АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадж. №22ц-774/8735/2013 Голов.1-ї ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Колодяжна Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2013 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді- Колодяжної Н.Є.

суддів Осіяна О.М., Глущенко Н.Г.

при секретарі - Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 - про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровськ 24 травня 2013р., яким з відповідачів солідарно стягнута сума боргу, - посилаючись на невідповідність його нормам матеріального та процесуального права, неповне з*ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи; невитребування оригіналу розписки, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Під час вирішення спору судом 1-ї інстанції встановлено, що 01.11.2004. між сторонами був укладений договір позики, по якому відповідачі одержали від позивача 305000грн., еквівалент 55000долл.США, про що написали розписку, з обов*язком повернення боргу до першої вимоги. Оскільки до цього часу грошова сума не була повернута, районний суд задовольнив вимоги позивача, стягнувши солідарно з відповідачів неповернуту суму, індекс інфляції та 3% річних, а всього 465791,36 грн. та витрати по справі.

Апеляційний суд вважає рішення законним, таким, що відповідає вимогам ст.ст.533, 541, 543,625,1046,1047,1049,1050 ЦКУ, встановленим судом обставинам справи та наданим доказам.

Письмовою розпискою, написаною відповідачами, встановлений судом факт укладення між сторонами у присутності свідка ОСОБА_5 01.11.2004. договору позики грошової суми 305000грн., еквівалент 55000долл.США, яку отримали від позивача відповідачі, та їх зобов*язання повернути гроші за першою вимогою позивача по курсу на день повернення.

ОСОБА_2 неодноразово звертався до відповідачів з вимогою повернути гроші, перша його вимога заявлена у січні 2005р., однак вони борг не повернули.

Беручи до уваги в якості доказу копію розписки на а.с.4, 261 (т.1) за відсутності її оригіналу, який, між іншим, надавався позивачем та зник під час розгляду справи, райсуд обгрунтовано виходив з того, що факт укладення між позивачем та двома відповідачами договору позики підтверджений свідком, а написання розписки почерком самої відповідачки підтверджене висновком № 79-10 комплексної почеркознавчої та судово-технічної експертизи від 26.03.2010., згідно якої рукописний текст у розписці (т.1, а.с.261) від 01.11.2004. виконаний ОСОБА_4.

Крім цього, свої висновки та оцінку доказів суд вірно здійснював з врахуванням таких обставин та доказів :

-крім розписки експертом досліджувались вільні та експериментальні зразки підписів та почерку ОСОБА_4 ;

-написання тексту розписки самою ОСОБА_4. співпадає із зазначенням у розписці саме її прізвища як боржниці разом з ОСОБА_3 за договором позики ;

-в судовому засіданні апеляційної інстанції під час розгляду питання про забезпечення позову 26.12.2005. ОСОБА_4 не заперечувала проти повернення боргу (а.с.42т.1);

-в апеляційній скарзі на ухвалу з цього питання відповідачка власноруч вказувала, що відповідно до умов наданої розписки вони з ОСОБА_3 зобов*язались повернути грошову суму по першій вимозі (а.с.23т.1).

Таким чином, суд 1-ї інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог у загальній сумі 465 791,36грн. з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, виходячи при цьому із пояснень позивача в обґрунтування позову (а.с.129-131т.1) про заявлену ним відповідачам першу вимогу у січні 2005року, а також із розрахунку, наданого позивачем у його уточненій позовній заяві від 3 листопада 2009р. (а.с.16т.2).

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту пред*явлення позивачем вимоги про повернення боргу не заслуговують на увагу. Оскільки відповідачі взагалі не визнають факт отримання позики, - суд має підстави брати за основу пояснення позивача з цього питання.

Посилання на невірний розрахунок стягнутої суми, без застосування строку позовної давності є безпідставним, оскільки позовні вимоги були заявлені ще у 2005 році та мали довготривалий час розгляду, а в такому випадку закон не порушено; нарахована до стягнення сума фактично заявлена та розрахована позивачем по 2009рік, не дивлячись на те, що судове рішення винесене у 2013році, а тому її не можна вважати завищеною. В той же час, відповідачі, як такі, що взагалі не визнали отримання позики, свій розрахунок суми не надали.

Їх вимога про витребування від позивача оригіналу розписки та наголошення на цьому у скарзі з посиланням на незаконність рішення з підстав ненадання оригіналу розписки- не може визнаватись обгрунтованою за наведених вище обставин.

Твердження про неотримання відповідачами у позивача грошових коштів не відповідає дійсності, оскільки позовні вимоги визнані доведеними, а правовідносини такими, що відповідають вимогам ст.ст.1046, 1047 ч.2 ЦКУ, згідно яких - підтвердженням факту укладення договору позики та його умов може бути розписка позичальника.

На підставі викладеного рішення повинне бути залишене без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, апеляційний с у д -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровськ від 24травня 2013р. залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

С У Д Д І