Справа № 2-2514/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді - ВОДОП 'ЯНОВА СМ.,

при секретарі; Василенко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участі сторін; позивачки ОСОБА_3, її представника, адвоката ОСОБА_4, представника відповідачки ОСОБА_5 - адвоката Левіта С.О. в залі суду в місті Кривому Розі позовну заяву;

ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 до ОСОБА_5, Криворізької Міської ради, Криворізького міського Управління земельних ресурсів, третіх осіб ОСОБА_10, ОСОБА_11, про визнання державного акту па право приватної власності на земельну ділянку недійсним, скасування реєстрації державного акту, розподілу земельних ділянок та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

До Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу звернулись позивачі ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 з позовом ОСОБА_5, Криворізької Міської ради, Криворізького міського Управління земельних ресурсів, про визнання державного акту па право приватної власності на земельну ділянку недійсним, скасування реєстрації державного акту, розподілу земельних ділянок та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позову позивачі у своєму уточненому позові суду вказали, що домоволодіння АДРЕСА_2 в місті Кривому Розі представляє собою котедж з надвірними спорудами, який складається з 4 квартир і розташоване на земельної ділянці площею - 3532 кв. метрів.

Вони, позивачі у справі є співвласниками квартири 2 цього домоволодіння, яка ними була приватизована у 2004 році. Згідно свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 02 листопада 2004 року їх квартира становить 14 частину будинку, кожному з них належить 1/12 його частка.

ОСОБА_5, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, як і вони / позивачі/, також є співвласниками даного домоволодіння, кожному з них належить 14 його частка.

Відповідно до ст. 42 ЗК України (в редакції 1991 року) використання та розпорядження земельною ділянкою співвласниками домоволодіння визначається пропорційно розміру їх часток у домоволодінні. Тобто земельна ділянка, на який розміщене вказане домоволодіння, повинна бути розподілена на чотири рівних частини.

Оскільки межи земельної ділянки визначені не були, вони отримавши службове житло від КЖП №16, звернулись туди з заявою для визначення меж земельної ділянки, якою повинні користуватися.

За заявою КЖП № 16 розподіл земельної ділянки був зроблений НДІ «Проектрекострукція». Земельна ділянка була обстежена, зроблений технічний висновок і визначені межи земельної ділянки для кожного користувача по фактичному користуванню. Межі зазначені в схемі розподілу земельної ділянки, яка додається до позову. Розподіл земельної ділянки був зроблений по межах розподілу житлового будинку і сараїв, з урахуванням господарських споруд, на чотири частини, з виділенням двору загального користування. Двір загального користування для них і відповідача визначений в - 146 кв. метрів. Для квартир № 3 і № 4, де проживають треті особи, - 150 кв. метрів. Для них /позивачів/ та відповідачки ОСОБА_5 площа земельної ділянки встановлена в розмірі 810 кв. метрів, для квартир № 3 і № 4 - по 808 кв. метрів.

Однак відповідачка ОСОБА_5 не погодилась з встановленими межами земельної ділянки і почала чинити їм /позивачам/ перешкоди в користуванні нею, обмеживши їх права.

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради від 21 січня 1998 року №31 1 були закріплені земельні ділянки за квартирами будинку АДРЕСА_2, відповідно до схеми розподілу і технічного висновку НДІ « Проектрекострукція».

Рішенням цього ж виконавчого комітету від 27 березня 1998 року №119 це рішення було визнано таким, що втратило чинність в зв'язку з тім, що виконавчий комітет Жовтневої районної у місті Ради вийшов за межи своєї компетенції, так як на той час це питання вирішувалось виконавчим комітетом міської Ради, котрий повинен був розглянути це питання і прийняти відповідне рішення.

До вирішення цього питання у виконавчому комітеті міської Ради мешканці будинку АДРЕСА_2 в якій зазначено, що станом на 01 червня 1999 року земельні ділянки за мешканцями квартир будинку закріплюються по фактичному користуванні. В ньому зазначено, що квартира № 2, тобто їх / позивачів /, буде мати відокремлену земельну ділянку без права на неї третіх осіб. Ця угода та схема розподілу земельної ділянки до неї була підписана усіма користувачами домоволодіння і земельної ділянки, в тому числі і відповідачкою ОСОБА_5 та затверджена начальником КЖП №16.

Маючі намір на приватизацію земельної ділянки, відповідачка ОСОБА_5 звернулась з заявою до ДВП «МЕГГД», яким 13 серпня 1998 року було складено акт встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність.

Згідно цього акту інженер-землевпорядник, геодезист Ковальов А.О. в присутності спеціаліста - землевпорядника Криворізького міськвиконкому Стоян О.О., землекористувача ОСОБА_5, суміжних землекористувачів ОСОБА_10 та ОСОБА_14 встановили в натурі межи земельної ділянки, що відводиться в приватну власність відповідачу, в розмірі 0,1259 гектарів, що не відповідало висновку та технічним документам НДІ «Проектреконструкція» та суперечить угоді співвласників будинку. В цьому акті межи земельної ділянки були вказані зі слів відповідача, а не по фактичному користуванню. Розмір земельної ділянки відповідачки ОСОБА_5 значно більший, і складає - 1259 кв. метрів, а не 810 кв. метрів, що порушує їх /позивачів/ право на земельну ділянку, яка суміжна з земельною ділянкою відповідача.

Акт від 13 серпня 1998 року не підписаний спеціалістом-землевпорядником міськвиконкому та архітектором району. Вони / позивачі / також не підписували цей акт і про його існування нічого не знали. За користувачів садиби 222 / за позивачів/ акт підписав (як їм стало відомо пізніше) начальник КЖП №16.

На підставі вказаного акту та інших документів, в тому числі листа із КЖП №16 від 03 серпня 1998 року, в якому зазначено, що КЖП №16 не заперечує проти розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_2 по фактичному користуванню, відповідачка ОСОБА_5 приватизувала земельну ділянку площею - 0,1259 гектарів, що підтверджується державним актом про право власності на землю від 31 серпня 1999 року НОМЕР_2, чим порушила їх право на земельну ділянку, залишивши їм в користуванні приблизно - 0,322 гектара замість 0,810 гектарів, позбавила їх можливості побудувати вигрібну яму, яка згідно угоди від 01 червня 1999 року повинна бути суміжною.

Про свої порушенні права вони дізнались тільки 28 жовтня 2003 року, коли відповідачка ОСОБА_5 заважала їм в будівництві вигрібної ями, що підтверджується письмовою відповіддю виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, які відповідали б ідеальним часткам співвласників житлового будинку, а саме; квартир 1 і 2, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли або стали невиразними.

Згідно ч. 2 ст. 107 ЗК України у разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання земельної ділянки неможливо відновити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи, щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Оскільки приватизацією земельної ділянки відповідачка ОСОБА_5 порушила їх / позивачів / права землекористувачів, вони, дізнавшись про це, що вона приватизувала свою земельну ділянку, звернулись у жовтні місяці 2006 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу з позовною заявою.

З 01 листопада 2006 року по 11 листопада 2010 року справа за їх позовом про визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним, розподіл земельних ділянок та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою знаходилась на розгляді в Жовтневому районному суді. Ухвалою судді цього суду Українця Ю.Й. від 11 листопада 2010 року справа залишена без розгляду. Про що їм стало відомо тільки на початку 2011 року і в січні місяці 2011 року вони знову звернулись до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з таким же позовом. Ухвалою судді цього суду Борис О.Н. від 04 лютого 2011 року їх позовна заява була повернута їм для усунення недоліків в п'ятиденний строк з дня отримання. Однак зробити це у п'ятиденний строк вони не встигли і позовна заява з документами судом була повернута їм назад.

В зв'язку з наведеними обставинами позивачі у справі просять суд;

- поновити їм строк позовної давності для звернення до суду з цим

позовом.

- визнати державний акт про право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, виданий 31 серпня 1999 року за НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_5 - недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

- визнати недійсним Рішення виконавчого комітету Криворізької міської Ради №505 від 09 грудня 1999 року.

- розділити земельні ділянки, закріплені за квартирами № 1 та № 2 будинку АДРЕСА_2 в місті Кривому Розі пропорційно до часток ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 та відповідачки ОСОБА_5 у праві власності відносно зазначеного житлового будинку, та визначити між ними межи, які існували до приватизації вказаної земельної ділянки .

Зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 в користуванні вказаною земельною ділянкою, надвірними спорудами та спільним двором.

Стягнути на користь їх користь судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, витрат на юридичну допомогу адвоката та витрат на проведення експертиз, які складають в загальній сумі - 4792 гривні 30 копійок.

Позивачка ОСОБА_3 в судовому засіданні у повному обсязі підтримала вказані позовні вимоги.

Представник відповідачки ОСОБА_5 - адвокат Левіт С.О. позовні вимоги не визнав та суду зазначив, що сплинули встановлені законом строки давності для звернення позивачів до суду встановлені в три роки. Перебіг вказаного строку починається з моменту, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Позивачі посилаються на ту обставину, що порушення своїх прав вони дізналися 28 жовтня 2003 року. При цьому з цивільним позовом по справі, яка розглядається в теперішній час, вони звернулися в квітні 2011 року, тобто майже через 8 років.

В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності позивачі посилаються на те, що раніше вони зверталися з аналогічним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 11 листопада 2010 року позов був залишений без розгляду. Також вони зверталися з аналогічним позовом до цього ж суду в січні 2011 року. В зв'язку з суттєвими недоліками позову та невиконанням ухвали суду про усунення недоліків позов був визнаний таким, що не підлягає розгляду та повернутий позивачам.

В зв'язку з наведеними обставинами позивачі вважають, що строк позовної давності пропущений ними з поважних причин. Представник відповідачки вважає, що причини пропуску є неповажними і строк позовної давності при вказаних обставинах не може бути поновлений.

Крім того, адвокат Левіт С.О. вказав, що позивачі навмисне вводять суд в оману відносно строку, коли вони дізналися про розподіл земельних ділянок у тому вигляді, який існує до теперішнього часу і який вони оспорюють по даній цивільній справі. При зверненні позивачів з позовом як додатки до позовної заяви позивачі надали письмові докази, а саме: лист управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради № 63 від 10 березня 1999 року, адресований ОСОБА_8, згідно якого йому повідомлено, що УЖКХ та ЖКК № 16 підготувало позовну зайву по захисту його прав.

Раніше листом Управління земельних ресурсів № 170 від 05 квітни 1998 року позивачі повідомлялися, що спір про порядок користування земельними ділянками по АДРЕСА_2 вирішується в судовому порядку та приватизація земельних ділянок призупинена до вирішення спору між співвласниками. Також ними додано «Соглашение о порядке использования и распоряжения земельным участком» від 19.06.1999 року та схема розподілу земельної ділянки. Вказані документи підписані усіма землекористувачами, у тому числі позивачкою ОСОБА_3.

Таким чином про розміри та межі земельних ділянок, які були встановлені відповідними рішеннями органами місцевого самоврядування, та які до цього часу знаходяться у користуванні, позивачі дізналися 19 червня 1999 року. Саме вказаний термін і є тією датою, з якого повинен обчислюватися строк позовної давності, тому Левіт С.О. наполягав на застосуванні строку позовної давності до спірних правовідносин.

Крім того Левіт С.О. вказав, що Позивачі просять визнати державний акт - рішення Криворізької міської Ради про передачу у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_5 недійсним. При цьому оспорюване рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 505 від 09 грудня 1998 року в матеріалах справи взагалі відсутнє.

Представник відповідачки вважає, що право приватної власності як на рухоме, так і нерухоме майно є непорушним, що передбачено ст.41 Конституції України. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності з наступним повним відшкодування їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану, тому він просив суд відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог позивачів у справі.

Представник відповідача у справі - Криворізької Міської ради Сеїна О.О. до суду не з'явилась і просила розглянути цю справу за її відсутності. У своїх письмових запереченнях, наданих суду, вона просила відмовити позивачам у справі з причини пропуску ними строку позовної давності. У своїх письмових запереченнях вона фактично у повному обсязі повторила доводі викладені вище представником відповідачки Левітом С.О..

Представник відповідача у справі - Криворізького міського Управління земельних ресурсів до суду не з'явився, хоча він був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. На вимогу суду Криворізьке міське Управління земельних ресурсів до справи копію землевпорядної справи згідно спірної земельної ділянки.

Треті особи у справі ОСОБА_10 та ОСОБА_11, до суду не з'явились, хоча вони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи.

Суд, заслухавши сторони, та дослідивши письмові докази долучені до справи, вважає, що позовні вимоги повинні бути задоволені у повному обсязі на підставі наступного:

Судом під час розгляду цієї справи встановлено, що позивачі у справі ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 мешкають у квартирі № 2 домоволодіння АДРЕСА_2 в місті Кривому Розі, і вони приватизували вказане житло та згідно наданого ними суду свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 02 листопада 2004 року їх квартира становить 14 частину вказаного будинку.

Домоволодіння АДРЕСА_2 в місті Кривому Розі представляє собою котедж з надвірними спорудами, який складається з 4 квартир і розташоване на земельної ділянці площею - 3532 кв. метрів.

Позивачі у справі є співвласниками квартири 2 цього домоволодіння, а відповідачка ОСОБА_5, та треті особи у справі ОСОБА_10 та ОСОБА_11, є співвласниками даного домоволодіння, і кожному з них належить 14 його частка.

Ці обставини були визнані представником відповідачки у справі Левітом С.О. та проти не них н заперечували інші відповідачі та треті особи у справі. Тому суд ці обставини вважає доведеними.

Позивачка у справі ОСОБА_3 суду вказала, що за заявою КЖП № 16 розподіл спірної земельної ділянки був зроблений НДІ «Проектрекострукція». Земельна ділянка була обстежена, зроблений технічний висновок і визначені межи земельної ділянки для кожного користувача по фактичному користуванню. Межі зазначені в схемі розподілу земельної ділянки, яка додається до позову. Розподіл земельної ділянки був зроблений по межах розподілу житлового будинку і сараїв, з урахуванням господарських споруд, на чотири частини, з виділенням двору загального користування. Двір загального користування для позивачів у справі та відповідачки ОСОБА_5 визначений в - 146 кв. метрів.

Для квартир № 3 і № 4, де проживають треті особи в справі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 встановлено, - 150 кв. метрів. Для позивачів та відповідачки ОСОБА_5 площа земельної ділянки встановлена в розмірі - 810 кв. метрів, для квартир № 3 і № 4 - по 808 кв. метрів.

Як пояснила суду ОСОБА_3, відповідачка ОСОБА_5 маю намір приватизувати земельну ділянку, без її відома та згоди звернулась з заявою до ДВП «МЕГГД», яким 13 серпня 1998 року було складено акт встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність.

Згідно цього акту інженер-землевпорядник, геодезист Ковальов А.О. в присутності спеціаліста - землевпорядника Криворізького міськвиконкому Стоян О.О., землекористувача ОСОБА_5, суміжних землекористувачів ОСОБА_10 та ОСОБА_14 встановили в натурі межи земельної ділянки, що відводиться в приватну власність відповідачці ОСОБА_5, в розмірі - 0,1259 гектарів, що не відповідало висновку та технічним документам НДІ «Проектреконструкція» та суперечить угоді співвласників будинку.

В цьому акті, як вказала ОСОБА_3 межи земельної ділянки були вказані зі слів відповідача, а не по фактичному користуванню. Розмір земельної ділянки відповідачки ОСОБА_5 таким чином став значно більший, і до цього часу складає - 1259 кв. метрів, а не 810 кв. метрів. Їм, позивачам, як вказала ОСОБА_3 після вказаної несправедливої приватизації залишилось в користуванні приблизно - 0,322 гектара, замість 0,810 гектарів. ОСОБА_5 позбавила їх можливості побудувати вигрібну яму, яка згідно угоди від 01 червня 1999 року повинна бути суміжною. Вони / позивачі/ не мають можливості навіть завести що не будь до свого до двору автомобілем, так як відповідачка перешкоджає їм у цьому встановивши паркан. ОСОБА_3 зазначила, що вона навіть не може нормально вийти х свого двору на вулицю, у змушена разом зі членами її сім*ї виходити через територію дитячого садка, розташованого поряд з її земельною ділянкою. Такий розподіл земельної ділянки порушує їх, позивачів, право на земельну ділянку, яка суміжна з земельною ділянкою відповідачки.

ОСОБА_3 також вказала, що Акт від 13 серпня 1998 року не може вважатись дійсним, оскільки він не був підписаний спеціалістом-землевпорядником міськвиконкому та архітектором району. Вони, позивачі, також не підписували цей акт і про його існування нічого не знали. Однак дозвіл на приватизацію вказаної земельної ділянки було дано всупереч вимогам закону, начальником КЖП № 16.

Обставини вказані позивачкою, стосовно відсутності у вказаному вище акті підписів посадових осіб - спеціаліста-землевпорядника міськвиконкому та архітектора району, а також того, що замість позивачів у справі згода на приватизацію земельної ділянки ОСОБА_5 була дана начальником КЖП № 16 Йошан О.А., підтверджено у судовому засіданні письмовими доказами, які не були оспорені представником відповідачки. Тому ці важливі для вирішення цього спору обставини суд вважає доведеними достовірними доказами у справі.

Суд вважає, що ці обставини, вказані позивачкою, не давали підстав для проведення приватизації земельної ділянки відповідачкою ОСОБА_5.

У такому разі суд вважає, що Рішення виконавчого комітету Криворізької міської Ради №505 від 09 грудня 1999 року з цього приводу прийняте з суттєвим порушенням норм закону, та прав позивачки у справі на користування земельною ділянкою. Воно є несправедливим в частині розподілу земельних ділянок, а тому суд вважає необхідним визнати його недійсним, про що просить позивачка у справі у позові.

Також знайшла на думку суду своє підтвердження у письмових доказах долучених до справи і та обставина, на яку послалася позивачка ОСОБА_3, а саме; що КЖП № 16 зверталось до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу з позовом до відповідачки ОСОБА_5 09 червня 1998 року / вх. номер 7730 / про визнання приватизації спірної земельної ділянки не дійсною.

Однак з невідомих причин ця справа судом не була розглянута та 22 вересня 1998 року повернута позивачу на його вимогу. Ця обставина, а також та обставина, що позивачка раніше двічі зверталась до суду з таким позовом, а суд тривалий час / понад чотири роки / не розглянувши цю справу по суті, залишив її без розгляду, також не була оспорена представником відповідача у справі.

На думку останнього позивачка пропустила строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, і тому він наполягав на відмові у позові саме з цих підстав.

Суд вважає, що представник відповідачки Левіт С.О. не довів суду належним чином ту обставину, що позивачка дізналась про те що без її відома земельна ділянка була відповідачкою у справі приватизована ще у 1999 році.

Статтею 267 пунктом -5 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У даному випадку суд вважає, що строк позовної давності позивачами у справі порушено з поважних причин і тому він повинен бути поновлений судом.

За клопотанням позивачки у справі була призначена експертиза для з'ясування питання щодо фактичного розміру земельних ділянок якими користується позивачка у справі та приватизованої земельної ділянки відповідачки ОСОБА_5. Проведення цієї експертизи було доручено на прохання позивачки експерту ЧП «Експоцентр» Кучі Н.К.. З висновками проведеної експертизи вказаним експертом позивачка ОСОБА_3 не погодилась та вважає їх не об'єктивними, та такими, що суперечать фактичним обставинам справи. ОСОБА_3 надала суду письмові докази, які заслуговують на увагу суду, фактично спростовують висновки експерта Кучі Н.К., та вказують на їх неправдивість.

Тому суд, висновки експерта Кучі Н.К. не приймає до уваги.

За клопотанням позивачки у справі ОСОБА_3 по справі була проведена повторна експертиза, проведення якої було доручено експертові ПП «Науково-дослідної лабораторії судових експертиз» міста Києва Т.М. Лященко.

Згідно висновків проведеної експертизи останньої :

По першому питанню-

-Відповідно до державного акту громадянці ОСОБА_5 кв. №1 передано у приватну власність земельна ділянка площею 1298 кв.м.

За кв. №2 на час дослідження відповідно до чинного законодавства земельну ділянку не закріплено.

По другому питанню -

-Для приватизації земельних ділянок при домоволодінні АДРЕСА_2 за заявою ОСОБА_5 кв.№1 було виконано обмір земельної ділянки. Загальна площа якої визначена в розмірі 3708 кв. метрів. (а.ц.с. 105-114)

Відповідно Земельного Кодексу України Закон від 18.12.1990 року, що діяв до 25.10.2001 року:

Стаття 42. Порядок розпорядження і використання земельних ділянок громадянами, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди належать на праві спільної (часткової або сумісної) власності.

Громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Співвласники даного домоволодіння використовувати та розпоряджатися земельною ділянкою повинні пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, а саме по 1/4 для кожної квартири, тобто по - 927.0 кв. метрів. для кожної квартири. (3708.0 х 1/4)

Фактична площа земельної ділянки якою користуються співвласники кв.№1 та кв. №2 складає -2007,6 кв.метра.

План фактичного користування земельною ділянкою зображено на графічному додатку № 2.

Порядок користування між співвласниками склався наступний:

- у користуванні ОСОБА_5 знаходиться земельна ділянка що примикає до житлового будинку літ. «А,а,а ,а ,а »в частині квартири №1 уздовж фасадної та правої бокової межі загальною площею 1294,2 кв.м. Вхід на земельну ділянку відбувається зі сторони АДРЕСА_2 (в графічному додатку № 2 зображено синім кольором), (фото № 1-20, додатку №1)

- у користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_8 ОСОБА_9, знаходиться земельна ділянка, що примикає до житлового будинку літ. «А,а,а1,а2,а3»в частині квартири №2 уздовж правої бокової та задньої межі, загальною площею 713,4 кв. метрів. Вхід на земельну ділянку відбувається зі сторони дитячого садка № 44, що межує з домоволодінням №22 в частині задньої межі (в графічному додатку № 2 зображено жовтим кольором), (фото № 21-35, додатку №1)

Зі слів присутньої на дослідженні ОСОБА_20 (донька відповідачки ОСОБА_5.) для проходу на земельну ділянку та до квартири №2 відповідно до плану земельної ділянки, що передається у приватну власність та користування громадянці ОСОБА_5 ( а.ц.с. 105-114) виділялася земельна ділянка спільного користування. На час дослідження двір загального користування визначений зі слів ОСОБА_20 складає 92,0 кв.м.( в графічному додатку № 3 зображено сірим кольором). При врахуванні даних обставин відповідно до графічного додатку №3:

- у користуванні ОСОБА_5 знаходиться земельна ділянка що примикає до житлового будинку літ. «А,а,аа ,а »в частині квартири №1 уздовж фасадної площею 225,2 кв.м., земельна ділянка уздовж правої бокової межі площею - 977,0 кв.м. та частка у дворі загального користування площею - 46 кв.м. Загальна площа складає - 1248,2 кв. метра. ( в додатку зображено синім та сірим кольором)

- у користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_8 ОСОБА_9, знаходиться земельна ділянка, що примикає до житлового будинку літ. «А,а,а',а2,а3»в частині квартири №2 уздовж правої бокової та задньої межі, загальною площею 713,4 кв.м. та частка у дворі загального користування площею 46 кв.м. Загальна площа складає 759,4 кв.м. (в додатку зображено жовтим та сірим кольором)

Але на час дослідження співвласники квартири №2 через двір спільного користування не ходять.

Порядок фактичного користування земельною ділянкою, який існує на момент дослідження не відповідає встановленим часткам в нерухомості.

- ОСОБА_5 з часткою 1/4, користуються земельною ділянкою на - 367,2 кв. метра більше за ідеально належну. (3708,0 х 1/4) - 1294,2)

ОСОБА_3, ОСОБА_8 ОСОБА_9, з часткою 1/4, користуються земельною ділянкою на 213,6 кв. метра менше за ідеально належну. (3708,0 х 1/4) -713,4).

Співвласники квартир №1 та №2 за фактичним користуванням користуються земельною ділянкою на 153.6 кв.м. більше за ідеально їм належної відповідно до часток в домоволодінні (3708,0 х1/4) х 2 -2007,6).

Висновок експерта Т.М. Лященко суд вважає таким що відповідає фактичним обставинам справи, так як він базується на Рішенні виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради від 21 січня 1998 року №31, яким були закріплені земельні ділянки за квартирами будинку АДРЕСА_2, відповідно до схеми розподілу і технічного висновку НДІ « Проектрекострукція».

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивачів ОСОБА_9 доведеними у повному обсязі вказаним висновком проведеної у справі експертизи. У суду не має сумнівів що до правдивості висновків повторної експертизи. Ці висновки повторної експертизи не були оспорені представником відповідача у справі, який просив закрити провадження у справі тільки у зв'язку з пропуском строку позовної давності позивачами у справі.

Вище зазначені висновки суду, щодо необхідності задоволення позовних вимог позивачів ОСОБА_9 також базуються на роз'ясненнях Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2001 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Так згідно цієї Постанови -

пункт - 3 ; судам під судні справи за заявами, зокрема:

- з приводу володіння, користування, розпоря дження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками;

пункт - 4; згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають і справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу і місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підста вою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

пункт - 6; спори щодо додержання правил добросусідства - обов'язку власників і землекористува чів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), - розглядаються суда ми відповідно до статей 103- 109 ЗК

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визна чався або вона перебувала у користуванні співвлас ників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських буді вель та споруд на час перетворення спільної суміс ної власності на спільну часткову чи на час виник нення останньої.

Пункт - 7; судам слід мати на увазі, що спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позов ному провадженні.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; від новлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку пору шення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодуван ня заподіяних збитків; застосування інших, перед бачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим мо ральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

На підставі вище викладенного, суд вважає що доводи відповідачів у справі не ґрунтуються на вимогам закону. У зв'язку з тим, що права позивачів як землекористувачів присадибною ділянкою суттєво порушені відповідачами у справі, суд вважає необхідним задовольнити позов у повному обсязі.

У зв'язку з цим, згідно ст.. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачами у справі у зв'язку зі зверненням до суду /сплата держмита та інформаційного збору / у зв'язку з наданням допомоги адвокатом в сумі, 1000 гривень, у зв'язку з витратами на проведення експертиз,- 2796 гривень 80 копійок та 900 гривень, повинні бути відшкодовані ним відповідачкою у справі ОСОБА_5 в загальній сумі,- 4792 гривні 30 копійок.

Керуючись ст.. 6, 42, 44, 57, 67 ЗК України (в редакції 1991 року), ст.ст. 81 п. «в», ч. 2 ст. 90, ст. 152, ч. 1 ст. 155, ч. 2 ст. 158, ст. 106, ч. 2 ст. 107, ст. 120 ЗК України (в редакції 2004 року), відповідно до ст..88, 214-216 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В ;

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Поновити строк позовної давності позивачам ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 для звернення до суду з цим позовом.

Визнати державний акт про право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, виданий 31 серпня 1999 року за НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_5 - недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

Визнати недійсним Рішення виконавчого комітету Криворізької міської Ради № 505 від 09 грудня 1999 року.

Розділити земельні ділянки, закріплені за квартирами № 1 та № 2 будинку АДРЕСА_2 в місті Кривому Розі пропорційно до часток ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 та відповідачки ОСОБА_5 у праві власності відносно зазначеного житлового будинку, та визначити між ними межи, які існували до приватизації вказаної земельної ділянки .

Зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 в користуванні вказаною земельною ділянкою, надвірними спорудами та спільним двором.

Стягнути на користь позивачів у справі ОСОБА_8,

ОСОБА_3, ОСОБА_9 з ОСОБА_5 судові витрати в сумі - 4792 гривні 30 копійок.

На рішення суду усіма учасниками процесу може бути подана апеляційна скарга па протязі 10 днів, з дня виготовлення повного тексту цього рішення в палату з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу.

Суддя: С. М. Водоп"янов