Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2013 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів - Рожин Ю.М., Оніпко О.В., Хилевич С.В.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

за участю

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку із переїздом на інше місце проживання.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, на підставі доказів, наданих сторонами, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2013 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим. Доводить, що суд безпідставно визнав факт перешкоджання позивачем для відповідача на проживання за місцем реєстрації. Звільнення місця постійного проживання відповідачкою повязане з припиненням шлюбу відповідно до рішення суду та добровільним виїздом на інше постійне місце проживання. Ордер на проживання у кімнаті гуртожитку видався позивачу за місцем роботи, відповідачка не працює на підприємстві, що його видавав. Безпідставні є посилання суду, як перешкода у проживанні відповідачки за постійним місцем, складання на позивача органами внутрішніх справ міста Рівне протоколу у вчиненні насильницьких дій щодо відповідачки. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Суд встановив, позивачу відповідно до ордеру №849 від 14 жовтня 2011 року, надано право на вселення із сімєю, до складу якого входить дружина, відповідачки по справі, у кімнату АДРЕСА_1, площею 12,6 кв.м., що належить ПАТ „Рівнеазот. Ордер виданий на підставі спільного рішення адміністрації та профкому ПАТ „Рівнеазот, протокол №21 від 5 жовтня 2011 року на підтвердження спільного рішення адміністрації підприємства та профкому, протокол №8 від 26 жовтня 1994 року.

Рішенням Рівненського міського суду від 7 лютого 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню за наступних обставин.

Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Позивач у позові посилається на вимоги ст.107 ЖК України за якою у разі вибуття наймача на інше постійне місце проживання, особа втрачає право на користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

В порушення вимог регламентованих ст.11 ЦПК України, главою 5 ЦПК України, без згоди позивача, суд вийшов за межі позовних вимог, послався на положення ст.ст.71,72 ЖК України, відмовив у позові з підстав недоведеності позовних вимог, що суперечить вимогам ст.ст.213,214 ЦПК України.

Суд посилається про відсутність відповідачки за місцем постійного проживання понад шість місяців з причин вчинення щодо неї дій позивачем повязаних із перешкоджання проживання за постійним місцем реєстрації.

Виходячи з положень ст.107 ЖК України, розяснень, що місяться в ч.2 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України позивач на ствердження своїх вимог про вибуття особи з постійного місця проживання повинен довести, а суд брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, що може стверджуватися повідомленням про це в листах, розписці, переадросовці кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору та невизначений строк тощо.

Судом першої інстанції ці обставини не перевірялися та не досліджувалися.

Посилання позивача на те, що відповідачка переїхала до іншого помешкання без зазначення місця розташування та адреси, а також, що вона не користується кімнатою у гуртожитку за місцем реєстрації не можуть слугувати підставами у визнанні вибуття відповідачки на інше постійне місце проживання.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності дій позивача у перешкоджанні відповідачці у проживанні за місцем реєстрації не заслуговують на увагу.

Зазначене свідчить, що позивачу належить відмовити за недоведеністю вимог викладених у позовній заяві.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково спростовують висновок суду першої інстанції, рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

На підставі викладеного, відповідно до ст.107 ЖК України, керуючись ст.ст. 303,307,309,314,316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2013 року скасувати.

ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку із переїздом на інше місце проживання відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Судді: