Номер провадження № 22-ц/785/8599/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Виноградова Л. Є.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2013 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Виноградової Л.Є.

суддів Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

при секретарі Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів, розписки, мирової угоди, довіреності та акту прийому-передачі, -

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із вищевказаним позовом, вказуючи, що між нею та ОСОБА_4 виникли правовідносини, повязані із укладенням 25 серпня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору позики, відповідно до якої ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_4 отримала у позику грошові кошти у сумі 5000 доларів США із строком повернення до 05 березня 2003 року, про що ОСОБА_4 особисто надала письмову розписку від 25 серпня 2002 року.

Також позивач зазначила, що 29 серпня 2002 року між нею та ОСОБА_4 було укладено правочин купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_4 продала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, за ціною 34000 гривень, про що ОСОБА_4, отримавши кошти за продаж квартири, надала розписку та підписала договір про наміри, між сторонами було складено акт прийому-передачі вказаної квартири. Згідно до розписки та договору відповідач ОСОБА_4 взяла на себе зобовязання в строк не пізніше 29.08.2002 року посвідчити нотаріально укладений договір купівлі-продажу, передала ОСОБА_3 оригінал договору купівлі-продажу від 01 червня 1999 року та технічний паспорт на продану квартиру.

ОСОБА_3 вказує, що ОСОБА_4 ухилилась від нотаріального посвідчення угоди, грошові кошти, отримані в рахунок оплати повернути відмовилась.

В процесі розгляду справи ОСОБА_3 кілька разів уточнювала свої позовні вимоги, та за остаточно уточненими позовними вимогами до ОСОБА_4 просила: стягнути з ОСОБА_4 на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 34000 гривень, згідно договору про наміри та індекс інфляції в розмірі 37740 грн. нарахований на безпідставно отримані гроші в розмірі 34000 грн.; стягнути з ОСОБА_4 3% річних за 3591 днів за період з 29 серпня 2002 року по 01 липня 2012 року від безпідставно отриманих грошей, наданих ОСОБА_3 ОСОБА_4, що становить 10035 грн. від простроченої суми; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 40000 грн., що еквівалентно 5000 доларів США, згідно розписки від 25.08.2002 року; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 11184,65 грн.

Судом був прийнятий зустрічний позов ОСОБА_4, діючої у власних інтересах а у інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа - опікунська рада виконкому Малиновської районної адміністрації м. Одеси про визнання договору недійсним.

ОСОБА_4 вказувала, що 29 серпня2003 року на прохання своєї знайомої ОСОБА_9 прибула до ПТ «МІАР», де отримала 5000 доларів США від директора ПТ «МІАР» - відповідача ОСОБА_3, як фізичної особи. ОСОБА_4 вказує, що написала розписку від 25 серпня 2002 року про отримання 5000 доларів США в борг від ОСОБА_3, отримані гроші передала ОСОБА_9

Позивач ОСОБА_4 зазначає, що не мала жодного наміру продавати свою квартиру, а оспорювані нею договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, від 29 серпня 2002 року; договір найму між ОСОБА_7 та ОСОБА_4; договір про наміри від 29 серпня 2002 року; мирова угода від 29 серпня 2002 року; довіреність ОСОБА_4 надану ОСОБА_5 від 29 серпня 2002 року; акт прийому-передачі квартири від ОСОБА_4 до ОСОБА_3 - були укладені між сторонами для приховання боргових зобов'язань між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, та договору застави зазначеної квартири в забезпечення боргових зобов'язань.

В період розгляду справи ОСОБА_4 неодноразово уточнювала та змінювала свої вимоги, подавши остаточно уточнений позов до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 29 серпня 2002 року; визнати договір найму, квартири АДРЕСА_2, без дати його складання, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, недійсним; визнати недійсним договір про наміри від 29 серпня 2002 року, складений між ОСОБА_4 та ОСОБА_10; визнати недійсною розписку ОСОБА_4 від 25 серпня 2002 року; визнати недійсною мирову угоду від 29 серпня2002 року, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнати недійсною довіреність ОСОБА_4 надану ОСОБА_5, посвідчену 29 серпня 2002 року заступником директора ТОВ «Свропа-Сервіс» ОСОБА_11; визнати недійсним акт прийому-передачі квартири №63, будинку №7/3 по вул. Ген. Петрова, у м. Одесі, від ОСОБА_4 до ОСОБА_3

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів - задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу у загальному розмірі 51184 гривні 65 коп., з яких: 40000 гривень - сума боргу, 11184 гривні 65 коп. - 3% річних від простроченої суми.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 -відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено частково.

Судом визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 29 серпня 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Визнано недійсним договір найму квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4. Визнано недійсним договір про наміри від 29 серпня 2002 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Визнано недійсним акт прийому-передачі АДРЕСА_3 від 29.08.2002 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 -відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду в частині відмови їй в задоволенні решті позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу у загальному розмірі 51184 гривні 65 коп. скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про стягнення суми боргу у загальному розмірі 51184 гривні 65 коп. на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_12, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Справа тривалий час знаходиться у проваджені апеляційного суду, неодноразово призначалася до слухання, учасникам процесу направлялися судові повістки, листи про явку до суду апеляційної інстанції з наданням відповідних документів.

Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Справа розглянута у відсутності осіб, які не зявилися у судове засідання, у зв'язку з знаходженням справи тривалий час в проваджені апеляційного суду та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь осіб, які не зявилися в судове засідання апеляційної інстанції, є необов'язковою.

Згідно вимог ст. 374 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Відповідно ст. 214 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року) боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Задовольняючи позов про стягнення боргу, суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 отримала кошти в сумі 5 000 доларів США про що власноруч написала розписку від 25 серпня 2007 року.

Цей висновок суду підтверджується розпискою від 25 серпня 2002 року і не спростовується ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що ці гроші ОСОБА_4 передала ОСОБА_12 не можуть бути підставами для скасування рішення суду в цій частині, оскільки суд розяснив ОСОБА_4 можливість предявлення позову, а підстави та мета отримання позики не є правовою підставою для відмови в позові.

Що стосується рішення суду стосовно відмови в іншої частини позову ОСОБА_3 та часткового задоволення зустрічних вимог ОСОБА_4, то судова колегія також погоджується з висновком суду і в цій частині з наступних підстав.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Задовольняючи позов про визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, найму цієї же квартири, про наміри найму цієї квартири, акту прийому-передачі цієї квартири, суд виходив з того, що всі вищевказані дії були вчинені з метою приховання забезпечення заставою та оплатності договору позики від 25 серпня 2002 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Суд оцінив докази, надані сторонами за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням окремої ухвали апеляційного суду від 14 липня 2005 року (а.с. 95-100, т. 1) та вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2006 року за обвинуваченням ОСОБА_13 (а.с. 104-109, т. 1), ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 липня 2007 року, тому судова колегія з урахуванням конкретних обставин по справі погоджується з оцінкою доказів районного суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 пропустила строк позовної давності, оскільки ОСОБА_4 звернулася із зустрічним позовом 01 грудня 2008 року не можуть бути підставою для скасування рішення суду, тому що сам факт розгляду судом даної позовної заяви свідчить про поновлення судом строку на предявлення позову.

До того ж, строки позовної давності стосовно нікчемних правочинів Цивільним Кодексом Української РСР в редакції 1963 року не передбачалися.

Натомість, спірна квартира АДРЕСА_2 ще 25 квітня 2003 року була за договором дарування передана новій власниці ОСОБА_8 (а.с. 271 т.1), що також свідчить про відсутність наміру ОСОБА_4 продавати квартиру ОСОБА_3

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не обґрунтовано відмовив ОСОБА_3М, в стягненні 34 000 грн. не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, тому що суд визнав договір про наміри від 29 серпня 2002 року недійсним, оскільки ОСОБА_4 отримала тільки 5 000 доларів США, а інші гроші їй не передавалися.

Твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_14 про те, що суд не вправі був визнавати договори недійсними суперечить вимогам Цивільного Кодексу Української РСР в редакції 1963 року.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,-

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді Л.Є. Виноградова

ОСОБА_15

ОСОБА_2