провадження № 2/200/45/2013 справа № 2-148/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року квітня девятого дня Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, одноособово, під головуванням судді Чулініна Д. Г.,

за секретаря Дельфонцевої Є. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровськ в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про знесення самочинного будівництва,

встановив:

Відповідач позов не визнала, заперечуючи набуттям спірного домоволодіння на праві спільної сумісної власності з підстав істотного збільшення його вартості внаслідок спільних трудових і грошових затрат за час повторного шлюбу спадкодавця. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, в судове засідання повторно не зявилася, про розгляд справи в її відсутність не клопотала, на підставі чого за відсутності заперечень з боку представника позивачів справа підлягає розглядові судом за ч. 5 ст. 169 ЦПК України встановленим порядком, незалежно від причини її неявки, з ухваленням цього рішення відповідно до ст. 224 цього Кодексу заочно.

Співпозивачі ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, від їх представника до суду надійшла заява про розгляд в їх відсутність позову, предявленого через суд на предмет захисту їх прав землекористувачів і співвласників домоволодіння у Баженовому провулку, 47, в м. Дніпропетровську з підстав самочинного будівництва відповідачем добудов до жилого будинку і надвірних побутових споруд, проти чого заперечують позивачі, оскільки такою забудовою порушуються їх право на спадщину. Обґрунтовуючи позов, в позовній заяві зазначено про набуття нині покійним ОСОБА_5 за життя спірного домоволодіння у спільну власність сумісно з ОСОБА_1 в першому шлюбі. З наведених доводів застосування ст.ст. 376, 391 ЦК України позивачі просили знести самочинну забудову відповідачем чи за її рахунок.

На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться.

Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Після ОСОБА_5 у віці 48 років у м. Дніпропетровську 02.04.2004 згідно з ст.ст. 1220, 1221 ЦК України відкрилася спадщина, що встановлено за даними свідоцтва серії 1-КИ № 545471, виданого про вчинений актовий запис про смерть № 3693 (а.с. 8). За відсутності заповіту до спадкування за законом згідно з ст. 1261 ЦК України в першу чергу були закликані малолітня дочка спадкодавця ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, вдова ОСОБА_4, яка з спадкодавцем перебувала в шлюбі, зареєстрованому 19.06.1996 відділом РАГС Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради народних депутатів з актовим записом за № 278; а так само повнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які доводяться спадкодавцю синами, що визнано сторонами і узгоджується з поданими в копії свідоцтвами про народження та шлюб (а.с. 6).

Позивачі ОСОБА_3 прийняли спадщину способом, передбаченим ст. 1269 ЦК України, звернувшись з відповідною заявою до сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, про що державним нотаріусом внесені записи до реєстру №№ 1310, 1311 з відкриттям спадкової справи № 792/04 (а.с. 57-58). Також за презумпцією ч. 4 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину малолітня ОСОБА_6, оскільки відповідач ОСОБА_4 від її прийняття за правилами ч. 4 ст. 1273 ЦК України не відмовилась.

Суд на засадах змагальності сторін згідно з ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України за браком доказів відкидає як невстановлений факт прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_4, яка надавши суду виписку з домової книги (а.с. 56), не підтвердила своє постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а будь-які дані про звернення нею до державного нотаріуса відсутні.

ОСОБА_5 03.03.1987 у м. Дніпропетровську сумісно з позивачем ОСОБА_1 за час їх шлюбу, зареєстрованого 18.09.1976, придбав відповідно до ст. 22 КпШС України у спільну власність домоволодіння у провулку Баженова, 47, яке складалося з жилого будинку під літ. «А-2» загальною площею 100,2 м2 і жилою площею 45 м2, про що виконком Бабушкінської районної ради народних депутатів на підставі рішення № 834/7 від 10.10.1986 видав свідоцтво про право на особисту власність на жилий будинок, зареєстроване 03.03.1987 бюро технічної інвентаризації в державному реєстрі під № 473-82 (а.с. 7). Під житлову забудову цим домоволодінням, в тому числі для його обслуговування, згідно з ст. 88 ЗК УРСР 1970 року відводилася земельна ділянка площею 781 м2 (з них забудовано 64 м2).

Після розірвання шлюбу 08.06.1993 за життя ОСОБА_5 спору з ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відповідно до ст. 29 КпШС України не виникало, а на час відкриття спадщини після проведеного без згоди позивача ОСОБА_1 самочинного будівництва протягом 1997 року спірне домоволодіння, інвентаризаційною вартістю 70 214 гривень, складалося з жилого будинку під літ. «А-2» з добудованими жилими і допоміжними приміщеннями тамбуру під літ. «а-1», літніх кухонь під літ. «Б», «В», гаражу під літ. «Г», та з терасою під літ. «а1-1», а також з надвірної господарської будівлі сараю під літ. «И» і побутових споруд вбиральні під літ. «Е», погребу з шийкою під літ. «Д», споруд під № 1?6 і мостіння І (а.с. 41-45), про що стало відомо позивачам лише після звернення до державного нотаріуса за оформленням права на спадщину за законом. При цьому площа забудованої земельної ділянки склала 105 м2.

Суд обґрунтовує своє рішення згідно з ст. 213 ЦПК України на основі цих зясованих обставин, виходячи з того, що вони знайшли своє безсумнівне підтвердження в позовній заяві, що узгоджується з експлікаціями та планами будинку технічних паспортів на домоволодіння станом на 16.08.1984 і 13.06.2007 в сукупності з поданими свідоцтвами про право власності та про акти цивільного стану, що тісно повязані з відомостями спадкової справи. Як вбачається зі справи, будівництво виконувалось без необхідного дозволу виконкому місцевої ради та проекту, відомості про додержання будівельних, архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил відсутні, як відсутні дані про прийняття до експлуатації закінчених будівництвом добудов. Ці добуті фактичні дані, оцінивши у тісному звязку з визнанням відповідачем факту самочинної забудови у своїй заяві про зупинення провадження у справі, суд відповідно до ст. 212 ЦПК України визнав достатніми для своїх висновків про фактичні обставини.

Розвязуючи спір в межах судового розгляду згідно з ст. 11 ЦПК України, суд виходить з визнання забудови відведеної земельної ділянки будівлями і спорудами згідно з ст. 105 ЦК УРСР самовільною, внаслідок чого відповідач може ставити питання про набуття сумісно з спадкодавцем за його життя у повторному шлюбі на праві спільної власності лише використаних у будівництві матеріалів, до чого, так само як і до наслідків самочинної забудови, згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України після 01.01.2004 застосовуються положення цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1, набувши за життя ОСОБА_5 відповідно до ст. 112 ЦК УРСР у спільну сумісну власність індивідуальний жилий будинок, набула право спільного землекористування, в оформлені якого з отриманням відповідного документа не було потреби до 2000 року в силу п. 6 Постанови ВР України "Про земельну реформу" № 563-XII від 18.12.1990, що згодом в питаннях обовязку переоформлення прав і встановлення строку його виконання визнаний неконституційним за рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 у справі № 1-17/2005 про постійне користування земельними ділянками. Крім того, за тлумаченням Конституційним Судом України підстав набуття речових прав на нерухомість та значення їх реєстрації в п. 5.6 мотивувальної частини рішення від 22.09.2005 у справі № 1-17/2005 відсутність у спадкодавця державного акта, який він мав отримати згідно з ст. 23 ЗК України в редакції 1992 року, відповідно до ст. 22 Конституції України і ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» не виключає визнання Державою за спадкодавцем прав землекористування, які не припинилися з його смертю і належать до складу спадщини без зміни цільового призначення земельної ділянки.

Зясовані обставини переконують суд у самовільному будівництві відповідачем спільно з спадкодавцем господарських і побутових будівель та споруд, яке порушує права співпозивачів на землю відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України як землекористувачів, які успадкували жилий будинок у спільну власність, чим згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначається їх юридична заінтересованість за ст.ст. 391, 396 цього Кодексу в усуненні перешкод у здійсненні ними своїх речових прав.

Таким чином, встановивши, що дійсні користувачі земельної ділянки і співвласники домоволодіння заперечують проти визнання права власності на добудовані господарські і побутові будівлі та надвірні споруди за відповідачем, яка здійснила самочинне будівництво на їх земельній ділянці, належить відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України і п. «б» ч. 3 ст. 152 ЗК України дійти висновку, що таке майно підлягає знесенню відповідачем або за її рахунок, про що суд ухвалює це рішення з метою захисту оспорюваних прав спадкоємців і співвласника, яка пережила спадкодавця, для відновлення становища, що існувало до порушення їх речових прав.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України відносяться на рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 214, 226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задовольнити повністю.

В жилому будинку під літ. «А-2» у складі домоволодіння у провулку Баженова, 47, в м. Дніпропетровську знести тамбур під літ. «а-1», терасу під літ. «а1-1», добудови літньої кухні під літ. «Б», «В», а також привести у попередній до самочинної забудови стан земельну ділянку зі знесенням збудованих на ній побутових споруд сараїв під літ. «Г», «И» силами ОСОБА_4 чи за її кошт.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, кожного окремо, відшкодування судового збору в сумі по 35 гривень 77 коп.

ОСОБА_4 вправі подати до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська письмову заяву про перегляд цього заочного рішення протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем отримання його копії.

Рішення підлягає оскарженню до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем вручення його копії, а така само відповідачем з наступного за днем постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя