Справа № 1306/2-1645/11 Головуючий у 1 інстанції: Гайдук А.М.
Провадження № 22-ц/783/1298/13 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2013 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді: Гірник Т.А.

суддів: Бакуса В.Я., Мацея М.М.

секретар: Трофімова І.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представників відповідача ТзОВ "Софія" - Лобіва М.Б. , Риб`яка Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія" на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 8 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Дрогобицької міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія" про визнання частково недійсним рішення та договору оренди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звернулися в суд з позовом до Дрогобицької міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю Софія про визнання частково недійсним рішення та договору оренди. Уточненими позовними вимогами від 23 січня 2012 року просили визнати частково недійсним рішення XXXVI сесії Vго скликання Дрогобицької міської ради від 29.01.2010 року №1066 "Про надання в оренду та продовження терміну оренди земельних ділянок", в частині п.2.5 щодо частини земельної ділянки площею 59 кв.м., яка є прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1 . Визнати частково недійсним Договір оренди землі на АДРЕСА_2 від 11.05.2010 року, укладений між Дрогобицькою міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Софія", зареєстрований у Дрогобицькому міському відділі Львівської регіональної філії Центру ДЗК 11.05.2010 року за № 40, в частині земельної ділянки площею 59 кв.м.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 8 червня 2012 року позов задоволено. Додатковим рішенням від 09.10. 2012 року вирішено питання судових витрат .

Рішення суду оскаржив відповідач ТзОВ "Софія". Вважає його незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про закриття провадження у справі щодо визнання частково недійсним п. 2.5 рішення Дрогобицької міської ради №1066 від 29.01.2010 року. В цій частині ухвалою 4 березня 2013 року колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області апеляційна скарга задоволена і провадження у справі закрито з підстав п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України .

Апеляційну скаргу в частині задоволення вимог позивачів про визнання частково недійсним договору оренди землі на АДРЕСА_2 від 11.05.2010 року, укладений між Дрогобицькою міською радою та ТзОВ «Софія» апелянт мотивує тим, що судом безпідставно встановлено, що межа земельної ділянки будинковолодіння по АДРЕСА_1 зі сторони ТзОВ «Софія» проходить по лінії південної стіни магазину по боковій стіні прибудови №2 та далі на межову точку 4, оскільки рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради депутатів трудящих від 30.03.1954 року №481 вказує на те, що за буд. АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку площею 1331, 80 кв.м., але з цього рішення неможливо визначити конфігурацію земельної ділянки та те, що спірна межа проходить по стіні буд. АДРЕСА_2 , оскільки на час винесення рішення даного будинку взагалі не було збудовано. Безпідставно встановлено, що позивачам передано у спільну сумісну власність саме частину прибудинкової територію, прилеглу до їх будинку площею 989 кв.м. відповідно до п.1.1 рішення Дрогобицької міської ради №770 від 11.02.2009 року. ТзОВ «Софія» рішенням Дрогобицької міської ради №82 від 30.08.2006 року надано в користування на умовах оренди земельну ділянку площею 318 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 . Суд безпідставно встановив, що площа спірної земельної ділянки становить саме 59 кв.м. не обмотивуваши свої висновки в цій частині .

При розгляді справи за апеляційною скаргою, представники відповідача ТзОВ "Софія" мотиви апеляційної скарги підтримали, просять в цій частині рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові .

Представник позивача ОСОБА_1 при розгляді справи в апеляційній інстанції висловися про законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити таке без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про розгляд справи за апеляційною скаргою належним чином повідомлені, заяв про причини неявки не скерували, тому колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає, виходячи з наступних мотивів.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. За змістом ч. 3 цієї статті - апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням згідно п. 1 рішення № 770 від 11 лютого 2009 року Дрогобицької міської ради "Про безоплатну передачу у спільну сумісну власність громадянам земельних ділянок" - орган владних повноважень вирішив передати безоплатно у спільну сумісну власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка / громадянам :

П.1.1 ОСОБА_1 , прож. на АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , прож. на АДРЕСА_4 , ОСОБА_10 , прож на АДРЕСА_5 , ОСОБА_5 , прож. АДРЕСА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , прож. на АДРЕСА_7 - земельну ділянку площею 989 кв м на АДРЕСА_1 . 11. /.

Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку переліченим особам не видавався, що ствердив представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні, хоча жодних застережень на його отримання не існувало.

Задовольняючи позовні вимоги позивачів, суд мотивував своє рішення тим, що укладення договору оренди землі на АДРЕСА_2 від 11 травня 2010 року між Дрогобицькою міською радою та ТзОВ "Софія", що зареєстрований у Дрогобицькому міському відділі Львівської регіональної філії Центра Державного земельного кадастру 11 .05. 2010 року за № 40 в частині земельної ділянки пл. 59 м кв - порушує права позивачів, як законних власників земельної ділянки, оскільки така входить до земельної ділянки, переданої їм у власність на підставі вказаного вище рішення органу місцевого самоврядування за № 770 від 11.02.2009 року, а тому визнав порушеними права позивачів /а.с. 11, 20/.

З посиланням на ч.2 ст.152 ЗК України, котра передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, - прийшов до висновку про незаконність договору оренди в зазначеній вище частині .

Однак з такими висновками колегія суддів не погоджується .

У справі відсутні належні докази, за яких суд прийшов до висновку, що саме 59 м кв є частиною земельної ділянки, котра одночасно ввійшла до земельної ділянки, котра передана у спільну сумісну власність позивачам, згідно вказаного вище рішення органу місцевого самоврядування та до земельної ділянки, котра передана в оренду ТзОВ "Софія" на підставі іншого рішення органу місцевого самоврядування про які вказано вище. Мотиви такого висновку суду у рішенні не наведено і докази цьому відсутні матеріалах справи. З долучених до справи копій Архівного витягу рішення виконавчого комітету Дрогобицької міськради № 481 від 30.03.1954 року "Про результати обміру по будівельному кварталу № 58", рішення цього ж органу від 4 квітня 1959 року № 124/3 "Про відведення земельної ділянки під будівництво молочного магазину на 4 торгових місця Дрогобицького змішторгу", плани земельних ділянок - не підтверджують обгрунтованість висновків суду першої інстанції в цій частині /а.с. 12-14 /. Постановляючи рішення, суд не врахував вимоги ст.125 ЗК України, якою регламентовано, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав .

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, вказані у ст.126 ЗК України. Зокрема право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право постійного користування земельною ділянкою державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, а право оренди земельної ділянки договором оренди, зареєстровано відповідно до закону. Таким чином, згідно з наведеними вимогами закону обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у неї таких документів на час прийняття судом рішення свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки.

На вказані вище норми закону суд першої інстанції уваги не звернув, безпідставно прийшов до висновку про порушення прав позивачів, як законних власників земельної ділянки, в тому числі частини, котра на думку позивачів увійшла до частини земельної ділянки, що передана в оренду ТзОВ "Софія" згідно вказаного вище договору оренди від 11.05. 2010 року.

Тому, задовільняючи позові вимоги в цій частині, суд безпідставно з посиланням на ч.1 ст. 155 ЗК визнав порушеними права позивачів щодо володіння, користування чи розпорядження належною їм земельною ділянкою. Тому укладення між відповідачами договору оренди не свідчить про порушення прав позивачів з наведених вище мотивів .

При вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що рішенням № 770 від 11 лютого 2009 року Дрогобицької міської ради "Про безоплатну передачу у спільну сумісну власність громадянам земельних ділянок", на яке посилаються позивачі і згідно якого - орган владних повноважень вирішив передати безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель позивачам, хоча позивач ОСОБА_1 за даними п.1.1 цього ж рішення значиться проживаючим за адресою Зарічна 23 і лише згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2003 року є спадкоємцем кв. АДРЕСА_8 . Доказів про реєстрацію такого права у справі немає. ОСОБА_10 значиться проживаючою по АДРЕСА_9 . З матеріалів справи убачається, що інші позивачі: ОСОБА_5 є власником кв. АДРЕСА_10 , а позивачі ОСОБА_6 згідно свідоцтва на право власності на квартиру АДРЕСА_2 набули на таку право власності в порядку приватизації житлового фонду / а.с. 7-10/.

Доказів передачі будинку в цілому у власність його мешканців - у справі немає і сторони проти цього не заперечили. Відтак правова підстава передачі у сумісну власність земельної ділянки відведеної за будинком, як прибудинкова територія не переконлива, однак поза межами спору, тому не досліджується судом.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню в частині визнання недійсним договору оренди від 11 травня 2010 року з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині .

Керуючись ст. 303 , 304 , п.2 ч.1 ст. 307 , п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ч. 2 ст. 314 , ст.316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ТзОВ "Софія" задоволити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 8 червня 2012 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Дрогобицької міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю Софія в частині визнання частково недійсним договору оренди від 11 травня 2010 року, укладеного між Дрогобицькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Софія" - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді