Справа № 263/9939/13-ц
Провадження № 2/263/3686/2013
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2013 року м. Маріуполь
Жовтневий районній суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Кулика С.В при секретарі Антоненко К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя про стягнення моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В
Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування вимог зазначила, що з 20.03.1986 року вона має спеціальний стаж в органах охорони здоровя. 29.03.2011 року вона звільнилась за власним бажанням з посади акушерки жіночої консультації Маріупольської МЛ № 2 у звязку з виходом на пенсію по вислузі років. 06.04.2011 року звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії по вислузі років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак їй було відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на те, що в неї не вистачає необхідного спеціального стажу. Після цього вона ще двічі зверталась до відповідача з заявою про призначення пенсії, але їй було відмовлено у задоволенні призначення пенсії з посиланням на вищезазначену підставу. 31.10.2011 року вона вимушена була звернутися до суду з позовною заявою за захистом своїх порушених прав. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.12.2011 року дії відповідача були визнані протиправними. Рішення відповідача було скасоване. Суд зобовязав УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя прийняти рішення відповідно до діючого законодавства. Не погодившись з даною постановою відповідач звернувся з апеляційною скаргою. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.05.2012 року постанова Жовтневого районного суду м. Маріуполя була скасована. Дії відповідача були визнані протиправними, оскільки вони не відповідали вимогам закону; скасоване рішення УПФУ № 300 від 25.05.2011 року та зобовязано відповідача призначити пенсію по вислузі років з 06.04.2011 року, врахувавши в спеціальний стаж період роботи і медичному центрі «Лінда-Мульєр» з 01.03.2004 року по 14.02.2005 року.
25.06.2012 року вже після набирання законної сили постанови Донецького апеляційного адміністративного суду, яка до теперішнього часу не виконана, відповідач постановив нове рішення за № 355 від 25.06.2012 року яким скасував призначення пенсії та призначив її вдруге з 04.05.2012 року. Право на пенсію по вислузі років вона мала ще з квітня 2011 року, але не могла реалізувати свої право з вини відповідача, дії якого визнані протиправними. Для того щоб реалізувати право на пенсію, вона відчувала моральні страждання та знаходилась у стресовій ситуації, перебувала без коштів до існування, оскаржувала незаконні дії відповідача в судових інстанціях, постійно знаходилась в стані морального пригнічення та дискомфорту, повинна була вийти на роботу за спеціальністю, щоб допрацювати період, який відповідач не зарахував в спеціальний стаж. Всі дії утворились у складний для сімї час, а саме її чоловік ОСОБА_2 переніс інсульт, операцію, знаходився дома та потребував постійного стороннього догляду, який вона не мала можливості йому надавати і як наслідок переніс другий інсульт. Він знаходився на стаціонарному лікуванні з 11.07.2011 року по 01.08.2011 року, продовжував лікування амбулаторно перебуваючи вдома. Вважає що діями відповідача їй завдано моральних страждань, які вона оцінює в суму 10 000 грн. та просить стягнути дану суму з відповідача на її користь.
Позивачка в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнав та пояснив, що позивачкою в судовому засіданні не доведено завдання їй діями відповідача будь-яких моральних страждань. Посада яку займала позивачка вимагає від неї мати високі моральні якості, відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан. Крім того наполягають на тому, що вони діяли на підставі чинного законодавства щодо відмови позивачці у призначені пенсії за вислугою років. З приводу відмови у призначені пенсії з 06.04.2011 року в Управлінні проводилась перевірка прокуратурою Жовтневого району м. Маріуполя, за результатами якої порушень чинного законодавства в їх діях не виявлено. Що стосується хвороби чоловіка позивачки вважають, що позивачкою не доведено причинно-наслідкового звязку між погіршенням його стану та діями Управління. Просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі на підставах викладених вище.
Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.
Судом встановлено, що Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.12.2011 року дії відповідача були визнані протиправними. Рішення відповідача № 300 від 25.05.2011 року було скасоване. Суд зобовязав УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя прийняти рішення відповідно до діючого законодавства.
Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.05.2012 року постанова Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.12.2011 року була скасована. Позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені у повному обсязі: рішення Управління ПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя № 300 від 23.05.2011 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років визнано протиправним та скасовано; УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя зобовязано призначити ОСОБА_1 з 06.04.2011 року пенсію за вислугу років з зарахуванням до спеціального стажу періоду роботи в приватному медичному закладі «Центр «Лінда-Мульєр» з 01.03.2004 року по 14.02.2005 року. Постанова набрала законної сили 25.05.2012 року.
Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Частиною 2 ст. 14 КАС України передбачено, що постанови та ухали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими для виконання нам всій території України.
Частиною 1 та п. 2. ч. 2 ст. 23 ЦПК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до абзацу 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки мається рішення суду, що набрало законної сили і дії відповідача визнанні протиправними. Позивачкою не доведено суду, що у звязку з несвоєчасним виконанням рішення суду остання відчувала моральні страждання які оцінює на 10 000 грн. Будь-яких медичних довідок про погіршення стану здоровя позивачки представлено. Також суду не надано доказів того, що погіршення стану здоров'я її чоловіка має причинно-наслідковий зв'язок з діями Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя. Враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в сумі 400 грн., оскільки позивачці тривалим невиконанням судового рішення було завдано моральної шкоди. Крім того у звязку з тим, що Пенсійний фонд України має свій бюджет, з якого сплачуються відповідні ассигнування, тому судом не притягувалось до участі у справі Державне казначейство України.
Керуючись ст. ст. 23, 1174 ЦК України , ст.ст.10. 11, 61, 209, 212, 213 ЦПК України , суд
Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, моральну шкоду в розмірі 400 грн.
В задоволені решти вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлений 17.12.2013 року.

Суддя С.В. Кулик