АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц - 791/1319/2013 Головуючий в І інстанції: Мамаєв В.А.
Категорія 53 Доповідач: Бугрик В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2013 року квітня місяця " 15" дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Семиженка Г.В.

Суддів: Бугрика В.В., Лісової Г.Є.,

при секретарі: Некрасовій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 12 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства "Агрофірма Рубанівська" товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" про стягнення коштів за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення коштів за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги тим, що з березня 2005 року вона працювала обліковцем на ДП "Агрофірма Рубанівська". Наказом директора підприємства від 23 серпня 2012 року її було звільнено із роботи за власним бажанням. Але у день звільнення їй не видали ні трудової книжки, не було зроблено розрахунок при звільнені. На її прохання видати трудову книжку та необхідні до виплати кошти, їй було відмовлено з посиланням на те, що вона нібито внаслідок неправильного обліку пального завдала значної шкоди підприємству, і поки не розрахується трудової книжки не отримує. Її клопотання щодо видачі копії наказу та довідки про її середню заробітною плату також залишилося незадоволеним. Вважає такі дії адміністрації підприємства незаконними. Просила стягнути з відповідача на її користь 9268,56 грн. за час вимушеного прогулу з 23.08.2012 р. по 14.11.2012 р., що становить 84 дні та 4634,28 грн. моральної шкоди, що разом становить 13902,84 грн.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з обставин відсутності вини роботодавця у затримці видачі трудової книжки ОСОБА_1 з урахуванням, що відповідач вжив усіх передбачених законом заходів щодо видачі трудової книжки позивачу. А також, що існував спір між власником та працівником про розмір сум, належних працівникові при звільненні, тому розрахунок при звільненні відповідач здійснив лише 14.11.2012 року.

Але з таким висновком суду погодитися неможливо, так як він не відповідає обставинам справи.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 була звільнена з посади старшого обліковця ДП "Агрофірма Рубанівська" за згодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) з 23 серпня 2012 року наказом директора підприємства № 73 (а.с.19), але довгий час після цього не могла отримати ні свою трудову книжку, ні розрахунок при звільненні. Поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки адміністрацією підприємства було направлено ОСОБА_1 лише 04.10.2012 року (а.с.37), тобто через 43 дні після звільнення і тільки 14.11.2012 року, коли дана заява розглядалася в судовому засіданні, відповідач повністю виплатив всі належні ОСОБА_1 при звільненні грошові суми (6396,20 грн. а.с.21) та видав трудову книжку.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган, зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести із ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у вказані строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 4 статті 235 КЗпП України передбачено виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу.

Згідно із п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Суд першої інстанції у рішенні прийшов до висновку, що є спір про розмір сум, належних позивачці при звільненні, оскільки представник відповідача вказав, що в результаті завищення норм витрат дизельного пального позивачка привласнила дизельне пальне на суму 12698,11 грн., які перевищують розмір суми, яка підлягала виплаті позивачці при звільненні.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що суд помилково зробив даний висновок, так як обвинувачення позивачки у недостачі дизельного пального ніяким чином не пов'язані з розрахунком працівника при звільненні і видачі трудової книжки, які не були зроблені з вини адміністрації підприємства, тому позов в частині стягнення коштів за час вимушеного прогулу з 23.08.2012р. по 14.11.2012р. у сумі 9268,56 грн. підлягає задоволенню.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Дослідивши матеріали справи в частині позову про стягнення моральної шкоди у сумі 4634,28 грн., яку позивачка визначила з міркувань розумності та справедливості у сумі рівній 50% коштів належних їй за час вимушеного прогулу, колегія суддів приходить до висновку, що позивачка не надала достатніх доказів що їй завдана діями відповідача моральна шкода і підстав розрахунку суми завданої шкоди, тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції по даній справі підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 47, 116, 117, ч.4 ст. 235 КЗпП України, ст.ст. 303, 307, 309, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 12 березня 2013 року по даній справі скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ДП "Агрофірма Рубанівська" товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" на користь ОСОБА_1 9268,56 грн. і судовий збір на користь держави 229,40 грн.

В інший частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді