Справа № 1407/5854/2012
"19" лютого 2013 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Вуїва О.В., при секретарі Кашарайло А.А.,
за участю: представника позивачки ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держземагенства у Вознесенському районі Миколаївської області, про визнання недійсним договору оренди землі,

В грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що вона є власником земельної ділянки, площею 5,5 га., що розташована в межах території Трикратівської сільської ради Вознесенського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
16 листопада 2011 року між нею та відповідачем в письмовій формі було укладено договір оренди землі за яким ОСОБА_2 передала належну їй ділянку в строкове платне користування НВ ТОВ «Агро-Інтер».
Відповідно до його умов орендар набув право на особисте використання обєкта оренди для сільськогосподарських потреб та зобовязався щорічно до 01 грудня поточного року сплачувати орендну плату в розмірі 3% від грошової вартості земельної ділянки, а після припинення дії договору повернути ділянку орендодавцю.
В договорі узгоджені й інші умови.
В той же час позивачка вказувала на те, що договір не містить усіх умов, які Закон України «Про оренду землі» відносить до істотних для даного виду договорів, а саме умов щодо:
- сторони, яка несе ризик випадкового знищення або пошкодження обєкта оренди чи його частини;
- умов обчислення орендної плати, зокрема щодо її індексації;
- умов повернення земельної ділянки орендодавцю після закінчення строку дії договору, зокрема щодо відшкодування орендодавцем поліпшення стану земельної ділянки, проведеного орендарем за його згодою;
- умов передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_2 просила визнати спірний договір оренди землі недійсним та відшкодувати понесені нею судові витрати.
В судовому засіданні, що проводилося без особистої участі позивачки, її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи Управління Держземагенства у Вознесенському районі Миколаївської області (як правонаступника відділу Держкомзему у Вознесенському районі Миколаївської області) в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивачки не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 5,5 га., що розташована в межах території Трикратівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Також судом встановлено, що між сторонами в письмовій формі було укладено договір оренди землі за яким ОСОБА_2 передала належну їй ділянку в строкове платне користування НВ ТОВ «Агро-Інтер».
Відповідно до його умов орендар набув право на особисте використання обєкта оренди для сільськогосподарських потреб та зобовязався щорічно до 01 грудня поточного року сплачувати орендну плату в розмірі 3% від грошової вартості земельної ділянки, а після припинення дії договору повернути ділянку орендодавцю.
В договорі узгоджені й інші умови.
Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання спірного договору недійсним, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Законом України «Про оренду землі».
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану обєкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Частиною другою ст. 15 цього Закону встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.
Отже, відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема й серед переліку, зазначених позивачкою, є підставою для визнання недійсним такого договору оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».
Вказаний висновок знайшов своє відображення й у численних рішеннях суду касаційної інстанції, а також в постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2012 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа №6-104ц11).
В силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України вказана постанова є обовязковою для всіх судів України, які зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
З укладеного між сторонами договору оренди землі вбачається те, що він взагалі не містить умов щодо сторони, яка несе ризик випадкового знищення або пошкодження обєкта оренди чи його частини, умов передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Також договір не містить усіх умов щодо повернення земельної ділянки орендодавцеві після закінчення строку дії договору, зокрема щодо відшкодування поліпшення орендодавцем стану земельної ділянки, проведеного орендарем за його згодою.
Що стосується доводів сторони позивачки про відсутність в договорі оренди умов обчислення орендної плати, зокрема щодо її індексації, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги та спростовуються самим договором (п.п. 5, 9-13) з якого вбачається, що між сторонами повністю узгоджена орендна плата із зазначенням її розміру та з врахуванням індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Таким чином, оскільки договір не містить умов щодо визначення сторони, яка несе ризик випадкового знищення або пошкодження обєкта оренди чи його частини, умов передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, умов щодо повернення земельної ділянки орендодавцеві після закінчення строку дії договору, які визначені законом як істотні, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним за правилами ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».
В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також підлягає стягненню й сплачений ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 107,30 грн.
Керуючись ст.ст. 88, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держземагенства у Вознесенському районі Миколаївської області, про визнання недійсним договору оренди землі задовольнити повністю.
Стягнути з Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» на користь ОСОБА_2 107 (сто сім) гривень 30 копійок судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Вуїв О.В.