Справа № 2110/8084/12
РІШЕННЯ

Іменем України

30.05.2013 року Дніпровський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Ратушної В.О.,

при секретарі Яковлєвій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Тетієвська(Куниця) Тамара Василівна про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 1979 року перебувають в зареєстрованому шлюбі.

02.08.2000 року, ОСОБА_3, перебуваючи у вказаному шлюбі, придбала житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями, спорудами, які розташовані за адресою : АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу від 02.08.2000р.

В даному будинку мешкають та зареєстровані до теперішнього часу відповідачі за позовом.

16.01.2012р., на підставі виконавчого листа №2-2533/11, виданого 12.01.2012р. Дніпровським районним судом м.Херсона про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу у розмірі 175151 грн. 25 коп., відкрито ВДВС Дніпровського РУЮ виконавче провадження по примусовому стягненню вказаного боргу.

25.01.2012р. державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони на відчуження будь якого майна боржника.

В серпні 2012 року ВДВС Дніпровського РУЮ м. Херсона, звернулося до Дніпровського районного суду м.Херсона з поданням про визначення частки ОСОБА_2 в спільному майні подружжя, а саме в спірному житловому будинку АДРЕСА_1, про що була повідомлена ОСОБА_3

23.08.2012р. було призначено розгляд вказаного подання. В цей час ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про розстрочку стягнення боргу, у зв,язку з чим розгляд подання був відкладений на іншу дату.

В подальшому ОСОБА_2 було відмовлено у задоволені його заяви про розстрочку боргу.

08.10.2012р., в період розгляду подання про виділ частки в домоволодінні, для того щоб уникнути примусового стягнення на частину, яка належить ОСОБА_2, спільний житловий будинок був відчужений /договір дарування/, відповідачами на користь їх сина ОСОБА_4

22.10.2012р. ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона було відмовлено у задоволенні подання про визначення частки у спільному житловому будинку у зв'язку з тим, що житловий будинок був відчужений і відповідачам не належить.

На даний час в спірному житловому будинку зареєстровані та проживають лише відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Фактично будинок нікому не передавався, ОСОБА_4 у спірному будинку не проживає та не користується ним.

Спірний договір укладений його учасниками без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав і обов'язків. знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. і його укладання не мало наміру фактичної передачі будь-якого майна, переліченого у цьому договорі, а отже він укладався без наміру створення правових наслідків на момент вчинення правочину.

Відповідачі знали про те, що в разі задоволення подання про виділення частки, частина житлового будинку буде реалізована в примусовому порядку та метою укладення спірного договору було лише приховування майна від кредиторів. внаслідок незаконного відчуження житлового будинку порушуються його права стягувача у виконавчому провадженні по стягненню заборгованості з ОСОБА_4. Отже за вказаних підстав правочин є фіктивним і тому повинен бути визнаний недійсним.

Просить визнати недійсним договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 від 08.10.2012 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Тетієвською Т.В..

Визнати недійсною державну реєстрацію ХДБТІ договору дарування від 08.10.2012р., домоволодіння АДРЕСА_1 від 08.10.2012 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Тетієвською Т.В.., згідно витягу про державну реєстрацію прав №35794527 від 10.10.2012р. Стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, вказуючи на ті обставини, що в провадженні ВДВС Дніпровського РУЮ в м.Херсоні знаходиться відкрите виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 175151,25 грн. Постановою державного виконавця від 25.01,2012р. було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2

Житловий будинок АДРЕСА_1 було придбано нею за договором від 02.08.2000р. купівлі продажу, укладеному між ОСОБА_7 (продавець) та нею, як покупцем, за 12093 грн.

08.10.2012р. вона подарувала своєму сину вищевказаний житловий будинок за договором дарування.

Дарування будинку її сину відбувалося на підставах вільного та необтяженого заборонами права власника розпоряджатися належним йому майном, з усвідомленням змісту та наслідків цього правочину та за попередньою згодою обдарованого.

Доказів дарування будинку з мотивів допомогти ОСОБА_2 ухилитися від виконання грошових зобов'язань перед ОСОБА_1, останній суду не надав.

Отримана при укладенні вказаного договору дарування письмова нотаріально засвідчена згода ОСОБА_2, як її чоловіка є вимогою закону щодо форми такого виду правочинів, а тому така згода не може свідчити про обсяг прав ОСОБА_2 на подарований будинок.

З іншого боку, наявність такої згоди лише підтверджує відсутність майнового інтересу до цього будинку з боку ОСОБА_2

Посилання позивача на розповсюдження на вказаний будинок режиму спільної сумісної власності ОСОБА_2, через придбання його в період зареєстрованого шлюбу, спростовуються розпискою від 17.07.2000р., згідно якої, грошові кошти на придбання будинку були подаровані їй, а тому були її особистою власністю.

Позивач стверджує, що планував отримати задоволення своїх грошових вимог за рахунок реалізації частки, належної ОСОБА_2 у спірному будинку, у вказаному вище виконавчому провадженні. Разом із цим, порядок виконання судових рішень визначається в межах Закону України «Про виконавче провадження» державною виконавчою службою, на яку законом покладено обов'язок захисту прав сторін виконавчого провадження. Саме державний виконавець визначає порядок виконання судового рішення та вживає необхідні дії для захисту прав стягувача і боржника. Таким чином, права позивача як стягувача, якщо він вважає, що вони порушені, повинні бути захищені в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження» та розд.УП ЦПК України; самостійне позовне провадженя вининиклих між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правових відносин - не передбачено процесуальним законодавством.

Суду не надано доказів про наявність права власності у ОСОБА_2 на будь-яку частку в указаному позивачем будинку. ОСОБА_2 не має такого права, не бажає його мати, ніколи не звертався до суду чи до неї за отриманням такого права, не оспорює моє право вільно розпоряджатися цілою часткою будинку, а отже, у суду відсутні підстави встановлювати наявність такого права у ОСОБА_2 Просить в позові відмовити за необгрунтованністю позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 від свого імені та за дорученням від відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, посилаючись на ті обставини, що дійсно перед позивачем у нього є боргові обов'язки, проти яких він не заперечує та має намір їх погасити, хоча на даний час у нього склалося тяжке матеріальне положення.

Що стосується спірного домоволодіння, то він до нього не має ніякого відношення, хоча будинок був придбаний у період шлюбу. ОСОБА_3 будинок придбала за гроші подаровані їй її матір,ю, тому будинок не являється їх сумісною власністю. За таких обставин він не заперечував проти відчуження дружиною даного будинку на користь сина, тому підстав для визнання договору дарування недійсним у суду не має. Просить в позові відмовити за необгрунтованністю позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Тетієвська Т.В. в судове засідання не з'явилася, але надала заяву в якій просила суд слухати справу без її участі.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 існують боргові зобов'язання, згідно яких ОСОБА_2 , відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 12.01.2012р. повинен сплатити на користь позивача борг у сумі 175151грн.25 коп.

На підставі чого державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ 16.01.2012р. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

25.01.2012р. державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ м.Херсона винесена Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до вимог ст..57 ЗУ «Про виконавче провадження» та наказу Міністерства. Копії даної постанови направлено для виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження чи перереєстрацію.

Судом встановлено, що відповідач з 1979 року знаходиться в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

Згідно договору купівлі-продажу від 02.08.2000 року, в період шлюбу ОСОБА_3 придбала домоволодіння АДРЕСА_1.

Ст..60 Сімейного Кодексу України та ст..368 ч.3 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

З моменту купівлі домоволодіння та до теперішнього часу відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прописані та проживають на спірній житловій площі, отже придбаний будинок ОСОБА_3 під час шлюбу з ОСОБА_2 є спільною сумісною власністю. Накладений арешт та заборона на відчуження, державним виконавцем розповсюджувався і на спірне домоволодіння, про що було відомо відповідачам. Оскільки державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ було подано до суду подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, для подальшого звернення стягнення на частку відповідача ОСОБА_2

Не зважаючи на заборону відчуження та розгляд вищевказаного подання, ОСОБА_3, зі згоди чоловіка ОСОБА_2, 08.10.2012 року подарувала спірний будинок сину - ОСОБА_4, що підтверджується договором дарування та реєстрацією договору в ДБТІ м.Херсона за №.10.2012р.

Після відчуження майна відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишились зареєстрованими в приміщенні, мешкають та володіють нерухомістю. Обдарований до житлового будинку не вселявся, проживає закордоном, фактично будинок нікому не передавався .

Отже, з даного правочину вбачається, що спірний договір укладений його учасниками без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав і обов'язків. знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний і його укладання не мало наміру фактичної передачі будь-якого майна, переліченого у цьому договорі, а отже він укладався без наміру створення правових наслідків на момент вчинення правочину, а з наміром уникнути реалізації в примусовому порядку частки домоволодіння та приховання майна від кредиторів, отже такий договір є фіктивним, оскільки укладений у протизаконних цілях.

Відповідно до ст..234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до ст..228 ч.1 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави і т.д., незаконне заволодіння ним.

Оскільки на спірний житловий будинок був накладений арешт та оголошено заборону на його відчуження, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали права його відчужувати, а його реалізація порушує публічний порядок продажу майна.

Внаслідок незаконного відчуження майна порушуються права позивача /кредитора/ у виконавчому провадженні по стягненню заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Суд критично відноситься до показів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, даних ними у якості свідків про те, що на момент купівлі спірного будинку ОСОБА_3, вони хоча і знаходились в зареєстрованому шлюбі, однак однією сім,єю не проживали, гроші на придбання будинку ОСОБА_3 подарувала її мати - ОСОБА_8, про що також свідчила ОСОБА_8, оскільки даний факт в судовому засіданні не підтвердився та просліджується зацікавленість допитаних осіб на свою користь.

За таких обставин суд вважає, що договір дарування житлового будинку являється недійсним, оскільки його укладання суперечить вищезазначеним нормам закона та інтересам кредитора.

Керуючись ст. ст. 11-15, 60,130,174, 208, 209, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, ст. 228,234 ЦК України, ст.60 СК України, суд,-

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Тетієвська(Куниця) Тамара Василівна про визнання договору дарування недійсним - задовольнити.

Визнати договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 08.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Тетієвською (Куницею) Тамарою Василівною та державну реєстрацію договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, виконаного ХДБТІ за №35794527 від 10.10.2012року - недійсними.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по 167,70 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею до апеляційного суду.

Суддя В.О. Ратушна