Рішення

Іменем України

01 квітня 2013 року

Теребовлянський районний суд в складі:

головуючого Малярчука В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідача ВАТ НАСК "Оранта" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок загибелі їх сина ОСОБА_3 під час дорожньо-транспортної пригоди, в якому просять стягнути з відповідача ВАТ НАСК "Оранта" в користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29529 грн. 45 коп. матеріальної шкоди, з яких 2529 грн. 45 коп. витрати на ритуальні обіди, 25000 грн. 00 коп. витрат на купівлю та встановлення надгробного пам'ятника, 2000 грн. 00 коп. шкоди, завданої пошкодженням під час ДТП мобільного телефону, куртки, шкіряних кросівок, штанів, футболки та шапки, якими користувався їх загиблий син та були придбані позивачами, також просять стягнути з відповідача ВАТ НАСК "Оранта" в їх користь по 5000 грн. 00 коп. моральної шкоди, кожному, спричиненої стражданнями, пов'язаними із втратою єдиного сина, стягнути також судовій збір несплачений ними при зверненні із позовом до суду, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх представник позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ВАТ НАСК "Оранта" позову в судовому засіданні позову не визнав та пояснив, що 09 грудня 2011 року між ОСОБА_5 і ВАТ НАСК "Оранта" був укладений договір (поліс) № АВ/2135476 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 26 січня 2012 року, біля 23 год. 10 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 - сина позивачів, який грубо порушивши Правила дорожнього руху України, у наслідок чого відбулося ДТП та загинув сам ОСОБА_3 Виходячи із фактичних обставин та відповідно до статті 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивачі мали право на відшкодування витрат пов'язаних із похованням їх сина, однак груба необережність самого потерпілого виключає можливість відшкодування матеріальної шкоди відповідачем ВАТ НАСК "Оранта". Відшкодування ж моральної шкоди відповідачем у випадку смерті потерпілого від ДТП не передбачено вказаним вище законом, а тому позовні вимоги вважає безпідставними та просить суд у їх задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивачів та їх представника, представника відповіача, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступне:

26 січня 2012 року, біля 23 год. 10 хв., володілець джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_5, володіючи транспортним засобом на відповідній правовій підставі (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серп НОМЕР_2 виданого Тернопільським МРЕВ ДАІ УМВС України в Тернопільській області від 13 червня 2006 року) та керуючи автомобілем марки "Daewoo Nexia", державний номер НОМЕР_1 і рухаючись на 153 км +550 м автошляху "Стрий - Тернопіль - Кіровоград - Знам'янка" в напрямку від м. Тернополі до м. Хмельницький допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 - сина позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який знаходився на проїзній частині дороги.

Внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_3 загинув на місці пригоди.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Тернопільській області від 23 березня 2012 року кримінальна справа відносно ОСОБА_5 закрита на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, у зв'язку з відсутністю в його діях ознак складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України.

Враховуючи вище викладене, слід зазначити, що в діях самого пішохода ОСОБА_3 вбачається груба необережність, яка полягала у тому, що потерпілий на момент скоєння ДТП перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння, нехтуючи правилами дорожнього руху, а саме п.п. 4.1, 4.4, 4.14 "а", "д" ПДР України та ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" створив небезпеку (перешкоду) на дорозі автомобілю "Daewoo Nexia", державний номер НОМЕР_1, що призвело до ДТП, внаслідок якої останній загинув.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об'єкта зобов'язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Звільнення від цивільної відповідальності має місце лише у разі доведення наявності непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому, під умислом слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. Обов'язок доведення умислу потерпілого або непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Наявність у діях потерпілого грубої необережності згідно з ч. 2 ст.1193 ЦК України є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки закон не передбачає грубу необережність як обставину, що звільняє володільця від відповідальності.

З огляду на наведене можна дійти висновку про наявність цивільно-правової відповідальності ОСОБА_5, як володільця джерела підвищеної небезпеки, за заподіяну шкоду, пов'язану з ДТП, в якій загинув ОСОБА_3 Зібрані у справі докази не містять даних про спричинення шкоди потерпілому у зв'язку з непереборною силою або умислом загиблої.

Частиною 3 ст.1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на поховання. В порядку ст.1201 Кодексу відшкодуванню підлягають необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника.

З матеріалів справи вбачається, що цивільна відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована 09 грудня 2011 року між ОСОБА_5 і ВАТ НАСК "Оранта" був укладений договір (поліс) № АВ/2135476 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з вказаним полісом № АВ/2135476 від 09 грудня 2011 року страховик, яким є ВАТ НАСК "Оранта", забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.

27 січня 2012 року водій ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1 повідомили ВАТ НАСК "Оранта" про настання дорожньо-транспортної пригоди та подали заяву про страхове відшкодування на користь батьків загиблого - позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають, у тому числі, особи, які взяли на себе витрати з поховання.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відшкодувати витрати, пов'язані з похованням загиблого ОСОБА_3 повинен страховик - відповідач ВАТ НАСК "Оранта", однак у межах визначених ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 2, п. 2 ч. 2 ст. 8, ст. 10 Закону України "Про поховання та похоронну справу" та Переліку окремих видів послуг, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 193 від 19 листопада 2003 року.

Тому, не належать до відшкодування за рахунок відповідача ВАТ НАСК "Оранта" витрати на ритуальні обіди (9 днів і 40 днів) у розмірі 2529 грн. 45 коп.

Відповідно до наведених норм та наданих позивачами доказів, що засвідчують витрати на похованням ОСОБА_3, суд вважає, що до стягнення належать лише витрати понесені за замовлення виготовлення у приватного підприємця ОСОБА_8 надгробного пам'ятника, згідно до товарного чека від 15 травня 2012 року "Передоплата на виготовлення пам'ятника та фундаменту" у розмірі 4000 грн. 00 коп.

Не належать до стягнення ймовірні у майбутньому витрати на виготовлення надгробного пам'ятника у розмірі 21000 грн. 00 коп., так як до відшкодування належать тільки реальна матеріальна шкода, завдана позивачам реальними витратами на виготовлення надгробного пам'ятника.

Також, не належить до відшкодування матеріальна шкода у розмірі 2000 грн. 00 коп. завданої пошкодженням під час ДТП мобільного телефону, куртки, шкіряних кросівок, штанів, футболки та шапки, якими користувався їх загиблий син, так як позивами не представлено доказів, які б підтверджували розмір завданої матеріальної шкоди, хоча відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

За наведених обставин суд вважає, що позивачі в силу положень ч. 2 ст. 1168 Цивільного кодексу України мають право на відшкодування заподіяної моральної шкоди, пов'язаної зі смертю сина ОСОБА_3, яка настала у результаті дорожньо-транспортної пригоди, однак не за рахунок відповідача ВАТ НАСК "Оранта".

Враховуючи положення ст. 22, 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 23 Цивільного кодексу України та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди відповідачем ВАТ НАСК "Оранта", оскільки обов'язок страховика по виплаті моральної шкоди настає у разі наявності противоправних дій застрахованої особи, а також лише потерпілому, а тому у задоволенні зазначених позовних вимог заявлених до ВАТ НАСК "Оранта" слід відмовити.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково, стягнувши з ВАТ НАСК "Оранта" в користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 4000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, що виразилася у витратах понесених на замовлення виготовлення надгробного пам'ятника. У решті позовних вимог позивачам слід відмовити, у зв'язку із їх безпідставністю.

Також, з позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід стягнути 255 грн. 29 коп. судового збору в дохід держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, не сплаченого ними при звернені із позовом до суду, солідарно.

З ВАТ НАСК "Оранта" слід стягнути 40 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, не сплаченого позивачами при звернені із позовом до суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 179 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 2, 22, 23, 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 2, 8, 10 Закону України "Про поховання та похоронну справу" та Переліком окремих видів послуг, затверджених наказом м Держжитлокомунгоспу України № 193 від 19.11.2003 року, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" в користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 4000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, що виразилася у витратах понесених на замовлення виготовлення надгробного пам'ятника.

У решті позовних вимог відмовити, у зв'язку із їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 255 грн. 29 коп. судового збору в дохід держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, не сплаченого при звернені із позовом до суду, солідарно.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" 40 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, не сплаченого при звернені із позовом до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.В.МАЛЯРЧУК