УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2013 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Марфіної Н.В.,

за участі секретаря Бурлай О.Б.,

заявника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування рішення третейського суду, -

у с т а н о в и в:

25.10.2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування рішення третейського суду. Вимоги заяви мотивовано тим, що третейській суд прийняв рішення у справі, яка йому не підвідомча, оскільки кредитний договір був укладений на цільові потреби, а саме на придбання нерухомого майна відносно якого між заявницею та заінтересованою особою було укладено іпотечний договір, тому заявниця вважає, що третейським судом в порушення вимог чинного законодавства України вирішено спір щодо нерухомого майна. Крім того, заявниця вказує на те, що в укладеному договорі кредиту не передбачено судового захисту прав і законних інтересів сторін, а зазначено лише про врегулювання спорів шляхом передачі їх на розгляд третейського суду та не додано регламенту третейського суду, що, на думку заявниці, робить недійсною саму третейську угоду. Також, як на підставу для скасування рішення третейського суду заявниця посилається на положення п. 5 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, оскільки вважає, що її відсутність при розгляді справи в третейському суді вказує на вирішення третейським судом питання про права і обовязки осіб, які не брали участі у справі.

В судовому засіданні заявниця підтримала вимоги своєї заяви з підстав викладених у ній та додатково пояснила суду, що вона не була повідомлена про розгляд справи у третейському суді і таким чином була позбавлена права на захист та оскарження рішення, зазначає, що кілька разів зверталась до банку з проханням про реструктуризацію або надання їй кредитних канікул на деякий час, однак банк на її прохання не відреагував. За наведених обставин, з посиланням на положення ст.ст. 114, 121, 389-1, 389-5, 389-6 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 217 ЦК України, ст.ст. 6, 27, 51 Закону України «Про третейські суди» заявниця просить суд визнати незаконним та скасувати рішення третейського суду.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечує з підстав викладених у письмових запереченнях, просить відмовити у задоволенні заяви і додатково пояснив суду, що заявниця була учасником третейського розгляду і не може відноситись до осіб права та обовязки яких вирішені без їх процесуальної участі. На думку представника, третейський суд діяв в межах своїх повноважень, оскільки банком було заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, не торкаючись питань заставленого нерухомого майна.

Суд, вислухавши пояснення заявниці та представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи за заявою про скасування рішення третейського суду та матеріали справи за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, які надійшли від третейського суду, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23.10.2006 року між заявницею та заінтересованою особою у справі був укладений кредитний договір №07.2/358-6 на суму 44525 доларів США для купівлі визначеної у договорі трикімнатної квартири, з кінцевим терміном повернення кредиту до 22.10.2021 року.

23.10.2006 року між заявницею та заінтересованою особою у справі був укладений іпотечний договір №900 за яким заявниця передала в іпотеку банку у якості забезпечення виконання нею зобовязань за договором кредиту №07.2/358-6 від 23.10.2006 року трикімнатну квартиру, яка розташована у АДРЕСА_1.

Пунктом 6.2. договору кредиту передбачено третейську угоду у вигляді третейського застереження, яка відповідає вимогам визначеним ст. 12 Закону України «Про третейські суди». При цьому, наявність регламенту третейського суду як додатку до договору кредиту чи третейської угоди не є обовязковим, а чинним законодавством передбачено лише те, що він є невід'ємною частиною третейської угоди стосовно порядку розгляду спору в третейському суді.

Безпідставними, на думку суду, є посилання заявниці і на те, що вказаним третейським застереженням її фактично позбавлено можливості судового захисту своїх прав та інтересів в загальному порядку, адже відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Таким чином, вказаним третейським застереженням право заявниці на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів ні в якій мірі не обмежено, а необхідність зазначення в третейській угоді такого права законом не передбачена.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків (м. Київ, вул. М. Раскової, 15, третейський суддя Мороз О.А.) від 21.01.2013 року у справі №03/13 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 позовні вимоги були задоволені і стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по договору кредиту в сумі 506507 грн. 59 коп. та третейській збір у розмірі 5465 грн. 08 коп.

Стосовно посилань заявниці на те, що третейським судом вирішені права особи, яка не приймала участі у справі, оскільки заявниця не була повідомлена про розгляд справи і присутня при цьому розгляді не була, слід зазначити наступне.

За змістом рішення третейського суду у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, заявниця у вказаній справі мала процесуальний статус відповідача, а отже у розумінні положень п. 5 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України не є особою, яка не брала участі у справі.

На думку суду, не заслуговують на увагу і посилання заявниці на те, що третейським судом вирішено спір який йому не підвідомчий, адже за рішенням суду стягнуто заборгованість за кредитним договором у грошовому вигляді і в даному випадку наявність іпотечного договору щодо нерухомого майна, яким забезпечено виконання договору кредиту, не позбавляє третейський суд права вирішувати справу про стягнення грошового зобовязання, адже правом вибору виду захисту свого права наділений позивач, який не ставив питання про задоволення своїх грошових вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 4 ст. 389-4 ЦПК України, суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 389-5 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

В процесі розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду, підстав для скасування рішення, передбачених ст. 389-5 ЦПК України судом не виявлено, а отже у задоволенні заяви слід відмовити повністю.

Інші посилання заявниці до уваги судом не приймаються, оскільки виходять за межі підстав для скасування рішення третейського суду.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про третейські суди» ст.ст. 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування рішення третейського суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її оголошення.

Суддя