Справа № 439/197/13-ц/2
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2013 р. м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді Петейчука Б.М.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

- зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулась із цивільним позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просить суд постановити рішення, яким розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, у вигляді автомобіля НОМЕР_1, наступним чином - позивачу ОСОБА_2 надати компенсацію у розмірі 28 000 грн, що становить половину вартості автомобіля, а відповідачеві ОСОБА_3 передати у власність автомобіль. Також ОСОБА_2 просить суд залишити відповідачеві ОСОБА_3 мотокосу вартістю 1110грн, навігатор "DIGITAL DGP-5050" вартістю 920грн, бензопилу STIHL вартістю 850 грн, комп'ютер ASER- 4200 грн, медогонку вартістю 1200грн, а всього майна на суму 8270грн, стягнувши при цьому з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 компенсацію за перераховане майно у розмірі 1/2 його вартості, а саме 4135грн.

ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, у якій просить суд постановити рішення, яким присудити ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: Бродівський район, с. Пониковиця, вул. Задвір, 64, на суму 89 343 грн, обладнання для магазину на суму 20 000 грн і товар в магазин на суму 20 000 грн, автомобіль НОМЕР_2, вартістю 16000грн, запасні частини до автомобіля на суму 3900 грн, телевізор вартістю 2698 грн, всього на загальну суму 151 941грн, а ОСОБА_3 присудити зі спільно нажитого майна подружжя взамін 1/2 частки даного майна грошову компенсацію в сумі 75 970 грн 50 коп.

Позивач ОСОБА_2В,. в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 24.04.2004р. по жовтень 2012 року вона та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано.

За час шлюбу сторонами за 56 000 гривень придбано автомобіль НОМЕР_3, який був зареєстрований за ОСОБА_3. Крім того, позивач зазначає, що ними за час шлюбу було придбано мотокосу вартістю 110грн, навігатор "DIGITAL DGP-5050" вартістю 920грн, бензопилу STIHL вартістю 850 грн, комп'ютер ASER- 4200 грн, медогонку вартістю 1200грн, а всього майна на суму 8 270 грн.

ОСОБА_2 зазначає, що таке майно, оскільки воно набуте подружжям за час шлюбу, належить їм обом на праві спільної сумісної власності.

Зустрічний позов ОСОБА_3 не визнала та просить суд у його задоволенні відмовити з таких підстав.

ОСОБА_2 зазначає, що автомобіль НОМЕР_2, який, як зазначає відповідач, був придбаний подружжям за час шлюбу, в дійсності був придбаний за гроші її матері ОСОБА_4, яка позичила їм 2000 євро на купівлю даного автомобіля, а тому не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя. Такий автомобіль був придбаний за 2400 доларів США.

Автомобіль Опель-Віваро, який як зазначає відповідач ОСОБА_3 є його особистою власністю, оскільки він був придбаний за кошти, що були ним позичені у борг, в дійсності є спільною подружньою власністю сторін. Позивачка зазначила, що такий автомобіль був ними придбаний за 8000 доларів США, з яких 6000 доларів їм дав її батько ОСОБА_5, а ще 2000 доларів ОСОБА_3 позичив у людей. Своїх коштів для купівлі автомобіля в цей час сторони не мали. Даний автомобіль купувався з метою його наступної перепродажі для отримання їхньою сім?єю прибутку.

Окрім того, як зазначає позивач ОСОБА_2 обладнання для магазину, а саме: холодильник вітрина №663, холодильник вітрина №640, а також холодильник вітрина і морозильна камера, яке згідно зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 є також спільним майном подружжя, ніколи не придбавалося ними у власність. ОСОБА_2 зазначила, що нею два холодильники були взяті в оренду, а тому вони не можуть вважатися майном подружжя, що було придбано за час шлюбу. Дві холодильні вітрини №663 та №640, взагалі нею не придбавалися і їй невідомо що це за обладнання і де воно знаходиться.

ОСОБА_2 зазначила, що запасні частини до автомобіля не можуть бути предметом поділу, оскільки вони є частиною однієї речі, а саме автомобіля ВАЗ -2108, який є неподільною річчю.

ОСОБА_2 зазначила, що телевізор САМСУНГ, який зазначений у зустрічному позові ОСОБА_3 дійсно ними був придбаний за 2698 грн., однак на сьогоднішній день його вартість є значно нижчою за початкову.

Також ОСОБА_2 зазначила, що кошти, які були нею сплачені за кредитними зобов?язаннями не можуть бути предметом поділу, так як такі кошти не є майном подружжя. Також ОСОБА_2 зазначила, що не може бути предметом поділу товар, що придбавався сторонами для торгівлі у магазині, оскільки такий був проданий, а гроші були використані на потреби сім?ї.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що за період перебування у шлюбі із ОСОБА_2 ними було придбано в кредит житловий будинок за адресою: Бродівський район с. Пониковиця, вул. Задвір, 64. Сума кредиту становила 15 000 доларів США. За час подружнього життя сторонами було сплачено 89 343 грн. на погашення кредитного зобов?язання. Окрім того, було придбано і інше майно, а саме: обладнання для магазину (два прилавки-вітрини, холодильник-вітрину б/у, і морозильну камеру б/у) на суму 20 000 грн, товар в магазин на суму 20 000 грн, автомобіль НОМЕР_2, вартістю 16000грн, запасні частини до автомобіля на суму 3900 грн, телевізор вартістю 2698 грн.

Оскільки майно є неподільним і відповідач ОСОБА_3 на нього не претендує, тому вважає, що має право на грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вартості усього майна.

ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав та пояснив, що автомобіль Опель-Віваро не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний ним за кошти, які він позичив у людей. Так 6000 доларів США він взяв у борг в батька позивачки ОСОБА_5, які він зобов?язався йому повернути. Ще 1000 доларів США він взяв у борг в ОСОБА_6, які йому були повернені, та 1000 доларів у ОСОБА_7, які ще йому не повернув.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2, щодо поділу майна, а саме: мотокоси вартістю 110грн, навігатора "DIGITAL DGP-5050" вартістю 920грн, бензопили STIHL вартістю 850 грн, комп'ютера ASER- 4200 грн, медогонки вартістю 1200грн, просить суд відмовити за безпідставністю, так як позивачкою не доведено перед судом існування такого майна.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, зясувавши обставини справи, всебічно дослідивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що як позовні вимоги ОСОБА_2 так і позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення, виходячи із таких міркувань.

Як встановлено судом сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.2004р. по 03.12.2012р. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 20.11.2012р., яке набрало законної сили 03.12.2012р., шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Як встановлено судом, автомобіль НОМЕР_4 придбаний ОСОБА_3 у серпні 2008 року. 14.08.2012 року за ним зареєстровано право власності на вказаний автомобіль, що стверджується довідкою ВРЕР ДАІ з обслуговування Бродівського району від 14.12.2012р. (а.с. 4). Незважаючи на те, що зазначений автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_3, на цей автомобіль поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, оскільки таки був придбаний ОСОБА_3 за спільні кошти подружжя і в інтересах сім?ї.

Твердження ОСОБА_3, що автомобіль Опель-Віваро не є спільною сумісною власністю подружжя, суд знаходить необґрунтованим, виходячи із таких міркувань.

Як ствердив суду свідок ОСОБА_8 6000 доларів, які як стверджує ОСОБА_3 були ним взяті у позику, були надані ОСОБА_8 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 для купівлі мікроавтобуса для наступної його перепродажі з метою заробітку. Такі кошти, як ствердив ОСОБА_8 надавались його дітям (ОСОБА_3 та ОСОБА_2В.) з умовою їх повернення, однак жодного договору позики між ними не укладалося, термін повернення грошей не обумовлювався. Такі гроші ОСОБА_8 передавались особисто у руки ОСОБА_3 Вимагати від дітей повернення грошей він не буде, оскільки вони повинні самі знати, що повинні віддати борг.

В судовому засіданні ОСОБА_2 не заперечила факту одержання коштів у розмірі 6000 доларів США від її батька на купівлю зазначеного автомобіля.

За таких обставин, у суду не має жодних правових підстав вважати, що 6000 доларів США, які були отримані особисто ОСОБА_3, були отримані ним як позика у ОСОБА_8 з умовою її повернення.

В той же час, судом встановлено, що такі гроші були використані ним на купівлю зазначеного автомобіля.

Також судом встановлено, що 2000 доларів США, які були взяті у борг у ОСОБА_6 та ОСОБА_7, були ним використані на купівлю автомобіля Опель-Віваро, що не заперечує ОСОБА_2, яка в судовому засіданні зазначила, що знала про те, що її чоловік позичає у людей гроші на купівлю автомобіля. Таким чином, зазначені 2000 доларів США, які були отримані ОСОБА_3 згідно договору позики та використані в інтересах сім?ї, створюють права та обов?язки і у другого з подружжя.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги положення ст. 190 ЦК України, ст.ст. 61, 64, 65 СК України, суд приходить до переконання, що придбаний у 2012 році автомобіль НОМЕР_5 є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Як встановлено судом автомобіль НОМЕР_2, придбаний ОСОБА_2 у 2005 році та право власності зареєстроване за нею 24.05.2005р., що стверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 82).

Як ствердила у своїх показах ОСОБА_2В, такий автомобіль не є спільною сумісною власністю сторін, так як був придбаний за 2400 доларів США, які були отримані в борг від її матері ОСОБА_4

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, у 2006 році вона працюючи в Італії передала дочці (ОСОБА_2В.) гроші у розмірі 3000 Євро на купівлю автомобіля та 3000 Євро для того, щоб вона та ОСОБА_3 могли розпочати якусь справу. Скільки дочка із чоловіком витратили на купівлю автомобіля вона не знає, однак знає, що був придбаний автомобіль марки ВАЗ-2108. Свідок зазначила, що такі гроші надавалися у позику сторонам, однак жодного договору позики між ними не укладалося, термін повернення грошей не обумовлювався.

ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив факт одержання ОСОБА_2 грошей від ОСОБА_4, однак зазначив, що жодних домовленостей з приводу повернення таких грошей ОСОБА_4 не було.

За таких обставин, у суду не має жодних правових підстав вважати, що 2400 доларів США, які були отримані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від ОСОБА_4, були отримані ними як позика з умовою її повернення.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги положення ст.ст. 61, 64, 65 СК України, суд приходить до переконання, що придбаний у 2005 році автомобіль НОМЕР_2 є спільної сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Сторони в судовому засіданні погодились, що вартість такого автомобіля на вторинному ринку становить 1600 доларів США (12 784 грн.).

Суд не знаходить підстав для висновку, що мотокоса вартістю 1110грн, навігатор "DIGITAL DGP-5050" вартістю 920грн, бензопила STIHL вартістю 850 грн, комп'ютер ASER- 4200 грн, медогонка вартістю 1200грн, є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, так як жодних доказів того, що таке майно придбавалося подружжям за час шлюбу судові не надано та суду не заявлялось клопотання про витребування таких доказів.

Також суд не знаходить підстав для висновку, що товар в магазин на суму 20 000 грн та запасні частини до автомобіля ВАЗ-2108 на суму 3900 грн, є об?єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Суд приходить до переконання, що запасні частини до автомобіля, який належить подружжю, і які були використані для ремонту такого автомобіля, не можуть бути предметом поділу, оскільки вони за своєю суттю є частиною неподільної речі - автомобіля ВАЗ-2108. Саме автомобіль ВАЗ-2108 є об?єктом спільної сумісної власності подружжя і є річчю, яка входить в склад майна, що підлягає поділу.

Як пояснила суду ОСОБА_2 товар у магазин, який на думку ОСОБА_3 є об?єктом спільної сумісної власності, був придбаний сторонами з метою його наступної перепродажі у їхньому магазині. Такий товар був проданий, а гроші від його продажі використані на потреби сім?ї.

Зважаючи на зазначене, суд вважає, що товар в магазин на суму 20 000 грн, який зазначений у накладних (а.с. 30-37), також не може бути предметом поділу, оскільки згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Тобто, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб, а не майно, яке належало їм у минулому.

ОСОБА_3 не доведено перед судом, що майно, а саме: товар на суму 20 000 гривень, на момент розгляду справи існує і може бути предметом поділу у даній цивільній справі.

Судом встановлено, що 31.01.2008р. на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2008р. за ОСОБА_2В, зареєстровано право приватної власності на житловий будинок №64 по вул. Задвір, с. Пониковиця, Бродівського району, Львівської області.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ВАТ "ОСОБА_9 ОСОБА_10" 08.02.2008р. укладено кредитний договір №014/0642/74/55255, згідно якого ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 15 225 доларів США на придбання нерухомості - житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0835га, що знаходяться за адресою Бродівський район, с. Пониковиця, вул. Задвір, 64. Такий договір укладено строком на 240 місяців до 08.02.2028р.

Як встановлено судом, на момент розгляду даної цивільної справи в суді даний кредитний договір не припинив своєї дії.

Таким чином, судом встановлено, що зазначений житловий будинок хоч і придбаний ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу і саме за нею зареєстроване право приватної власності не це нерухоме майно, такий житловий будинок, у відповідності до вимог ст.ст. 60, 61 СК України, є об?єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки придбавався одним із подружжя в інтересах сім?ї. Вартість такого житлового будинку становить 81 929 грн. (а.с. 184).

Суд бере до уваги, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Судом встановлено, що телевізор марки Samsung CS-29 Z58 HPS29, придбаний ОСОБА_3 11.10.2008р. за 2698 грн. 15 коп. (а.с. 42).

Враховуючи, що такий телевізор придбавався ОСОБА_3 за час перебування його в шлюбі із ОСОБА_2 в інтересах їхньої сім?ї, суд приходить до переконання, що така річ є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2

ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначали, що вартість такого телевізора на момент розгляду справи в суді є набагато нижчою ніж його початкова вартість, однак жодних доказів, які б це підтверджували суду не надала та не заявляла клопотання про забезпечення таких доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у березні 2012 року придбали за 6000 гривень у ОСОБА_10 холодильник-вітрину б/у, польського виробництва, а також морозильну камеру б/у, польського виробництва. Такі вітрини були встановлені у магазині по вул. Золотій у м. Броди, та використовувалися ОСОБА_2 у її підприємницькій діяльності, а після його закриття у травні 2013 року знаходяться у володінні ОСОБА_2 Вказана обставина сторонами визнається, а тому не підлягає доказуванню. Сторонами не представлено суду жодних документів, які б свідчили про найменування вказаного обладнання, чи вказівку на їхні серійні номери.

Таким чином, судом встановлено, що таке обладнання, у відповідності до вимог ст.ст. 60, 61 СК України, є об?єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки придбавався спільно подружжям в інтересах сім?ї.

Позовну вимогу щодо поділу обладнання магазину, а саме: двох прилавків-вітрин №640 та №663 вартістю 11 050 грн., суд вважає безпідставною, оскільки перед судом не доведено існування такого майна на момент поділу спільного подружнього майна сторін. ОСОБА_2 суду ствердила, що таке обладнання ніколи у магазин не придбавалося.

Надані ОСОБА_3 паспорт на холодильник-вітрину б/у №640 та паспорт на холодильник-вітрину б/у №640, а також товарний чек від 14.03.2011р., як докази того, що такі холодильники були дійсно придбані ним за 11 050 грн., знаходились у приміщенні магазину по вул. Золотій м. Броди, а після його закриття перебувають у володінні ОСОБА_2, суд оцінює критично.

ОСОБА_3 не доведено перед судом, що два прилавки-вітрини №640 та №663 вартістю 11 050 грн, на момент розгляду справи існують і можуть бути предметом поділу у даній цивільній справі.

Зазначені вище паспорти жодним чином не доводять перед судом існування такого майна на момент розгляду даної цивільної справи в суді.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст.ст. 69, 72, СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 72 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як встановлено судом, ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 при зверненні до суду із позовними вимогами не обрано способу захисту свого права у відповідності до вищезазначених норм закону.

Ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 у своїх позовних вимогах не просили суд поділити спільне майно подружжя в натурі, а кожен із них заявив позовні вимоги, у яких просив присудити йому (їй) грошову компенсацію замість його (її) частки у праві спільної сумісної власності на майно і жоден із сторін не погодився на сплату такої грошової компенсації іншому.

Також, жодна із сторін не заявляла позовну вимогу про припинення права іншої сторони на частку у спільному майні, в порядку та у спосіб визначений ст. 365 ЦК України та ст. 71 СК України.

А тому, у відповідності до наведеного, у суду не має правових підстав для задоволення позовних вимог ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3, у той правовий спосіб, про який просять позивачі, оскільки ними вибрано спосіб захисту свого права, який не передбачений чинним законодавством України.

В той же час, незважаючи на те, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного подружнього майна, та не обрали належний спосіб захисту свого права в суді, суд вважає за необхідне визначити ідеальні частки кожного із подружжя у спільному майні без його реального поділу та залишити таке майно у їхній спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Керуючись ст.ст. 58, 59, 60, 209, 213ЦПК України, ст.ст. 16, 190, 365 ЦК України, ст.ст. 60-63, 65, 69-71 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати майно, а саме: автомобіль НОМЕР_1 спільною частковою власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без його реального поділу із визначенням ідеальних часток по 1/2 за кожним.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати майно, а саме: житловий будинок за адресою: Бродівський район, с. Пониковиця, вул. Задвір, 64; автомобіль НОМЕР_2; телевізор марки Samsung CS-29 Z58 HPS29, холодильник-вітрину б/у польського виробництва та морозильну камеру б/у польського виробництва - спільною частковою власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без його реального поділу із визначенням ідеальних часток по 1/2 за кожним.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_11