АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2855/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1732/К/13 суддя Пустовіт О.Г.
Категорія - 26 ( І ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакова В.П.

суддів - Остапенко В.О., Турік В.П.

при секретарі - Абрамян Н.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 14 травня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представник відповідача Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" - Черевик Олександр Миколайович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПАТ "ЦГЗК") про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_6 загинув під час виконання посадових обов'язків водія автомобіля КРАЗ-256Б1 1-го класу дочірнього підприємства "Автотранс" ВАТ "ЦГЗК".

Вважаючи відповідальними за смерть батька посадових осіб ДП "Автотранс" ВАТ "ЦГЗК", просила стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану загибеллю батька, розмір якої вона визначила у 200 000,00 грн. та просила суд стягнути цю суму з відповідача на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 14 травня 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права. Зокрема, судом не взято до уваги, що правовідносини сторін регулюються положеннями ст.ст. 440-1, 441 ЦК України в редакції 1963 року, якими було передбачено відшкодування моральної шкоди незалежно від відшкодування матеріальних збитків.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ПАТ "ЦГЗК" зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, представника відповідача ПАТ "ЦГЗК" - Черевика О.М., який просив відхилити апеляційну скаргу, залишивши рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів заявлених позовних вимог, апеляційної скарги і заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_6 - батько позивачки ОСОБА_2 - загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11) при виконанні посадових обов'язків водія автомобіля КрАЗ -256Б1 1-го класу ДП "Автотранс" ВАТ "ЦГЗК" від нещасного випадку на виробництві, про що було складено акт форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, та проведено спеціальне розслідування нещасного випадку (а.с. 5-7, 8-10).

За результатами розслідування, комісією установлено, що смерть ОСОБА_6 наступила від отриманих ним травм при аварії на залізничному переїзді №19 при виконанні посадових обов'язків водія автомобіля КрАЗ -256Б1 1-го класу ДП "Автотранс" ВАТ "ЦГЗК" у зв'язку з порушенням правил дорожнього руху при перетинанні залізничного переїзду самим потерпілим та незадовільним технічним станом переїзду щодо відповідного розміщення дорожніх знаків.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимогами ЦК України в редакції 1963 року, чинного на час смерті батька позивачки, не передбачено можливість відшкодування моральної шкоди членам сім'ї загиблого на виробництві.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України Відповідно в п.5 Постанови "Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірні правовідносини виникли ІНФОРМАЦІЯ_1 під час дії ЦК України в редакції 1963 року, норми якого й підлягають застосуванню до їх врегулювання.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року, як на підставу для задоволення позовних вимог, є безпідставним, оскільки дана правова норма не може бути застосована до врегулювання спірних правовідносин, оскільки нею було передбачено загальні підстави відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, а правовідносини сторін виникли з приводу відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок смерті.

При цьому, ст. 456 ЦК України в редакції 1963 року передбачає право на відшкодування шкоди певному колу осіб у разі смерті громадянина, пов'язаного з виконанням ним трудових обов'язків. Разом з тим, під відшкодуванням шкоди розуміється виплата таким особам, перелік яких наведено в ч.3 ст. 456 ЦК України в редакції 1963 року, одноразової допомоги в установленому законом порядку.

Отже, з викладеного вбачається, що у разі смерті потерпілого, внаслідок виконання ним трудових обов'язків ЦК в редакції 1963 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачав відшкодування моральної шкоди членам сім'ї потерпілого - в даному випадку його дочці, на відміну від ст. 1168 ЦК України в редакції 2003 року. який набрав чинності з 01.01.2004 року, відповідно до ч.2 якої моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Не передбачав цього й Закон України "Про охорону праці" в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до ст. 9 якого відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

При цьому, згідно із ч.1 ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі настання страхового випадку, а таким на підставі ст.ст. 13 і 14 цього Закону є смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні страхові виплати, перелік яких визначено в п.1 ч.1 вказаної статі.

Виплата ж грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю застрахованого внаслідок нещасного випадку, членам його сім'ї зазначеним вище Законом не передбачена.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскільки діюче на час виникнення спірних правовідносин законодавство не допускало відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо покладення на відповідача ПАТ "ЦГЗК" обов'язку з відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів апеляційну скаргу, доводи якої правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, відхиляє, а рішення суду першої інстанції - залишає без змін у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 14 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: