АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
2013 рік Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2013 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д .

при секретарі Охневській Т.В .

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 5 вересня 2013року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом та вказувала, що з 6 червня 1992 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем ОСОБА_1, від шлюбу мають двох доньок народження 1993 та 2004 року. Підчас шлюбу з чоловіком на спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Шкода Октавія. Майно зареєстровано на ім'я відповідача,який заперечує її право на його частину, у зв'язку з чим позивачка просила, з урахуванням того, що з нею проживають діти, відступити від рівності часток та визнати за нею право власності на 2/3 ч. квартири та на 1/2 частину автомобіля.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 5вересня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та по 1/2 частини за кожним на автомобіль Шкода Октавія державний реєстраційний знак НОМЕР_1.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду, в частині поділу автомобіля, скасувати та ухвалити, в цій частині, нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволені позову про визнання за нею права власності на автомобіль.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, зокрема, що порушення судом процесуального права полягає в неповному з'ясуванні обставин справи,які мають значення для правильного вирішення справи та безпідставному неприйнятті судом його доводів про те, що автомобіль було придбано за його власні кошти,які він отримав після звільнення як винагороду за успішне виконання трудових обов'язків. Зазначені процесуальні порушення призвели до того, що судом не застосовано матеріальний закон,який підлягає застосуванню до даних правовідносин, а саме п.3 ч.1 статті 57 Сімейного Кодексу України, згідно якого майно, набуте подружжям за час шлюбу,але на кошти одного з них, належать йому особисто.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечувала та просила залишити рішення суду без змін.

Відповідач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлений належно, подав письмове клопотання про відкладення справи, у зв'язку з тим, що його представник занятий в інших справах, проте належного підтвердження того, час участі представника співпадає з часом розгляду цієї справи не надав та в судове засідання не з,явився.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували в шлюбі з 6 червня 1992 року по 30 липня 2013 року. Мають доньок ОСОБА_4, народження ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання яких відповідач сплачує аліменти (а.с.63-65).

Згідно договору купівлі-продажу від 14 липня 2000 року ОСОБА_1 придбано квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Згідно повідомлення Головного управління в м. Києві управління державної автомобільної інспекції за ОСОБА_117 грудня 2011 року зареєстровано автомобіль марки ШкодаОктавія (а.с. 40-42).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 частково та визнаючи за нею право власності на половину частин спільного майна,а саме на квартиру та на автомобіль, суд виходив з того, що це майно набуте нею та відповідачем за час перебування в шлюбі і, відповідно до ст.ст. 60, 70 Сімейного Кодексу сторони мають на це майно рівні права, при цьому судом враховано, що позивачка не порушує питання про виділ їй у натурі спірного майна, як неподільної речі та не бажає сплатити іншому співвласнику грошову компенсацію.

Такі висновки суду зроблено щодо всіх заявлених позивачем вимог та на підставі поданих сторонами доказів, яким дана правильна оцінка та застосовані правові норми,які регулюють дані правовідносини та роз'яснення судової практики.

Так, відповідно до пункту 25 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Крім цього, в рішенні суду наведені мотиви, з яких суд надає перевагу одним доказам над іншими і його висновки в цій частині є обґрунтованими.

Згідно з п. З ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 3 цієї статті визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

З урахуванням встановленого та вимог закону, суд не прийняв до уваги доводи відповідача, що спірний автомобіль придбано ним за власні кошти з підстав їх недоведеності,оскільки отримання таких коштів відповідачем при звільненні з роботи та зняття їх з рахунку (а.с.52, 53-55,59-62) не свідчить що саме ці кошти були використані ним на придбання автомобіля.

Таким чином, судом першої інстанції повно та всебічного з'ясовані обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін та застосовані правові норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

У зв'язку з наведеним, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають,їх не спростовують та не відносяться до тих, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 5 вересня 2013 року залишити

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді