08.07.2013

РІШЕННЯ
Іменем України
3 липня 2013 року Шевченківський районний суд Харківської області
у складі: головуючого - Тордія Е.Н.
за участю секретаря - Гутарєвої В.С.
позивача ОСОБА_1
відповідачки ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди у здійсненні права коритсування та розпорядження житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
ВСТАНОВИВ :
28 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкоди у здійсненні права коритсування та розпорядження житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
У судовому засіданні позивач підтримв свої позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, пояснивши, що з 2001 року він є власником житлової квартири №17, в будинку №6 розташованого по вул.Леніна в с.м.т.Шевченкове Харківської області. В квартирі зареєстрована його дружина ОСОБА_3, та донька ОСОБА_4 В 1991 року його дружина отримала відомче житло від Купянської дирекції залізничних перевезень, за місцем своєї роботи, яке розташоване по вул.Залізнична, 101 в с.Первомайське Шевченківського району Харківської області, куди вона переїхала разом з донькою і де проживає по теперішній час. Їх родинне життя не склалось , враховуючи ,що їх донька є інвалідом дитинства, дружина з донькою тривалий час мешкають за іншою адресою, спроби поновити родини стосунки ні
до чого не призвели. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 11 червня 2013 року їх шлюб розірвано . Враховуючи ,що відповідачка тривалий час не мешкає за адресою реєстрації, перестала бути членом його родини, він вважає ,що вона втратила право користування спірним житлом , а він як власник має право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.
На неодноразові його прохання, відповідачку знятися з реєстрації вона відповідає відмовою.На теперішній час він сплачує комунальні послуги і за відповідачку. За ківлькості зареєстрованих осіб у оселі він невзмозі оформити державну субсидію з метою отримання знижки на оплату комунальних послуг, а також немає змоги в звязку з реєстрацією останньої на власний розсуд користуватися та розпоряджатися своєю власністю.
За таких обставин звернувся до суду для захисту своїх законних прав та інтересів, просить визнати ОСОБА_3, такою що втратила права користування спірним житловим приміщенням та усунути перешкоди у користуванні власністю ,шляхом зняття останньої з реєстрації.
В судовому засіданні відповідачка проти задоволення позову заперечувала, та пояснила суду, що з відповідачем до недавнього часу ,офіційно перебувала у шлюбі, вони мають доньку ОСОБА_4 , яка є інвалідом дитинства . Враховуючи стан дитини у 1991 року , за місцем її роботи вона отримала частину відомчої споруди , яку вона привела до ладу та стала мешкати разом з донькою. Донька потребує постійного догляду. У 2001 році чоловік став власником спірної квартири , і вони були зареєстровані в ній. В кватирі вони не мешкали, комунальні послуги вона сплачує за місцем фактичного проживання. Чоловік допомагав їй матеріально але їх подружжя життя поступово згасало , рішення суду у червні 2013 року шлюб було розірвано. Вона вважає ,що її реєстрація у квартирі позивача ніяким чином йому не заважає, тому просить в задоволені позовних вимог відмовити.
Суд заслухавши пояснення позивача, відповідача, свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного.
Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає ,що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про право власності від 12 липня 2001 року, виданого 13 червня 2001 року виконкомом Шевченківскьої селищної ради Харківської області, та зареєстрованого в Шевченківському МБТІ Харківської області за № 1058 12 липня 2001 року, позивач є власником на праві особистої власності квартири № 17 ,в будинку №6, розташованого по вул. Леніна с.м.т. Шевченкове Харківської області.
Згідно довідки №1320 Шевченківської селищної ради Харківської області від 20 травня 2013 року в зазначеній квартирі зареєстровані: позивач його дружина та донька.
Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 11 червня 2013 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, розірвано. Рішення набуло законної сили.
Акт об від 20 травня 2013 року обстеження житла - будинку № 101 по вул.Залізнична в с.Первомайське Шевченківського району Харківської області, зазначає , що ОСОБА_2 з 1991 року постійно проживає в будинку за №101 по вул.Залізнична в с.Первомайське Шевченківського району Харківської області зі своєю донькою ОСОБА_6
Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 пояснили, що є мешканцями с.Первомайське і з 1991 року знайомі з ОСОБА_3 яка постійно мешкає в будинку №101 по вул. Залізничній з донькою, яка є інвалідом.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України,ст. 391 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном . ка Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 Житлового екодексу України, ст. 311 Цивільного кодексу України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.
Частиною 2 статті 107 Житлового кодексу України передбачено , що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»реєстрація полягає у внесенні відомостей до паспортного документу про місце проживання із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку.
Згідно ст. 7 цього ж Закону підставою для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням.
Статтею 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», передбачено ,що реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації..
Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено ,що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16січня 2012 року по справі № 6-57цс11 , у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод ,
шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, одночасно з вимогою про позбавлення права власності або користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення особи померлою.
Таким чином судом встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу зареєстрована в квартирі позивача, але фактично з 2001 року не проживає, оплату за користування житлом не проводить, претензій на спірне житло не пред'являла і вселятися до нього не намагалась ,оскільки має інше місце постійного мешкання. Доказів існування домовленості між сторонами щодо користування спірним житлом відповідач суду не наддав.
Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їх належну оцінку суд дійшов до висновку , що позовні вимоги ОСОБА_10 є доведеними та такими ,що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10 - 11, 60,212-215, 208 233 ЦПК України, ст.ст. 9,106, 150, Житлового кодексу Української РСР , ст. 16, 311,405 Цивільного кодексу України, ст. 47 Конституції України, ст. 3,7,11 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням № 17, розташованим в будинку №6 по вул.Леніна, в с.м.т.Шевченкове Харківскьої області.
Усунути перешкоду у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням № 17, розташованим в будинку №6 по вул. Леніна що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_2 за вищевказаною адресою.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ