Справа № 1513/2119/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2013 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.,

при секретарі Д'яченко М.В.

за участю:

перекладача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про

розірвання договору оренди та визнання таким,

що втратив право на користування житлом

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про розірвання договору оренди житла та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала заявлені позовні вимоги та на їх обґрунтування пояснила, що вона є власником житлового будинку, розміщеного по вул. Фрунзе, 1 в с. Дмитрівка, Кілійського району Одеської області. В 2008 році вона познайомилась з відповідачем ОСОБА_3 та стала проживати з ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В червні 2009 року між ними було укладено договір оренди житлового приміщення, на підставі чого в будинку позивача було зареєстровано місце проживання відповідача. Після цього між позивачем та відповідачем почали складатись неприязні стосунки, відповідач у стані алкогольного спяніння почав висловлювати погрози та завдавати побоїв ОСОБА_2 За фактом неправомірної поведінки відповідача, ОСОБА_2 зверталася з заявами Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області та відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, однак висновків з цього не зробив. Боячись погроз відповідача, ОСОБА_2 була змушена йти з дому до сусідів або до родичів. У 2011 році ОСОБА_3 перейшов жити до іншої жінки, однак не бажає знятися з реєстраційного обліку місця проживання. Крім того, 21 травня 2012 року йому було вручено повідомлення про намір ОСОБА_2 розірвати договір через місяць з моменту вручення повідомлення, як те передбачено договором. На підставі викладеного позивач в судовому засіданні просила суд розірвати договір оренди житлового приміщення, укладений 16.06.2009 року між нею та ОСОБА_3 та визнати відповідача таким, що втратив право на користування належним їй житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги, підтвердив викладені нею обставини щодо спільного проживання та укладення договору оренди, та пояснив, що дійсно з весни 2011 року він проживає з іншою жінкою окремо від позивача та з того часу сімейні стосунки між ними припинено.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, який визнав заявлений позов, дослідивши надані докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

За договором оренди житлового приміщення, укладеного 16.06.2009 року в простій письмовій формі, ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 прийняв в оренду житлове приміщення за адресою: с. Дмитрівка, вул. Фрунзе, 51. Строк дії договору за його умовами визначено починаючи з червня місяця 2009 року і безстроково.

Вказаним договором передбачено положення стосовно того, що він може бути розірваний за вимогою однієї зі сторін у письмовому повідомленні не пізніше, ніж за 1 місяць до моменту припинення цього договору.

Право власності ОСОБА_2 на житловий будинок по вул. Фрунзе, 1, в с. Дмитрівка, Кілійського району Одеської області підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 01.12.2011 р. виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради та зареєстрованим в КП Кілійське РБТІ та РОНза № 35330078.

Як вбачається з наданих позивачем суду повідомлень з Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області, протягом 2010-2011 років вона неодноразово зверталась з заявами з приводу протиправної поведінки свого співмешканця ОСОБА_3, та на підстав вказаних заяв приймались рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, тобто за вчинення насильства в сім'ї.

21 травня 2012 року ОСОБА_2 направила ОСОБА_3 письмову заяву про намір розірвати договір оренди від 16.06.2009 року, яку було отримано відповідачем, що підтвердено ним в судовому засіданні.

При вирішенні справи судом враховано і застосовано наступні положення діючого законодавства:

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як встановлено судом, відповідач вселився до належного позивачу будинку, як член сім'ї власника, оскільки в судовому засіданні сторони підтвердили, що вони проживали з 2008 року спільно, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, та згідно положень ст. 3 СК України, відповідно, вважались сім'єю.

Також відповідач підтвердив, що з весни 2011 року він розірвав сімейні стосунки з позивачем, залишив належне їй житло, де вони разом проживали та зараз мешкає з іншою жінкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки судом встановлено, що відповідач на даний час не є членом сім'ї власника, не проживає в належному позивачу житлі понад один рік, він згідно наведених положень законодавства втратив право на користування вказаним житлом, в звязку з чим суд задовольняє відповідні позовні вимоги.

Стосовно позовних вимог про розірвання договору оренди , суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

У відповідності до положень ст. ст. 811-813 ЦК договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи.

Судом встановлено, що договір оренди житла укладено між фізичними особами в простій письмовій формі стосовно придатного для проживання житла.

Таким чином, сторонами при укладенні договору було дотримано встановлені законодавством умови, необхідні для його укладення.

Відповідно до положень ст. 825 ЦК України /Розірвання договору найму житла/ - наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці.

Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за користування житлом за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою.

Наймач має право відмовитися від договору найму житла, якщо житло стало непридатним для постійного проживання у ньому.

Дострокове розірвання договору оренди житла з викупом до моменту набуття орендодавцем права на житло здійснюється у порядку, визначеному законом. Договір оренди житла з викупом може бути розірвано у випадках, визначених законом.

Договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі:

1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази;

2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає.

За рішенням суду наймачеві може бути наданий строк не більше одного року для відновлення житла.

Якщо протягом строку, визначеного судом, наймач не усуне допущених порушень, суд за повторним позовом наймодавця постановляє рішення про розірвання договору найму житла. На прохання наймача суд може відстрочити виконання рішення не більше ніж на один рік.

Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї.

Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

З пояснень сторін судом встановлено, що наймач житла за договором відповідач ОСОБА_3 фактично звільнив без попередження помешкання, належне позивачу, яке було предметом договору оренди укладеним між ними, та з весни 2011 року не проживає у ньому, що свідчить про його відмову від договору відповідно до положень ст. 825 ЦК України, в звязку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання договору та задовольняє позов.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215 ЦПК, ст.ст. 16, 405, 651, 810, 811-813, 825, ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди та визнання таким, що втратив право на користування житлом - задовольнити.

Договір оренди житлового приміщення, укладений 16.06.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвати.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням розміщеного за адресою: Одеська область, Кілійський район, с. Дмитрівка, вул. Фрунзе, 51, належним ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_4