Справа № 583/2960/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2013 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

Головуючого судді Сидоренка Р.В.,

при секретарі Зубатовій І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

її представника, адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

її представника, адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання не дійсним договору позики -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.08.2013 р. звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу по договору позики в якому просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 28000 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 01.03.2012 р. вона уклала з відповідачем договір позики, відповідно до якого передала у борг відповідачу 28000 грн. строком до 01.04.2012 р.. Факт передачі грошових коштів підтверджується письмовою розпискою від 01.03.2012 р. До вказаного часу зазначена сума коштів не повернута.

1.01.2013 р. ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_1 про визнання не дійсним договору позики мотивуючи свої вимоги тим, що її сина вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. було засуджено до 4 років позбавлення волі. Ще перебуваючи на волі він у кредит придбав легковий автомобіль «Шевроле - Нива» вартістю в 108000 грн. із яких 80000 грн. він виплатив, а решту у розмірі 28000 грн. не встиг через арешт. Захисником її сина був адвокат ОСОБА_5, який шантажував її тим, що її син буде довго відбувати покарання у вигляді позбавлення волі, якщо вона не проведе із ним повних розрахунків за правову допомогу, але його вимоги були для неї непосильними зважаючи на заборгованість по кредиту. Адвокат ОСОБА_5 вирішив шахрайським шляхом заволодіти належним її синові автомобілем. Із цією метою він послав до неї відповідача ОСОБА_1, яку вона раніше не знала, і та запропонувала їй погасити решту боргу по кредиту за автомобіль сина. Маючи на меті зменшити міру покарання сину вона погодилась на це і ОСОБА_1 погасила борг за автомобіль, а вона поставила свій підпис у приходному касовому ордері про внесення на рахунок банку вищезазначеної суми. ОСОБА_1 та адвокат ОСОБА_5 зажадали від неї письмову розписку про позику грошей, що вона й зробила. Фактично між нею та ОСОБА_1 договору не існувало, бо вона не отримувала від неї грошей. Даний факт може підтвердити касир банку. ОСОБА_1 навмисно ввела її в оману щодо дійсних намірів погасити борг. Фактично вона за змовою із адвокатом ОСОБА_5 намагались заволодіти належним її синові автомобілем за мізерну ціну в розмірі 28000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнає. Додатково пояснила, що вона є приватним підприємцем і надає послуги з копіювання документів. Будь-яких інших спільних стосунків із адвокатом ОСОБА_5 вона не має, не є його помічником. Проте працювала із ним в одному кабінеті. Їй відомо, що ОСОБА_3 мала стосунки з адвокатом ОСОБА_5, який захищав її сина ОСОБА_6 по одній із кримінальних справ. Там вона і познайомилась із нею та неодноразово спілкувалась. За увесь час стосунків відповідачки із адвокатом вона дізналась від неї про всі обставини її сімейних проблем, у тому числі і про те, що вона виплачувала кредит за автомобіль, який придбав її заарештований на той час син. Вона говорила, що сплатила за автомобіль 80000 грн. і залишилось ще 28000 грн. Дані кошти їй необхідно було внести до банку терміново, оскільки банк міг реалізувати його за прострочення сплати кредиту. Вона прохала позичити дані кошти не тільки у неї, а і, наскільки їй відомо, у адвоката ОСОБА_5, інших мешканців міста. Вона особисто збирала гроші на навчання доньці, тому у неї така сума була. Проте вирішила позичити її не відразу, спочатку цікавилась особою відповідачки. Проконсультувавшись із адвокатом ОСОБА_5 дізналась, що оформлення позики достатньо оформити за допомогою розписки. Коли позичила ОСОБА_3 оговорену суму грошей, та попросила її зїздити разом із нею до каси банку та допомогти внести кошти на рахунок. Вона погодилась на цю пропозицію. Безпосередньо до каси гроші вносила відповідачка маючи відповідне доручення від сина. На даний час вимагає від відповідачки повернення коштів, проте та своє зобовязання не виконує. Доводи відповідачки вважає надуманими та безпідставними. Насправді сама ОСОБА_3 прийшла до адвоката і неодноразово просила пропонуючи гроші «порішать» за звільнення сина. Насправді домовленість між ОСОБА_3 та адвокатом була про те, що він допоможе повернути автомобіль, а потім вони його продадуть і розрахуються за надані послуги. Проте її син, наскільки їй відомо, під час розгляду кримінальної справи відмовився від послуг адвоката. Будь-якого обману з її боку не було, до автомобіля вона будь-якого відношення та інтересу не має.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, зустрічні позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Пояснила, що дійсно її син у кредит придбав автомобіль «Шевроле - Нива». Та згодом його було притягнуто до кримінальної відповідальності й заарештовано. Коли її сина було вперше засуджено (вирок в подальшому був скасований судом апеляційної інстанції) і вона йшла вулицею, то її перестріла, як дізналась згодом, помічник адвоката ОСОБА_5 ОСОБА_1. Вона взяла її документи та привела до офісу. Оскільки адвоката не було, запропонувала прийти туди наступного дня. Наступного дня вона прийшла в офіс, адвокат глянув на документи та згодився їй допомогти. Вона домовилась із адвокатом про захист її сина на умовах того, що його випустять із вязниці, а йому перейде у власність його автомобіль. Проте апеляційний суд не випустив її сина на волю. Потім згодом її викликали до офісу та запропонували написати розписку про те, що вона ніби то бере гроші в борг у ОСОБА_1 на те, щоб погасити залишок за кредитом. Вона звертала увагу на те, що згідно вироку суду автомобіль було конфісковано. Проте їй було сказано щоб не заважала працювати. Вона написала розписку та вони з ОСОБА_1 поїхали до банку. Вона тільки розписувалась у платіжці, грошей на рахунок не вносила, в руках їх не тримала. Тобто її обманним шляхом примусили написати розписку про отримання коштів. Автомобіль їй був не потрібен. Проте ніяких письмових доказів щодо домовленості між нею та адвокатом із приводу автомобіля у неї немає. Зверталась із письмовими скаргами на шахрайські дії відносно неї з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Зверталась із скаргою на дії адвокати ОСОБА_5 у адвокатську колегію. Проте у задоволенні скарги їй було відмовлено. До адвоката ОСОБА_5 вона будь-яких претензій не має.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первинні позовні вимоги підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову має бути відмовлено із наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами існують договірні відносини позики. Підтвердженням укладення сторонами договору позики є письмова розписка від 01.03.2012 р. згідно якої відповідач ОСОБА_3 взяла у борг для сплати кредиту у позивачка ОСОБА_1 28000 гривень строком до 1.04.2012 р. (а.с. 6)

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що на даний час відповідачем грошові кошти в сумі 28000 грн. позивачу не повернуті.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Належних та допустимих доказів того, що дану суму коштів не отримувала відповідач не надала. До її пояснень із цього приводу суд відноситься критично, оскільки факт отримання грошей підтверджується власноручно написаною нею розпискою, подальший факт внесення зазначеної суми коштів нею до банку від імені сина підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 37-39).

Суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_7, яка пояснювала про те, що їй із розмов сторонніх осіб відомо, про намір адвоката ОСОБА_5 заволодіти автомобілем та про те, що ОСОБА_3 грошей не позичала та їй запропонували написати розписку, оскільки вони ґрунтуються на чутках. На конкретне джерело отримання зазначеної інформації свідок не вказала. Покази свідка ОСОБА_8, яка стверджувала, що особисто на прохання ОСОБА_1 міняла долари на гривні та була присутньою при передачі грошей останньою ОСОБА_3 суд також не бере до уваги, оскільки вони не є належним доказом передавання коштів відповідно до ст. 218 ЦПК України. Покази допитаної як свідка касира банку ОСОБА_9 про те, що кошти під час проведення розрахунку за кредит передавала ОСОБА_1, а ОСОБА_3 перебувала поруч та потім підписала платіжний документ, не спростовують отримання останньою суми позики згідно розписки. Факт підпису ОСОБА_3 платіжних документів у банку на момент внесення коштів підтвердили і самі сторони у судовому засіданні. Зазначене свідчить про те, що саме вона внесла позичені кошти на рахунок банку.

Згідно ст. 230 ЦПК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом не дійсним.

Пунктами 19-23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин. вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину немає істотного значення.

Одже, належних та допустимих доказів того, що її ОСОБА_1 примусила чи умовила написати розписку про отримання позики, її змову з адвокатом незаконно заволодіти автомобілем сина, ОСОБА_3 не надала. Фактично цим ОСОБА_3 вказує на «безгрошовість» написаної нею розписки.

Факт вчинення шахрайських дій ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3, як про це стверджує остання, повністю спростовується дослідженими у судовому засіданні матеріалам кримінального провадження №0001116 за фактом заяви ОСОБА_3 від 1.08.2013 р. до Охтирської міжрайонної прокуратури про шахрайські дії відносно неї з боку адвоката ОСОБА_5 та ОСОБА_1. На даний час проводиться досудове розслідування, фактів шахрайства з боку відповідача досудовим слідством не встановлено, про підозру ані адвокату ОСОБА_5, ані ОСОБА_1 не оголошено. За результатом скарги ОСОБА_3 на дії адвоката ОСОБА_5 дисциплінарною комісією КДКА Полтавської обл. було прийняте рішення про відмову в порушенні дисциплінарної справи. Комісією було встановлено, що адвокат ОСОБА_5 дійсно надавав правову допомогу по кримінальній справі по обвинуваченню сина ОСОБА_3 ОСОБА_10 у вчиненні злочинів повязаних з незаконним обігом наркотичних засобів. У липні 2013 р. зазначений договір припинився у звязку із відмовою ОСОБА_10 від правової допомоги зазначеного захисника. Адвокат ОСОБА_5 підготовлював запити, листи та цивільно-правові документи від імені ОСОБА_3, як представника її сина, та в його інтересах по цивільній праві за позовом Сумської філії АТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_10 про стягнення боргу за кредитним договором, де предметом застави був автомобіль «Шевроле - Нива» д.н. НОМЕР_1. Перевіркою також було встановлено, що ОСОБА_1 не є помічником адвоката ОСОБА_5 та правовідносини між сторонами спору не повязані договором про надання правової допомоги.

Як було встановлено судом ОСОБА_3 перед укладенням договору позики зверталась до Охтирського МРЕВ із письмовою заявою з метою зясування наявності накладених заборон на відчуження зазначеного автомобіля і отримала відповідь про наявність такої заборони у звязку з перебуванням його в кредиті у банку. Із наданої суду переписки ОСОБА_3 із банком встановлено, що остання зверталась із заявою про намір погасити заборгованість за кредитом сина та прохала зупинити його реалізацію з прилюдних торгів та після погашення заборгованості по кредиту 2.03.2012 р. зверталась із заявою до Банку про повернення автомобіля. Остання заперечувала свої підписи під зверненнями у зазначених документах, проте належних та допустимих доказів про це не надала.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_3 до укладення договору позики була обізнана про те, що заборони на відчуження зазначеного автомобіля по кримінальному провадженню не існувало та після проведення оплати всієї суми кредиту свідомо вживала заходів до витребування автомобіля з метою подальшого розпорядження ним у інтересах сина згідно довіреності (не виключено і з метою подальшої реалізації) і у цьому їй сприяв адвокат. Ані адвокат, ані ОСОБА_1 без волі її сина, або її особистої волі як його представника за довіреністю, автомобілем заволодіти не змогли б. Проте після того, як повернути та розпорядитись автомобілем не вдалось, винесеним в подальшому вироком суду автомобіль було конфісковано та будучи невдоволеною діями захисника й не бажаючи повертати позичені кошти на вимоги позикодавця, остання ініціювала звернення до правоохоронних органів.

До показів свідка ОСОБА_11 про те що вона була свідком розмови ОСОБА_3 із ОСОБА_1 та якимсь чоловіком в ході якої останні вимагали у неї написати розписку та погрожували тим, що її синові дадуть 8 років і при цьому ОСОБА_3 скаржилась їм на те, що вони примусили її написати розписку суд відноситься критично і не бере до уваги із огляду на те, що зазначені покази є сумнівними щодо їх достовірності. Адже про наявність даного свідка та необхідність його допиту відповідачем було заявлено лише в кінці розгляду справи. До цього про наявність зазначеного свідка суду не заявлялось, відповідачка ОСОБА_3 про наявність саме такої розмови між нею та ОСОБА_1 на попередніх засіданнях не повідомляла. Сам факт ретельної розповіді свідка про події півторарічної давнини щодо випадкових для неї осіб дає підстави суду поставити під сумнів їх обєктивність.

Враховуючи викладене, з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути суму позики в розмірі 28000 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в сумі 280 грн.

На підставі викладеного, ст. ст. 218, 229-233, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 28000гривень боргу, та 280 грн. судових витрат, а всього 28280 (двадцять вісім тисяч двісті вісімдесят) гривень.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання не дійсним договору позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк із дня проголошення рішення апеляційної скарги, у разі відсутності осіб у судовому засіданні під час проголошення рішення з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після спливу строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області ОСОБА_12