Справа №2/489/245/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2013 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (далі за текстом - Банк), за участі третіх осіб без самостійних вимог - ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватних нотаріусів Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про внесення змін до договору іпотеки, розірвання цього договору, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2012 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила поновити строк позовної давності, внести зміни до договору іпотеки з Банком про забезпечення іпотекою збільшення суми кредитного договору, укладеного 19 вересня 2008 р., між Банком та ОСОБА_2 на 171395,70 грн., визнавши чинними ці зміни з моменту укладання договору іпотеки. Також просила розірвати даний договір іпотеки. Просили також зупинити процедуру реалізації предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1, що належить позивачці.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що передаючи Банку в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_2 у забезпечення кредитних зобовязань свого сина ОСОБА_2 перед Банком, вона вважала, що дійшла згоди з Банком на додаткове кредитування ОСОБА_2 за існуючим кредитним договором з Банком. Але в договорі іпотеки такої умови немає, хоча нотаріус ОСОБА_4 була обізнана з таким її волевиявленням, а Банк не виконав свій обовязок щодо додаткового кредитування ОСОБА_2 Оскільки, на її думку, Банк допустив істотне порушення договору іпотеки, то це є підставою для зміни п.1.1. договору із внесенням до нього застереження про забезпечення іпотекою збільшення суми кредиту ОСОБА_2 і його розірвання.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що сума у 171395,70 грн. є сумою додаткового кредитування, яка обрахована як 70% вартості іпотечного майна, про що була домовленість з банком

Представник Банку проти позов заперечувала в повному обсязі, як у звязку зі спливом строку позовної давності, так одночасно і за безпідставністю. Пояснила також, що виконавче провадження з виконання рішення суду, яким з ОСОБА_2 стягнута сума кредитної заборгованості та звернуто стягнення на дану квартиру не розпочато.

Треті особи без самостійних вимог до суду не зявилися, представників не направили. Про час та місце розгляду справи повідомлялися. Нотаріус ОСОБА_4М, надала суду заперечення, в яких наполягає на обізнаності ОСОБА_1 з умовами договору іпотеки та згоду з ними. Заперечувала повідомлення їй як ОСОБА_1 так і представниками Банку будь-яких умов договору іпотеки, окрім тих, що в ньому зазначені.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази в даній справі та справі №2-2757/2010 р., встановив наступні обставини.

01 березня 2007 р. між ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_2 був укладений договір №38В/2007, згідно якого сторони погодили надання ОСОБА_2 кредиту у 16593 долара СІЛА під 13,5% річних строком до 28 лютого 2013 р. на придбання автомобіля СНЕК.У, реєстраційний номер НОМЕР_1 з погашенням кредиту за встановленим графіком (а.с.58-60). Угодами №1 від 11 травня 2007 р., №2 від 22 вересня 2007 сторони внесли зміни до кредитного договору щодо строку сплати процентів та реквізитів сторін (а.с.61,62).

За іпотечним договором з Банком від 19 вересня 2008 р., посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_6 за реєстровим №8201, ОСОБА_1 передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1, забезпечивши цією нерухомістю виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором від 01 березня 2007 р. (зі змінами). Договором іпотеки передбачалося, що нею забезпечується обтяження збільшення основного зобовязання та процентів за ним (п.1.1.) (а.с.6,7).

До укладання договору іпотеки з ОСОБА_1, кредитною комісією Банку обговорювалося клопотання ОСОБА_2 про прийняття квартири позивачки в іпотеку як додаткового забезпечення кредитного договору з останнім, яке було вирішено позитивно (протокол №93 від 11 вересня 2008 р.), а після прийняття квартири в іпотеку кредитною комісією Банку було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 у збільшенні суми кредиту за договором від 01 березня 2007 р. №38В/2007. (протокол №95 від 22 вересня 2008 р.) (а.с.9,10). Підстави відмови викладені у листі Банку від 17 лютого 2009 р. (справа №2-2757/2010, а.с.41-50)

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2011 р. було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Банку про визнання договору іпотеки від 19 вересня 2008 р. недійсним за недоведеністю, зокрема, факту обману та тяжкої обставини. Цим рішенням встановлено, що Банком виконані вимоги іпотечного договору, а саме прийнято в додаткове забезпечення квартира позивачки, (а.с.15- 17)-

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 листопаду 2012 р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17 січня 2013 р. з ОСОБА_2В, стягнута заборгованість за кредитним договором від 01 березня 2007 р. за №38В/2007 і одночасно звернуто стягнення на квартиру позивачки (а.с.63, 64).

Статтею 651 ч. 1, 2 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи відсутність доказів на існування будь-якої домовленості між позивачкою та Банком, відмінної за змістом від договору іпотеки, зокрема, про збільшення кредиту ОСОБА_2 під забезпечення внесенням в іпотеку квартири позивачки, то позовні вимоги, що ґрунтуються на ст. 651 ЦК України про внесення змін до пункту 1.1. договору іпотеки, а саме що предметом іпотеки забезпечується збільшення кредиту ОСОБА_2 за кредитним договором від 01 березня 2007 р. на суму 171395,70 грн., є безпідставними.

Посилання Позивачки на те, що рішенням ВССУ від 28 грудня 2011 р. встановлена обставина яка не підлягає доказуванню - те що ОСОБА_1 мала сподівання та намір за передачі в іпотеку нерухомого майна отримання збільшення по основному кредиту синові ОСОБА_2, не мають значення для справи, оскільки не доведено, що Банк погоджувався на збільшення суми кредиту в обмін на забезпечення цього збільшення іпотекою. Отже, застосування ст. 651 ЦК України неможливо, оскільки позивачкою не доведено існування такої домовленості, а відповідно і її порушення.

Отже, позовні вимоги про внесення змін до п. 1.1. договору іпотеки від 19 вересня 2008 * р. із визнанням змін чинними з моменту його укладання та, відповідно, похідні вимоги про розірвання договору іпотеки є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про зупинення процедури реалізації квартири позивачки. Приватним нотаріусом ОСОБА_5 на імя позивачки у вересні 2010 р. була направлена вимога про початок звернення стягнення на її квартиру. Досі квартира не реалізована, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 листопаду 2012 р. про звернення на неї стягнення набрало законної сили 17 січня 2013 р., виконавчі листи як пояснивпредставник Банку до державної виконавчої служби ще не предявлені. Тобто ця вимога є безпідставною також.

Строк позовної давності позивачкою не пропущений.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький