Справа № 635/2044/13-ц
Провадження № 2/635/2178/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2013 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Шинкарчука Я.А.,

за участю секретаря Заярній І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до суду до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3, в якій просить визнати недійсним дговір дарування житлового будинку від 01.07.2004 року, укладений між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений привітним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зобовязати бюро технічної документації внести зміни в Державний реєстр нерухомості, згідно рішення суду про визнання недійсним договору дарування та стягнути судові витрати, посилаючи на те, що він мав на меті укладання заповіту, під впливом помилки 01.07.2004 року уклав з відповідачкою договір дарування, відповідно якого подарував, а відповідачка прийняла у дар житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Бабаї, вул. Кооперативна, буд. 8. Одержуючи будинок ОСОБА_2 обіцяла, що по мірі необхідності допомагатиме своїм пристарілим батькам, як матеріально, так і в побуті, а також буде утримувати будинок в належному технічному стані. Разом з тим, відповідач всупереч своїм обіцянкам ні якої матеріальної, моральної або побутової допомоги йому не надає. Про те, що підписав договір дарування, замість заповіту або договору довічного утримання позивач дізнався, коли навесні 2012 року відповідач йому повідомила що є власником житла, та може робити те, що забажає і його думка та потреби її вже не цікавлять. Нас час укладання спірного договору дарування його волевиявлення не відповідало його справжнім намірам, в силу свого віку та захворювання на глаукому неправильно зрозумів істотні обставини правочину, який ним був укладений, так як вважав, що в обмін на цей договір він повинен отримувати від доньки допомоги та догляд за батьками. Про те, що відповідачкою був укладений договір дарування йому стало відомо тільки у 2012 році, коли вона повідомила, що є власником подарованого будинку.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі та прохали його задовольнити.

Відповідач та її представник проти позову заперечували в повному обсязі, прохали застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, та надали письмові пояснення, щодо заявлених вимог.

Суд вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані суду докази, вважає, що повні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

За правилами ст. 203, 215, 229 ЦК України встановлено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За роз'ясненнями п. 19 Постанови ВСУ України 9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Оскільки позовна заява містить в собі посилання на помилку щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину, обґрунтовує тим, що відповідач відмовляється від утримання позивача, на час здійснення правочину хворів на захворювання очей і погано бачив, є людиною необізноною в юридичних тонкащах, не зрозумів юридичної суті пояснень нотаріуса, щодо наслідків оформлення угод заповіту або дарування, що не є підставою для визнання договору дарування недійним, позивачем не було посилання на обставини та докази, які б відповідно до ст. 229 ЦК України та роз'яснень п. 19 Постанови ВСУ України 9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» стверджували щодо недійсності договору дарування від 01.04.2004 року .

За положеннями ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила . Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами .

Відповідно до ст. ст. 717, 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню .

Отже, зазначена норма права чітко визначає, що договір дарування є завжди безоплатний, відтак дарувальник не отримує ніякого зустрічного надання з боку обдарованого.

Тобто за своєю правовою природою договір дарування є, як правило, одностороннім договором та передбачає наявність з боку обдаровуваного лише волевиявлення на прийняття дарунку, при цьому акцепт на укладення такого договору може бути виражено навіть мовчанням (ст. 722 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 01.07.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір дарування, відповідно якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Бабаї, вул. Кооперативна, буд. 8. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3. Право власності на вказану квартиру за відповідачем зареєстровано в бюро технічної інвентаризації.

Зі змісту письмового правочину вчиненого сторонами (договору дарування), підписаного ними у присутності нотаріуса та посвідченого останнім під час його укладання сторони підтвердили, що вказаний договір не носить характер уявного та удаваного правочину Зазначені обставини сторони посвідчили своїми підписами на тексті договору.

Відповідно до нотаріальної заяви від 01.07.2004 року дружина позивача, ОСОБА_4, надала згоду своєму чоловіку, ОСОБА_1, на дарування житлового будинку за адресою: смт. Бабаї Харківського району Харківської області, вул. Кооперативна, б. 8 їх дочці, ОСОБА_2.

Згідно письмових пояснень третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_3 01.07.2004 року нею було посвідчено договір дарування житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Бабаї, вул. Кооперативна, буд. 8. В приміщенні нотаріальної контори за адресою: с. Покотилівка, Харківського району Харківської області, вул. Інтернаціональна, б. 37, було встановлено особи та перевірено дієздатність позивача, його дружини та відповідача. Дружина позивача надала згоду на дарування дочці, відповідачу по справі, спірного житлового будинку, який було набуто за час зареєстрованого шлюбу. Позивач усвідомлював значення своїх дій, розумів обставини, які буде викладено у документі. ОСОБА_1 особисто прочитав спірний договір, за своєю справжньою волею, без психологічного та фізичного тиску з боку інших осіб, розбірливо власноручно підписав його в 2-х примірниках у її (нотаріуса) присутності.

Отже, доводи позивача про те, що він укладав заповіт є надуманими і спростовуються спірним договором дарування, зміст якого останньому було розяснено нотаріусом, спірний договір особисто був прочитаний позивачем та за своєю справжньою волею, без психологічного та фізичного тиску з боку інших осіб, розбірливо власноручно підписав його в 2-х примірниках у присутності нотаріуса.

Щодо посилань позивача на очікування надання з боку відповідачки утримання після укладення договору, то таке не має правового значення для вирішення даного спору з огляду на безвідплатну природу договору дарування і те, що мотиви укладення угоди не мають правового значення при визнанні угоди недійсною з підстав її укладення внаслідок помилки.

Отже , на підставі викладеного позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування укладеного 01.07.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений привітним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3, то в матеріалах справи відсутні докази того, що зазначений правочин суперечить закону.

Відповідачем надана зава про застосування строку позовної давності, на цієї підставі відмовити в позові.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст.. 257 ЦК України , положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через сплив строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Крім того, згідно з розясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 п. 11 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач не оспорював договір дарування протягом понад 9 років . Звертаючись з позовом в березні 2013 року , позивач зазначав, що про існування договору дарування йому стало відомо лише у 2012 році, коли ОСОБА_2 повідомила, що вона як власниця будинку має усі права щодо його розпорядження, включаючи продажу, а він в будинку ніхто, звернувся до суду 01.03.2013 року і з цього часу вона дізналася у порушенні своїх прав.

Однак суд, виходячи з встановлених обставин справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову саме у зв'язку з недоведеністю заявлених позовних вимог, що згідно п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009р. №14 «Про судове рішення в цивільній справі», є самостійною підставою для відмови в позові.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст.257, 229-233 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, укладеного 01.07.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений привітним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Я.А. Шинкарчук