Номер провадження № 22-ц/785/7789/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2013 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Цюри Т.В.,

при секретарі - Криворучці Ю.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 24 травня 2012 року по справі за позовом Гаражного товариства «Метро» до ОСОБА_2 про стягнення заподіяної матеріальної шкоди,

в с т а н о в и л а:

05.01.2012 року ГТ «Метро» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 21 124,82 грн., яка завдана товариству з вини відповідача через незаконне звільнення ОСОБА_3 У позовній заяві посилалися на те, що наказом голови ГТ «Метро» ОСОБА_2 №60-к від 10.11.2006 року, ОСОБА_3 був звільнений з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України, звільнення було визнане незаконним, в судовому порядку на користь ОСОБА_3 з ГТ «Метро» стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати, рішення суду виконане, тому вони вимушені звернутися до суду.

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 24.05.2012 року задоволено частково позов ГТ «Метро». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ГТ «Метро» заподіяну матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 20800 грн. та судові витрати в розмірі 331,25 грн. В іншій частині позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що станом на 10.11.2006 року ОСОБА_2 займав посаду голови ГТ «Метро».

Наказом №60-К від 10.11.2006 року, виданого головою ГТ «Метро» ОСОБА_2, ОСОБА_3 звільнений з посади охоронця-двірника за п.4ст.40 КЗпП України.

14.10.2010 року рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області визнано незаконним наказ Гаражного товариства №60-К від 10.11.2006 року про звільнення охоронця двірника ОСОБА_3 за прогул по ст.40 п.4 КЗпП України, поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді охоронця-двірника ГТ «Метро», стягнуто з ГТ «Метро» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.11.2006 року по 30.09.2010 року у грошовій сумі 18 800 грн., судові витрати у розмірі 2000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18.02.2011 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області залишено без змін.

На підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області ГТ «Метро» сплатило на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.11.2006 року по 30.09.2010 року у розмірі 18 800 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що службова особа несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок незаконного звільнення працівника.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону, судом правильно встановлені фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Як вбачається з матеріалів справи в період з 03.08.2006 року по 26.09.2008 року головою ГТ «Метро» був ОСОБА_2, в тому числі станом на час звільнення працівника, яке в подальшому було визнане незаконним.

Постановою слідчого Южненського РО ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2 в звязку з порушенням кримінальної справи було відсторонено від посади голови ГТ «Метро», однак відсторонення мало місце з 23.06.2008 року, що спростовує доводи апеляційної скарги про невиконання ним обовязків голови на час звільнення ОСОБА_3

З Статуту ГТ «Метро» видно, що вирішення справ відноситься до компетенції загальних зборів, органом, який замінює загальні збори є збори членів ініціативних груп, керівник товариства здійснює керівництво та несе відповідальність за виробничо господарську діяльність товариства, на допомогу йому обираються ініціативні групи з 3- 5 членів від кожного гаражного блоку.

Таким чином, рішення про звільнення працівника мало прийматися не одноособово головою товариства, а колегіально.

На підтвердження того, що рішення про звільнення ОСОБА_3 приймалося колегіально ініціативною групою ОСОБА_2 надав акт від 10.11.2006 року, складений пятьма членами ГТ «Метро» про те, що ОСОБА_3 09.11.2006 року був відсутній на роботі.

Проте такий акт не є ані рішенням загальних зборів, ані рішенням членів ініціативних груп, з яких вбачалось би про ухвалення рішення саме про звільнення ОСОБА_3 з посади охоронця-двірника, інших належних та допустимих доказів на підтвердження колегіального рішення про звільнення через прогул суду не надано.

Як керівник товариства ОСОБА_2 не міг бути необізнаним з приводу змісту власних повноважень і порядку вирішення питань у товаристві згідно статуту, а тому видача наказу про звільнення за відсутності рішення зборів (товариства або членів ініціативних груп) дає підстави вважати відповідача персонально відповідальним за незаконне звільнення працівника.

Більш того, до переведення ОСОБА_3 на посаду охоронця двірника він обіймав посаду голови ГТ «Метро», і питання про звільнення його від цієї посади та призначення головою правління ОСОБА_2 було вирішено саме шляхом загальних зборів, про що наданий відповідний протокол зборів від 03.08.2006 року, що підтверджує існування порядку, про який не міг бути не повідомлений голова товариства.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи ненадання доказів колегіального рішення з приводу звільнення, і відсутність взагалі посилань ОСОБА_2 що такі збори з приводу звільнення ОСОБА_3 за прогули мали місце, підстав для задоволення апеляційної скарги з таких доводів не вбачається.

З заяви на адресу слідчого управління ГТ «Метро» в особі Виконуючого обовязки голови товариства ОСОБА_4 видно, що товариство не має матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_2 і в подальшому таких претензій мати не буде (а.с.35).

Однак така заява подана в рамках кримінальної справи щодо ОСОБА_2, порушеної з приводу привласнення коштів, яка не стосується обставин звільнення ОСОБА_3, датована 21.09.2008 року, тобто подана до визнання судом звільнення працівника незаконним, і не може вважатися відмовою від права на звернення до суду. За таких обставин на зміст виниклих відносин вона не впливає, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на існування заяви.

Разом із тим, погодитися із висновком суду щодо розміру відшкодування не можна, оскільки відповідно до ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обовязок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу.

Всупереч зазначеному правилу суд першої інстанції поклав на відповідача судові витрати в розмірі 2000 гривень, що не передбачено законом, тоді як стягненню підлягає лише середній заробіток за час вимушеного прогулу, тому рішення в частині суми стягнення підлягає зміні, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 18800 гривень.

Керуючись ст.ст.304,п.3ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 24 травня 2012 року в частині розміру матеріальної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Гаражного товариства «Метро» матеріальну шкоду в розмірі 18800 гривень, в решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: