смт Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність необхідності отримання згоди органу опіки і піклування на укладення оспорюваного договору іпотеки та ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія звертає увагу, що позовна вимога про скасування відповідних записів в Державному реєстрі іпотек, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, у відповідності до змісту ст. 16 ЦК України, не є належним способом захисту цивільних прав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального закону, у відповідності з вимогами матеріального права, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді