АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/2090/8359/2012 Погасій О.Ф.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач: Даниленко В.М
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2012 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс»про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2012 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому вказував на те, що 21 травня 2011 року близько 9.00 години ранку на перехресті Білгородського шосе та вул. Комуни в м. Харкові з вини водія автомобіля «Chevrolet Aveo»державний р/н - НОМЕР_2 ОСОБА_3, який при виїзді з другорядної дороги на головну порушив правила проїзду нерегульованого перехрестя, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу автомобіль «DAEWOО»державний р/н - НОМЕР_1 під його керуванням отримав значні механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2012 року водія автомобіля Chevrolet Aveo»державний р/н - НОМЕР_2 ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні зазначеної ДТП, а провадження у справі про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення закрите в зв'язку зі спливом передбаченого ст. 38 КУпАП України строку для накладення адміністративного стягнення.

Згідно звіту спеціаліста-автотоварознавця від 10 серпня 2012 року № 93/2011, наданого за наслідками проведеного авто-товарознавчого дослідження, розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу пошкодженням в ДТП належного йому автомобіля «DAEWOО»державний р/н - НОМЕР_1, а саме: вартість необхідного відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 13 278 грн. 18 коп.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що внаслідок зазначеної ДТП йому було завдано й моральної шкоди, яка пов'язана із перенесеним емоційним і нервовим стресом та душевними стражданнями, викликаними пошкодженням належного йому автомобіля, неможливістю користування транспортним засобом для нагальних потреб сім'ї, зміною звичного укладу життя та необхідністю витрачати свій час для вирішення питань про поновлення порушених прав, у тому числі й шляхом звернення до правоохоронних органів, позивач ОСОБА_2 просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_3, як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 21.05.2011 року, та ОСОБА_4, як власниці джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Chevrolet Aveo»державний р/н - НОМЕР_2, на його користь:

- 13 278,18 грн. у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням належного йому автомобіля;

- 400,00 грн. витрат, пов'язаних з оплатою висновку спеціаліста-автотоварознавця від 10 серпня 2012 року;

- 3 000,00 грн. на відшкодування заподіяної йому в наслідок ДТП моральної шкоди;

- 214,60 грн. судових витрат, понесених ним по справі та пов'язаних зі сплатою судового збору при зверненні до суду.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заявлених до них позивачем ОСОБА_2 вимог не визнали та в своїх письмових запереченнях на заявлений позов просили суд відмовити в задоволенні цього позову, посилаючись на його безпідставність.

При цьому відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вказували на те, що вони є неналежними відповідачами по справі, позаяк на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 21.05.2011 року, цивільна відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс»відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/8084133 від 25.11.2010 року, про що позивача ОСОБА_2 було повідомлено відразу ж після події ДТП, а тому заподіяна останньому шкода, розмір якої не перевищує ліміту страхового відшкодування, повинна бути відшкодована, саме страховиком.

У зв'язку з такою позицією відповідачів позивач ОСОБА_2 уточнив заявлені ним позовні вимоги та заявивши клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача страховика - ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс», просив суд стягнути з усіх трьох відповідачів солідарно на його користь вищезазначені грошові суми на відшкодування заподіяної йому внаслідок ДТП майнової та моральної шкоди, а також судові витрати, понесені ним по справі.

При цьому позивач ОСОБА_2 посилався на те, що після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21.05.2011 року з вини відповідача ОСОБА_3, він скориставшись інформацією останнього про наявність у нього страхового полісу, неодноразово звертався до страховика - ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс»із заявами про виплату страхового відшкодування, надавши всі необхідні для цього документи, однак і до теперішнього часу будь-якого рішення з приводу його заяв страховиком не прийнято й страхове відшкодування йому не виплачено.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2012 року у задоволенні заявлених позивачем ОСОБА_2 вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги позивач ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заявлених ним вимог, пославшись на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс», яка не виплатила позивачу страхове відшкодування в зв'язку з ненаданням ним усіх необхідних документів для здійснення страхової виплати, оскільки самого страхового полісу відповідач ОСОБА_3 до суду так і не представив, а інших будь-яких об'єктивних доказів на підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_3, дійсно була застрахована в установленому законом порядку, матеріали цивільної справи взагалі не містять.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції апелянт - позивач ОСОБА_2 підтримав свої доводи, додатково пояснивши при цьому, що після дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21 травня 2011 року з вини відповідача ОСОБА_3 - водія автомобіля «Chevrolet Aveo»державний р/н - НОМЕР_2, власниця цього автомобіля відповідачка ОСОБА_4, яка знаходилася в ньому в якості пасажира, запевнила його, позивача, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована в страховій компанії, і надала її назву, порекомендувавши позивачу звернутися до цього страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Однак, як з'ясувалося згодом, надана відповідачкою ОСОБА_4 інформація виявилася неправдивою, позаяк такої страхової компанії, що назвала ОСОБА_4, взагалі в природі не існувало.

У подальшому вже сам відповідач ОСОБА_3 запевнив позивача, що його цивільно-правова відповідальність, дійсно застрахована, але в іншого страховика, а саме: ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс», куди й переадресував позивача, не представивши при цьому будь-якого страхового полісу.

Проте, звернення позивача до цієї страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування з наданням усіх необхідних документів позитивного результату також не мало й будь-яких даних про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент скоєння ДТП, дійсно була застрахована, він не отримав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Відмовляючи в задоволенні заявлених позивачем ОСОБА_2 вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка ОСОБА_4 ніякого відношення до дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21.05.2011 року з вини відповідача ОСОБА_3, який керував належним їй транспортним засобом, не має, а тому не несе відповідальності за шкоду, завдану позивачеві.

При цьому цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 на момент скоєння ним зазначеної ДТП була застрахована в ПрАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс», яка не відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, але той не надав усіх необхідних документів для здійснення страхової виплати.

Однак, повністю погодитися з такими висновками районного суду судова колегія не може, оскільки ці висновки, в більшій своїй частині, суперечать матеріалам справи та не ґрунтуються на законі.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, частиною 2 статті 27 ЦПК України прямо передбачено, що особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування й моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Відповідно до цих правових норм шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст. 1195 ЦК України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначений законодавцем у ст. 1194 ЦК України.

Відповідно до цієї правової норми особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, відшкодовує завдану нею шкоду в разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування цієї шкоди шляхом сплати потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановлено по справі, 21 травня 2011 року близько 9.00 години ранку на перехресті Білгородського шосе та вул. Комуни в м. Харкові з вини водія автомобіля «Chevrolet Aveo»державний р/н - НОМЕР_2 ОСОБА_3, який при виїзді з другорядної дороги на головну порушив правила проїзду нерегульованого перехрестя, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу ОСОБА_2 автомобіль «DAEWOО»державний р/н - НОМЕР_1 під його керуванням отримав значні механічні пошкодження.

Зазначений факт встановлений постановою Київського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2012 року у справі про притягнення винуватця ДТП ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, останнім визнається й не заперечується (а.с. 7).

Згідно звіту спеціаліста-автотоварознавця від 10 серпня 2012 року № 93/2011 розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_2 пошкодженням в ДТП належного йому автомобіля «DAEWOО»державний р/н - НОМЕР_1, а саме: вартість необхідного відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 13 278 грн. 18 коп. (а.с. 8-26).

Вартість проведення вищезазначеного дослідження спеціаліста-атотоварознавця, яка оплачена позивачем, складає 400,00 грн. (а.с. 28).

Таким чином, загальний розмір матеріальних збитків, заподіяних позивачу ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21 травня 2011 року з вини відповідача ОСОБА_3 становить 13 678 грн. 18 коп.

При цьому матеріали цивільної справи не містять будь-яких об'єктивних, належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що цивільна відповідальність заподіювача шкоди ОСОБА_3 на момент скоєння ним зазначеної ДТП була застрахована в установленому законом порядку, що останній повідомляв страховика про факт скоєння ним ДТП, а також того, що ця подія була визнана страховим випадком.

Не надано таких доказів відповідачем ОСОБА_3 та його вповноваженим представником ОСОБА_5, який стверджує, що страховий поліс втрачений у зв'язку із закінченням строку його дії, і до суду апеляційної інстанції.

Посилання ж ОСОБА_5 - представника відповідача ОСОБА_3 на відповідь Моторного (транспортного) страхового бюро України від 20.09.2012 року, як на підставу для звільнення заподіювача шкоди ОСОБА_3, від її відшкодування, судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки зазначена відповідь не свідчить про факт страхування своєї цивільної відповідальності відповідачем ОСОБА_3, й сама ця відповідь, як належний документ, викликає великий сумнів, позаяк оформлена не на офіційному бланку Моторного (транспортного) страхового бюро України, будь-яких реквізитів останнього не містить, і виготовлена більш за все шляхом ксерокопіювання (а.с. 74).

Однак, суд першої інстанції, вирішуючи виниклий між сторонами спір по суті та приймаючи рішення у справі, на вказані фактичні обставини справи та норми матеріального права, які безпосередньо регулюють спірні правовідносини, належної уваги не звернув, наведені відповідачем ОСОБА_3 та його представником доводи належним чином не перевірив, у зв'язку з чим керуючись лише формальними припущеннями безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди, заявлених до відповідача ОСОБА_3

За таких обставин, враховуючи наведене вище, рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2012 року, ухвалене по справі, окрім відмови судом у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, адресованих до відповідачки ОСОБА_4, не може бути визнане законним, обґрунтованим, а тим більш справедливим, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1- 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове рішення, та частково задовольнивши заявлені позивачем ОСОБА_2 вимоги, стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь 13 678 грн. 18 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок ДТП, а також 3 000,00 грн. у рахунок відшкодування завданої йому внаслідок ДТП моральної шкоди, визнавши, що заявлений позивачем розмір її відшкодування в даному випадку відповідає глибині завданих йому моральних страждань та поневірянь, а також вимогам розумності і справедливості.

Що ж стосується питання судових витрат по справі, то це питання судова колегія вирішує відповідно до приписів ст.. 88 ЦПК України.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192, 1195 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 27, 58, 59, 61, 88, 303, 304, 307, 309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2012 року - змінити.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 13 768 (тринадцять тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 18 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, а також 3 000,00 (три тисячі) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої останньому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, заявлених до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс», - відмовити за їх безпідставністю.

В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2012 року, що стосується відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої йому внаслідок ДТП, заявлених до ОСОБА_4, - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені ним по справі, а саме: 321 (триста двадцять одну) грн. 90 коп. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: