УХВАЛА

про забезпечення позову

"23" грудня 2013 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и л а:

05.12.2013 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді від 23.12.2013 року відкрито провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, разом з позовною заявою позивач подав також заяву про забезпечення позову, в якій просить суд: накласти арешт у межах суми заборгованості за кредитом в розмірі 710640,73 грн. на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачу (АДРЕСА_1), шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження; обмежити відповідача у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань; Адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити відповідача у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

За відомостями ВАДР ГУ ДМС України в м. Києві, які надійшли до суду 23.12.2013 року відповідач значиться зареєстрованим на території Дніпровського району м. Києва, що вказує на підсудність справи Дніпровському районному суду м. Києва і дає суду можливість розглянути заяву позивача про забезпечення позову.

Вивчивши заяву про забезпечення позову вважаю, що вона не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

У своїй заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_1, а також обмежити вказаного відповідача у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Тобто, якщо заявник просить застосувати такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно та грошові кошти, то в заяві необхідно вказувати конкретне найменування майна, його місцезнаходження, зазначати належні докази того, що це майно належить боржнику, а для вимог про накладення арешту на грошові кошти слід вказати найменування відповідних банківських або інших фінансових установ, в яких відкриті рахунки на імя відповідача, а також номери цих рахунків.

Зазначеним вимогам заява про забезпечення позову не відповідає.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, полягає у тому щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Ціна позову визначена позивачем у розмірі 710640,73 грн. При цьому, зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається якою є вартість майна та сума грошових коштів, що належать відповідачу, тому суд обґрунтовано допускає, що вартість належного відповідачу рухомого та нерухомого майна і розмір грошових коштів можуть бути значно більшими за розмір позовних вимог.

Стосовно прохання позивача обмежити відповідача у праві виїзду за межі України, слід зазначити наступне.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в ухвалі від 01.06.2011 року, тимчасове обмеження у виїзді за кордон у звязку з порушенням цивільної справи не може застосовуватися як спосіб забезпечення позову.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи все вище наведене, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 360-7 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали надіслати позивачу для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя -