Справа № 1308/918/12 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/3419/13 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Тропак О.В.

суддів: Бермеса І.В.,Савуляка Р.В.

за участю секретаря: Дідусь О.Р.

з участю: прокурора ОСОБА_1 ,

представників відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Прокуратури Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 14 грудня 2012 року у справі за позовом першого заступника військового прокурора Прокуратури Західного регіону України в інтересах держави-Міністерства оборони України в особі його органу , уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах до Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд«, ОСОБА_5 ,третьої особи приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Чемерис Г.Я. про визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлової будівлі , -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року перший заступник військового прокурора Прокуратури Західного регіону України звернувся в суд в інтересах держави-Міністерства оборони України в особі його органу , уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд«, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 30 квітня 2003 року,укладеного між державним підприємством Міністерства оборони України «Західвійськбуд» та громадянином ОСОБА_5 щодо відчуження нерухомого майна по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив,що державне підприємство Міністерства оборони України «Західвійськбуд« є структурним підрозділом органу державної виконавчої влади Міністерства оборони України,а майно державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд« є державною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління.

У ході проведення перевірки дотримання службовими особами ДП МО України «Західвійськбуд» вимог законодавства щодо відчуження нерухомого майна Міністерства оборони України, прокуратурою було встановлено,що 30 квітня 2003 року між ДП МО`Західвійськбуд» та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна-цегляної двоповерхової нежитлової будівлі КТП площею 296,8 кв.м.,що розташована по АДРЕСА_1 ,згідно з яким вказане державне підприємство передало Побережномку ОА. зазначене нерухоме майно,а останній перерахував ДП МО »Західвійськбуд» кошти згідно з умовами договору.

Зважаючи на те,що підприємство засноване на загальнодержавній власності,органом управління якого являється Міністерство оборони України,основні засоби,закріплені за вказаним підприємством,підлягають відчуженню у встановленому законодавством порядку щодо особливостей відчуження державного майна.Відповідно до вимог ст.10 діючого у 2003 році Закону України »Про підприємства в Україні» відчуження від держави засобів виробництва,що є державною власністю і закріплені за державним підприємством, здійснюється виключно на конкурентних засадах(через біржі,конкурси,на аукціонах) у порядку ,що визначається Фондом державного майна України.Вимогами п.п.1,4 Положення про порядок відчуження основних засобів ,що є державною власністю,затвердженого наказом Фонду державного майна України від 30 липня 1999 року № 1477 ,передбачалося,що відчуження майна державного підприємства,його структурного підрозділу ,функції управління яким в установленому порядку передані державним органам приватизації, здійснюється безпосередньо підприємством після отримання погодження державного органу приватизації,який здійснює функції управління цим підприємством.

Так як ,на думку прокурора, вищезазначений договір купівлі-продажу було укладено в порушення зазначених норм,він не відповідав вимогам закону,прокурор, посилаючись ст.48 Цивільного кодексу Української РСР (діючого на момент укладення спірного договору) та ч.1 ст.203 і ч.1 ст.215 ЦК України, просив визнати цей договір недійсним.

Зважаючи на те,що про вказані факти прокурору стало відомо лише з рапорту прокурора відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури регіону від 05 березня 2012 року,прокурор просив поновити строк позовної давності звернення до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 14 грудня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі Прокуратура Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове,яким задоволити позов прокурора у повному обсязі,посилаючись на те,що суд першої інстанції помилково дійшов висновків:що спірне майно є військовим,що Центральному спеціалізованому будівельному управлінню Міністерства оборони України на час укладення спірного договору було делеговано повноваження щодо управління майном ДП МОУ «Західвійськбуд» і ,що відчуження майна відбулося з дозволу уповноваженого органу- Центрального спеціалізованого будівельного управління Міністерства оборони України.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення,осіб,які беруть участь у справі,перевіривши матеріали справи ,межі і доводи апеляційної скарги,колегія суддів,вважає,що апеляційну скаргу слід задовольнити частково,а рішення суду першої інстанції слід змінити з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову,суд першої інстанції зазначив,що відповідно до Статуту ДП МОУ »Західвійськбуд»,останнє засновано засновником-Міністерством оборони України на майні Збройних Сил України,яке є загальнодержавною власністю.Пунктом 4.4 Статуту ДП МОУ »Західвійськбуд» встановлено,що відчуження засобів виробництва,що є державною власністю і закріплені за підприємством,здійснюється за погодженням з органом управління майном у порядку,що встановлений законодавством.Наказом Міністерства оборони України № 212 від 14.07.1999 року «Про вдосконалення управління підприємствами квартирно-будівельного комплексу Збройних Сил України» делеговано Центральному спеціалізованому будівельному управлінню Міністерства оборони України повноваження по функціональному управлінню державними підприємствами квартирно-будівельного комплексу Збройних Сил України.З метою вжиття заходів щодо виходу з кризового фінансового стану ДП МОУ »Західвійськбуд» розробило Бізнес-план на 2003 рік ,який 10.02.2003 року був затверджений Центральним спеціалізованим будівельним управлінням Міністерства оборони України(якому на час укладення спірного договору,було делеговано повноваження по управлінню майном ДП МОУ`Західвійськбуд») і пунктом 24 розділу «Заходи щодо повної ліквідації збиткових філій» Бізнес-плану була передбачена реалізація нежитлової будівлі КТП площею 296,8 кв.м. у с.Малехів Жовківського району Львівської області.

Посилаючись на те:

-що на майно,яке було об`єктом відчуження, не поширюється дія Положення «Про порядок відчуження основних засобів,що є державною власністю»,затвердженого наказом Фонду державного майна України від 30.04.1999 р. № 1477,оскільки згідно з підпунктом «в» пункту 3 згаданого Положення ,його дія не поширюється на майно Збройних Сил України,порядок відчуження якого визначається окремими нормативно-правовими актами;

-і ,що до даних правовідносин не виявляється можливим застосувати порядок реалізації майна,прописаний відповідно до норм Положення «Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил»,затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 р № 1919,яке визначає механізм відчуження військового майна для певних чітко ,визначених у Положенні та Законі України`Про Збройні Сили України», суб`єктів-військових частин,оскільки на час укладення спірного договору ДП МОУ »Західвійськбуд» не відповідало вимогам встановленим у вищезазначеному Положенні для військових частин,-

суд першої інстанції дійшов висновку,що при укладенні спірного договору купівлі-продажу Державне підприємство Міністерства оборони України`Західвійськбуд» зобов`язане було дотримуватись загальних засад законодавства щодо укладення договору,зокрема ст.37 Закону України »Про власність»,нормами ЦК Української РСР та Статутом підприємства.

Щодо заяви представника відповідача ОСОБА_5 про пропущення прокурором строку позовної давності,суд першої інстанції зазначив,що правила про позовну давність ,відповідно до ст.267 ЦК України,мають застосовуватися лише тоді,коли буде доведено існування самого суб`єктивного права.У випадку відсутності такого права або, коли воно ніким не порушене,в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності,а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку,що немає підстав відмовляти у задоволенні позову з причин пропуску строку позовної давності.

Однак,колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції,щодо того,що на майно,яке було об`єктом відчуження не поширюється дія Положення «Про порядок відчуження основних засобів,що є державною власністю»,затвердженого наказом Фонду державного майна України від 30.04.1999 р. № 1477 і погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині,що на майно,яке було об`єктом відчуження, поширюється дія вищезазначеного Положення, з наступних міркувань.

Пунктом 4 вищезазначеного Положення встановлено,що відчуження майна державного підприємства проводиться безпосередньо підприємством після отримання на це дозволу центрального або місцевого органу виконавчої влади,уповноваженого здійснювати функції управління державним майном,за погодженням з Фондом державного майна України,його регіональними відділеннями та представництвами у районах і містах,а пунктом 6 передбачено передачу органу управління майном та Фонду державного майна України пакета документів для відчуження.

В Статуті ДП МО України »Західвійськбуд» встановлено,що його майно є державною власністю,закріплюється за ним на праві повного господарського відання і відчуження засобів виробництва,що є державною власністю здійснюється за погодженням з органом управління майном у порядку,що встановлюється законодавством.

Статтею 7 Закону України «Про приватизацію державного майна» встановлено,що державна політика в сфері приватизації здійснюється Фондом державного майна України, його регіональними відділеннями та представництвами у районі і містах і відповідно до частини 3 статті 7 цього Закону , саме органу приватизації надано право,зокрема,здійснення повноважень власника державного майна у процесі приватизації.

Відповідно до ст.48 ЦК Української РСР , яка діяла на момент укладення оспорюваного договору,недійсною є та угода,яка не відповідає вимогам закону.

Зважаючи на те,що матеріали справи не містять доказів,які б свідчили про те,що при укладенні договору були дотримані вимоги,встановлені п.4 Положення «Про порядок відчуження основних засобів,що є державною власністю»,а саме:

-що Міністерство оборони (орган управління майном) надало дозвіл на відчуження предмету оспорюваного договору;

-що відчуження предмету оспорюваного договору відбулося за погодженням з Фондом державного майна або його територіального відділення;

або,що в дотримання вимог ч.2 ст.6 Закону «Про правовий режим майна у Збройних силах України» відчуження майна (яке суд першої інстанції вважав військовим майном) відбулося на підставі рішення Кабінету Міністрів України,-

колегія суддів вважає,що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те,що оспорювана угода була укладена з додержанням вимог закону, в той час як,на думку колегії суддів, при укладенні оспорюваного договору, вищезазначені вимоги закону в дійсності не були додержані,тому в наявності були ,встановлені ст.48 ЦК Української РСР, підстави для визнання оспорюваного договору недійсним.

Оспорюваний правочин було укладено 30.04.2003 року.Згідно статті 71 ЦК Української РСР для захисту права за позовом особи ,право якої порушено (позовна давність) ,було встановлено строк в три роки,а згідно ст.75 ЦК Української РСР позовна давність підлягала застосуванню судом незалежно від заяви сторін.

Статтею 257 ,чинного з 01.01.2004 року, ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3,4,5 ст.267 ,чинного з 01.01.2004 року, ЦК України визначено,що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі,зробленою до винесення ним рішення.Сплив позовної давності про застосування якого заявлено стороною у спорі,є підставою для відмови у позові.Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності,порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,яка його порушила.

Оспорюваним договором купівлі- продажу від 30.04.2003 року встановлено ,що покупець зобов`язується перерахувати договірну вартість приміщення в сумі 59541 гривня,в тому числі ПДВ на розрахунковий рахунок покупця протягом трьох банківських днів з моменту підписання договору,а продавець зобов`язаний не пізніше п`яти робочих днів з моменту підписання договору передати покупцю згадану будівлю за актом прийняття передачі,який є невід`ємною частиною даного договору.

Таким чином,перерахування коштів продавцю і передача будівлі покупцю мали відбутися у травні 2003 року,а про укладення даного договору тобто,про порушення свого права і про особу , яка його порушила , позивач-Міністерство оборони повинно було довідатися при отриманні бухгалтерської (фінансової) звітності відповідача ДП МОУ «Західвійськбуд» за перше півріччя 2003 року ,тобто у липні 2003 року.

Таким чином , правильним видається висновок ,що позовна давність за позовними вимогами про визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним сплила в серпні 2007 року.

Про обізнаність позивача про укладення оспорюваного договору купівлі-продажу може свідчити також,зокрема акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства міністерства оборони України`Західвійськбуд» від 09.06.2008 року,у якому зазначається про відчуження у 2003 році об`єкта нерухомості-двоповерхової будівлі КТП загальною площею 296,8 кв.м.(ас 110 128 ).

З позовом в суд прокурор звернувся у березні 2012 року,тобто по спливу трирічного строку позовної давності.

Позивачем Міністерством оборони України (стороною по справі ) клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності у даній справі заявлено не було.

Прокуратурою,яка приймала участь у справі в інтересах держави-Міністерства оборони України в особі його органу , уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах і ,яка заявила клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності, доказів,які б свідчили про поважність пропущення позивачем-Міністерством оборони України позовної давності,суду надано не було.

Та обставина,коли про укладення оспорюваного договору купівлі-продажу стало відомо прокуратурі, на думку колегії,правового значення для застосування наслідків спливу позовної давності не має та підставою для визнання поважності причин пропущення строку позовної давності позивачем і для поновлення пропущеного строку позовної давності бути не може.

Відповідачем ОСОБА_5 і його представником, до винесення оскаржуваного рішення, було подано заяву про застосування позовної давності (ас 45).

У зв`язку з тим,що колегія суддів дійшла висновку про те,що укладенням оспорюваного правочину майнові права позивача Міністерства оборони України були порушені ,однак позов до суду було пред`явлено у березні 2012 року,тобто по спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем ОСОБА_5 ,у задоволенні позову слід відмовити за спливом позовної давності .

Керуючись п.3 ч.1 ст.307,п.4 ч.1,ч.2 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокуратури Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 14 грудня 2012 року змінити.

У задоволенні позову першого заступника військового прокурора Прокуратури Західного регіону України в інтересах держави-Міністерства оборони України в особі його органу , уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах до Державного підприємства Міністерства оборони України «Західвійськбуд«, ОСОБА_5 ,третьої особи приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Чемерис Г.Я. про визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлової будівлі - відмовити за спливом позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Бермес І.В.

Савуляк Р.В.