Справа № 537/2353/13-ц
У х в а л а

24.04.2013 року суддя Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка, ОСОБА_2, звернулася до суду з позовною заявою, згідно якої просила суд ухвалити рішення, яким визначити, що їй і відповідачу, ОСОБА_3 належить по ? частині квартири АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Відповідно до вимог пункту 5 та 6 частини 2 статті 119 Цивільно-процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Однак, в порушення вищевказаних вимог цивільно-процесуального законодавства, позивачкою не додано до позовної заяви доказів на підтвердження викладених в ній обставин, зокрема в матеріалах позовної заяви відсутні належним чином завірені копії документів, що підтверджують право власності на спірне майно (з відміткою бюро технічної інвентаризації та нотаріальним посвідченням із зазначенням реєстрового номеру).

Згідно із частиною 4 статті 119 Цивільно-процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Відповідно до вимог Закону України Про судовий збір, ставки судового збору з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року за подачу до суду позовної заяви майнового характеру встановлюються в розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 229,40 грн.

Всупереч вимог чинного законодавства України, позивачкою в позовній заяві не вказано ціну позову, а також сплачено державне мито в сумі 114 грн. 71 коп., однак в матеріалах позовної заяви відсутні будь-які дані щодо оцінки спірного майна, внаслідок чого суд позбавлений можливості обчислити суму судового збору, що підлягає до сплати позивачем.

Згідно із частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В матеріалах позовної заяви відсутня вимога, передбачена чинним законодавством України, про визнання квартири спільним майном подружжя.

Частиною 1 статті 121 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що суддя встановивши, що заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120 Цивільно-процесуального кодексу України або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суддя вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для виправлення вищезазначених недоліків.

Одночасно розяснює, якщо позивач у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 119 Цивільно-процесуального кодексу України, сплатить судовий збір у визначеному чинним законодавством розмірі, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Керуючись статтями 119, 121 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення, зазначених в ухвалі суду недоліків протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : Д.О. Зоріна