АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2013 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Басуєвої Т.А., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Крикун А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля"та просив стягнути на його користь моральну шкоду, спричинену наявністю професійного захворювання в розмірі 40 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля"на користь позивача 6 500 грн. моральної шкоди, вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля"просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач під час роботи на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, висновком МСЕК від 08.04.2011 року йому первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Висновок суду першої інстанції про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивача спричинену моральну шкоду є вірним та таким, що ґрунтується на встановлених судом обставинах та доказах.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що на спірні правовідносини поширюється дія норми ст. 237-1 КЗпП України.

Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними в п.13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року в редакції Постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2005 року, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Підстави вимагати від позивача медичного висновку про встановлення факту спричинення моральної шкоди, оскільки згідно ч.2 ст.23 ЦК України визнано, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Факт втрати позивачем професійної працездатності внаслідок виконання ним робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах з вини відповідача, який не забезпечив безпечні умови праці, встановлений матеріалами справи.

Тому встановлення факту спричинення моральної шкоди окремого медичного висновку не потребує.

Розмір моральної шкоди визначено судом з урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховано характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини у справі, характер моральних страждань і наслідків, що настали.

Суд першої інстанції при визначенні розміру спричиненої позивачу з боку відповідача моральної шкоди врахував, що позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, суд врахував фізичні і моральні страждання позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини у справі, наслідки, що настали.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, зводяться до незгоди з висновками суду щодо оцінки доказів, і не враховують положення ст. 212 ЦПК України про належність права оцінки наданих доказів безпосередньо суду.

Таким чином, суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення, тому колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"-відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: