Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2013 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарях Ковалівській Л.М., Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь відшкодування майнової шкоди у розмірі 152137грн.85коп., моральну шкоду в розмірі 1 321344,00 грн., що є предметом позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити, пояснила, що 08 червня 2010 року відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Mitsubishi L200», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись про проїзній частині пр. Г.Сталінграду зі сторони вул. Тимошенка в напрямку вул. Л.Гавро в м. Києві, наближаючись до проїзної частини площі Сант-Яго-де-Чілі, на якій встановлено круговий рух та знаходиться нерегульований пішохідний перехід, грубо порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка отримала тяжкі тілесні ушкодження. По даному факту було порушено кримінальну справу, однак на підставі постанови Оболонського районного суду міста Києва від 18 серпня 2011 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, а провадження у кримінальної справи закрито на підставі ст.6, ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2011 році». Враховуючи, що факт порушення Правил дорожнього руху відповідачем ОСОБА_2 та спричинення позивачу тяжких тілесних ушкоджень знаходиться в прямому причинному зв'язку, ці обставини встановлені судом в межах розгляду кримінальної справи, що дає право позивачу вимагати відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, тому звертаючись з даним позовом до суду позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача шкоду завдану здоров'ю, яка включає: витрати на придбання медичних препаратів та засобів догляду за період з 16 липня 2010 року по 25 січня 2013 року на загальну суму 14310 грн.13коп., витрати понесені на оплату медичних послуг МСКТ та ЕКГ в сумі 1422,50 грн.; витрати на придбання продуктів харчування, які придбавались в магазині «Велика Кишеня» в період з18 липня 2010 року по 11 серпня 2010 року на загальну суму 656,13 грн.; витрати за послуги доглядальниці, які сплачено позивачем на виконання умов Договору про виконання робіт від 20 червня 2011 року, на загальну суму 37420,12 грн.; витрати на транспортування для доставки позивача на судове засідання, яке відбулось 17 січня 2010 року, в сумі 700,00 грн.; доставку по місту на судмедекспертизу (01.04.2011 року та 06.04.2011 року) - 222,00 грн.; витрати на санаторно-курортне лікування в період з 12 жовтня 2011 року по 04 листопада 2011 року в сумі 11610,00 грн.; оплата послуг за відвідування басейну в період 2012-2013 рік в сумі 5000,00 грн.; втрачений дохід в розмірі 56000,00 грн.; а також витрати понесені на нотаріальне посвідчення оформлення довіреності на ім'я ОСОБА_3, матері позивача, яка посвідчена 30 серпня 2010 року, за оформлення якої сплачено 200,00 грн.; витрати за виготовлення ксерокопій документів, що підтверджується товарними чеками за період з 07 жовтня 2010 року по 23 вересня 2012 року, на загальну суму 312,50 грн., витрати за надання правової допомоги адвокатом сплачені позивачем в період з 2010-2011 року на загальну суму 11600,00 грн., всі фактично понесені витрати позивач підвереджує долученими до позову платіжними документами про їх оплату. Позивач не заперечує той факт, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди був чинним Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №ВС/3604721 від 30 червня 2009 року, на підставі якого Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» застрахована цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2, тому виходячи з визначеного страховим полісом ліміту відповідальності страховика, позивач отримав страхове відшкодування від страхової компанії в межах ліміту відповідальності страховика, що складає 51000,00 грн., однак за станом здоров'я позивач потребує постійного стороннього догляду, перебуває під постійним наглядом лікарів, періодично проходить обов'язкові медичні обстеження та лікування в умовах стаціонару та амбулаторно, що зумовлює придбання необхідного обсягу медичних препаратів для підтримання стану здоров'я, у зв'язку з чим несе витрати на їх придбання, тому просить відшкодувати понесені витрати за рахунок відповідача.

Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження, що завдало позивачу фізичних та психологічних страждань, пов'язаних з тривалим розладом здоров'я, необхідністю переносити операційні втручання та численні медичні обстеження, проходити складний реабілітаційний період, на даний час позивачу встановлена перша група інвалідності, у зв'язку з чим позивач потребує постійного стороннього догляду, в той же час відповідач, як особа вина у скоєнні злочину, протягом розслідування кримінальної справи та розгляду справи в суді, лише частково компенсував витрати позивача на придбання медичних препаратів, тому враховуючи тривалість та ступінь душевних страждань, обставини вчинення злочину, тривалість перенесеного фізичного болю, позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача моральну шкоду в розмірі 1 321 344,00грн., посилаючись, як доказ доведення розміру заподіяної моральної шкоди, на Висновок експертного дослідження №61 від 05 жовтня 2011 року, який складений фахівцем-психологом ОСОБА_5.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових пояснень, які долучено до матеріалів справи (а.с.5-8,51-57,62-64 т.2), та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи (а.с.41-43 т.2).

Представник третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлена належним чином, від третьої особи надійшли письмові пояснення по суті предмету спору разом з клопотання про розгляду справи у відсутності їх уповноваженого представника. (а.с.155-157 т.1)

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Згідно частини другої - п'ятої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до положень ст. 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що на підставі постанови Оболонського районного суду міста Києва від 18 серпня 2011 року, яка винесена в межах розгляду кримінальної справи №1-64/2011 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, застосовано до ОСОБА_2 ст.6, ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року і провадження по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.2 ст.286 КК України закрите, звільнивши його від кримінальної відповідальності. (а.с.11 т.1)

Як встановлено у мотивувальній частині постанови суду: « 08.06.2010 року близько 13.00 год. ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi L200», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись про проїзній частині пр.Г.Сталінграду зі сторони вул. Тимошенка в напрямку вул. Л.Гавро в м. Києві, наближаючись до проїзної частини площі Сант-Яго-де-Чілі, на якій встановлено круговий рух та знаходиться нерегульований пішохідний перехід, позначений дорожньою розміткою 1.14.1 Додатку 2 та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 Додатку 1 Правил дорожнього руху України, по якому на той момент переходила проїзну частину пішохід ОСОБА_1 справа наліво по ходу руху вказаного автомобіля, порушив правила безпеки дорожнього руху - п.п.1.5, 2.3 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України, а саме неуважно стежив за дорожньою обстановкою, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід, не зменшив швидкість та не зупинився, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_1, яка отримала, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №95 від 05.05.2011 року, тяжкі тілесні ушкодження.

Порушення вимог п.п.1.5, 2.3 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_2 знаходяться в прямому причинному зв'язку між виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками».

За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Як передбачено п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинні на дату настання страхового випадку) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №ВС/3604721 від 30 червня 2009 року, на підставі якого Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» застрахована цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2, за умовами договору третього типу, забезпеченим транспортним засобом за договором виступає автомобіль «Mitsubishi L200», державний номерний знак НОМЕР_1, строк дії договору страхування з 01 липня 2009 року до 30 червня 2010 року. (а.с.158 т.1)

Відповідно до умов страхового полісу, встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) в розмірі 51000,00 грн.; за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) в розмірі 25500,00 грн.; франшиза (страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, завжди зменшується на суму франшизи) в розмірі 510,00 грн.

Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором.

Згідно ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній станом на 08 червня 2010 року, тобто на момент настання страхового випадку) страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Крім того, згідно положень ст. 25 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - не отримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною.

Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходи такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Як з'ясовано судом, позивач ОСОБА_1 у вставленому порядку звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» з вимогою виплатити страхове відшкодування по страховому випадку, який мав місце 08 червня 2010 року за участю забезпеченого транспортного засобу - легкового автомобіля «Mitsubishi L200», державний номерний знак НОМЕР_1, яким на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_2 (а.с.12 т.1)

Відповідно до положень п.24.1, 24.3 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом.

На підставі страхового акту Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» №ДКЦВ-4644 від 04 жовтня 2012 року, прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 42670,12 грн., яка включає: витрати, пов'язані з тимчасовою втратою працездатності за період з 08 червня 2010 року по 17 жовтня 2010 року в розмірі 3839,12 грн.; витрати, пов'язані з лікуванням та доглядом у домашніх умовах, на підставі Договору про виконання робіт по догляду за хворим з 20 червня 2010 року по 20 червня 2011 року , в розмірі 36625,00 грн.; витрати, пов'язані з доставкою потерпілого до закладу охорони здоров'я, в розмірі 2206,00 грн. (а.с.159, 160, 161, 162, 163 т.1).

Факт виплати Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» страхового відшкодування ОСОБА_1 підтверджується платіжним дорученням №12684 від 09 жовтня 2012 року. (а.с.164 т.1)

На підставі страхового акту Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» №ДКЦВ-4644 від 05 червня 2013 року, прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 8329,88 грн., яке включає: витрати, пов'язані з лікуванням та доглядом у домашніх умовах з 20 червня 2011 року по 20 червня 2012 року, в розмірі 8300,00 грн.; витрати, пов'язані з доставкою хворої до Лакського ЦКВ санаторію ім.Н.І. Пирогова - 183,03 грн. (а.с.167, 168 т.1)

Факт виплати Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» страхового відшкодування ОСОБА_1 підтверджується платіжним дорученням №9589 від 05 червня 2013 року. (а.с.169 т.1)

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів (ч. 3 ст. 1195 ЦК України).

Відповідно до частини першої та четвертої статі 28 Кримінально-процесуального кодексу України особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.

Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільній позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров'я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. У державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно.

Медична допомога -це вид діяльності, який включає комплект заходів, спрямованих на оздоровлення та лікування пацієнтів у стані, що на момент її надання загрожує життю, здоров'ю і працездатності та здійснюється професійно підготовленими працівниками, які мають на це право відповідно до законодавства ( Постанова Кабінету міністрів України від 11.07.2002 р. за №955 "Про затвердження Програми подання громадянам гарантованої державною безоплатної медичної допомоги")

Звертаючись з цим позовом до суду, позивач ОСОБА_1 просить відшкодувати за рахунок відповідача ОСОБА_2, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, витрати на придбання медичних препаратів та засобів догляду за період з 16 липня 2010 року по 25 жовтня 2010 року в сумі 5436,02 грн., що підтверджується фіскальними чеками (а.с. 108-120 т.1); витрати на придбання медичних препаратів, які придбавались за призначенням лікарів під час перебування на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні в період з 16 грудня 2010 року по 28 грудня 2010 року та денному стаціонарі 04 липня 2011 року, на загальну суму 4277,83 грн., що підтверджується фіскальними чеками (92-97 т.1); витрати на придбання медичних препаратів, які придбавались за призначенням лікарів під час перебування на денному стаціонарі у Поліклініці №1 Оболонського району м. Києва в період з 28 липня 2011 року по 27 вересня 2011 року на загальну суму 1583,64 грн., що підтверджується фіскальними чеками (а.с.101-103 т.1); витрати на придбання медичних препаратів, які придбавались за призначенням лікарів, в період з 01 жовтня 2011 року, з 29 березня 2012 року по 17 вересня 2012 року, на загальну суму 1741,04 грн., що підтверджується фіскальними чеками (а.с.121-128, 129 т.1); витрати на придбання медичних препаратів, які придбавались за призначенням лікарів, в період з 05 жовтня 2011 року по 22 листопада 2012 року, з 05 грудня 2012 року по 28 грудня 2012 року, з 02 січня 2013 року по 25 січня 2013 року, на загальну суму 1271,60 грн., що підтверджується фіскальними чеками (а.с.132-140 т.1, 130-131 т.1), а всього на загальну суму 14310 грн.13 коп.

Також, позивач ОСОБА_1 просить відшкодувати за рахунок відповідача ОСОБА_2 витрати понесені на оплату медичних послуг, а саме: 28 лютого 2011 року проведено медичне дослідження МСКТ - сплачено 1385,00 грн.; 29 червня 2011 року проведено медичне дослідження ЕКГ - сплачено 37,50 грн., що загалом складає1422,50 грн.; витрати на придбання продуктів харчування, які придбавались в магазині «Велика Кишеня» в період з18 липня 2010 року по 11 серпня 2010 року на загальну суму 656,13 грн.; витрати за послуги доглядальниці, які сплачено позивачем на виконання умов Договору про виконання робіт від 20 червня 2011 року, на загальну суму 37420,12 грн.; витрати на транспортування для доставки позивача на судове засідання, яке відбулось 17 січня 2010 року, в сумі 700,00 грн.; доставку по місту на судмедекспертизу (01.04.2011 року та 06.04.2011 року) - 222,00 грн.; витрати на санаторно-курортне лікування в період з 12 жовтня 2011 року по 04 листопада 2011 року в сумі 11610,00 грн.; відвідування басейну в період 2012-2013 рік в сумі 5000,00 грн.

Згідно положень частини першої ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи потерпілого.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я від 26.07.1999 № 184 "Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в стаціонарах лікувально-профілактичних закладів" обов'язковою документацією, що використовується в стаціонарах лікувально-профілактичних закладів, зокрема, є форма № 003/о "Медична карта стаціонарного хворого", форма № 003-4/о "листок лікарських призначень", форма № 005/о "Листок реєстрації переливання трансфузійних рідин" тощо.

Зазначена документація являється основними медичними документами стаціонару, які заповнюються на кожного хворого. Ведеться у всіх лікарнях, стаціонарах диспансерів, клініках ВУЗів та НДІ, а також санаторіях.

Дані медичної карти стаціонарного хворого дають можливість контролювати правильність організації лікувального процесу і використовуються для видачі довідкового матеріалу за запитами відомчих закладів (суд, прокуратура, експертиза тощо).

Разом з тим, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я та стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікування потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, 14 липня 2010 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 24 031 грн. 75 коп., в рахунок оплати витрат на придбання медичних препаратів та лікування ОСОБА_1, яка постраждала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 червня 2010 року, за період проходження лікування з 08 червня 2010 року по 13 липня 2010 року, що підтверджується розпискою ОСОБА_8, матері позивача, про отримання грошових коштів. (а.с.42 т.1)

На підставі страхового акту Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» №ДКЦВ-4644 від 04 жовтня 2012 року, потерпілій ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування в розмірі 42670,12 грн., яка включає: витрати, пов'язані з тимчасовою втратою працездатності за період з 08 червня 2010 року по 17 жовтня 2010 року в розмірі 3839,12 грн.; витрати, пов'язані з лікуванням та доглядом у домашніх умовах, на підставі Договору про виконання робіт по догляду за хворим з 20 червня 2010 року по 20 червня 2011 року, в розмірі 36625,00 грн.; витрати, пов'язані з доставкою потерпілого до закладу охорони здоров'я, в розмірі 2206,00 грн. (а.с.159, 160, 161, 162, 163 т.1).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення» причини й групи інвалідності, а також час настання інвалідності встановлюються органами медико-соціальної експертизи, що діють на підставі Положення про них, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

З аналізу п. п. 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, п. п. 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 5 вересня 2011 року №561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності.

Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров'я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю. Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах. Інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Судом встановлено, що з 18 жовтня 2010 року ОСОБА_1 встановлена перша (Б) група інвалідності, причина інвалідності - ураження опорно-рухомого апарату, загальне захворювання, інвалідність вставлена до 01 листопада 2011 року, висновок про умови та характер праці - «може працювати вдома, потребує стороннього побутового догляду», рекомендовано заходи по відновленню працездатності - лікування у травматолога, невропатолога, що підтверджується Довідкою до Акту огляду МСЕК серія 10 ААА за №125390 від 22 жовтня 2010 року. (а.с.29 т.1)

З 01 листопада 2011 року ОСОБА_1 встановлена перша (Б) група інвалідності, причина інвалідності - ураження опорно-рухомого апарату, загальне захворювання, інвалідність вставлена до 01 листопада 2013 року, висновок про умови та характер праці - «може працювати вдома, потребує стороннього побутового догляду», рекомендовано заходи по відновленню працездатності - «Д» нагляд, що підтверджується Довідкою до Акту огляду МСЕК серія 10 ААА за №774145 від 06 жовтня 2011 року. (а.с.31 т.1)

З 01 листопада 2013 року ОСОБА_1 встановлена перша (Б) група інвалідності (довічно), причина інвалідності - ураження опорно-рухомого апарату, загальне захворювання, висновок про умови та характер праці - «може працювати вдома, потребує стороннього побутового догляду», рекомендовано заходи по відновленню працездатності - «Д» нагляд, що підтверджується Довідкою до Акту огляду МСЕК серія АВ за №0980358 від 02 грудня 2013 року. (а.с.68 т.2)

Як роз'яснено у п. 19 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо в потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону N 1105-XIV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 455 ЦК.

При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що: розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється; розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. За медичним висновком потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи - щорічно надається безоплатно путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки ії вартість компенсується Фондом у розмірі, встановленому його правлінням.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині вимог про відшкодування за рахунок ОСОБА_2, а саме: витрат на придбання медичних препаратів та засобів догляду, які придбавались позивачем у період з 16 липня 2010 року по 25 січня 2013 року на загальну суму 14310,13 грн., витрат на оплату медичних послуг, пов'язаних з проведенням медичних досліджень МСКТ та ЕКГ на загальну суму 1422,50 грн.; витрат на придбання продуктів харчування, які придбавались в магазині «Велика Кишеня» в період з18 липня 2010 року по 11 серпня 2010 року на загальну суму 656,13 грн.; оплата за відвідування басейну в період 2012-2013 рік в сумі 5000,00 грн., є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки до позову не було долучено належних доказів щодо понесених позивачем фактичних витрат на лікування, оскільки сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікування потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування, як і не доведено причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача, внаслідок вчиненого злочину, та станом здоров'я позивача після вчиненого злочину, в той же час під час розгляду судової справи позивачем клопотань про витребування таких доказів заявлено не було, як і не було заявлено клопотання про призначення у справі судово-медичної експертизи.

На підтвердження заявлених позовних вимог в частині відшкодування витрат на здіснення стороннього догляду, позивач посилається на Договір про виконання робіт від 20 червня 2011 року, який укладено з ОСОБА_9, яка за умовами договору зобов'язувалась виконувати роботи відповідно до переліку обов'язків сиділки (доглядальниці), строк дії якого з 20 червня 2011 року по 20 червня 2012 року, за надані послуги позивачем сплачено 45750,00 грн., факт оплати послуг підтверджується платіжними документами: квитанцією №303469 від 17.05.2013 року на суму 8300,00 грн.; квитанцією №339796 від 03 червня 2013 року на суму 19000,00 грн.; квитанцією №341529 від 04 червня 2013 року на суму 18450,00 грн. (а.с.33-37, 38, 39,40,41)

Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування витрат на здійснення стороннього догляду в розмірі 45750,00 грн. є не обґрунтованими, оскільки розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо), ці обставини не враховано позивачем при укладенні договору, який не містить визначеного фіксованого розміру оплати послуг доглядальниці та обсягу наданих нею послуг, що не найшло свого відображення в акті здачі-прийняття робіт від 21 червня 2012 року, який долучено позивачем до позовної заяви, як підтвердження факту виконання зобов'язань за умовами договору.

Також, суд враховує, на підставі страхового акту Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» №ДКЦВ-4644 від 05 червня 2013 року ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування в розмірі 8329,88 грн., яке включає: витрати, пов'язані з лікуванням та доглядом у домашніх умовах з 20 червня 2011 року по 20 червня 2012 року, в розмірі 8300,00 грн., що свідчить про те, що позивачу компенсовано страховою компанією витрати на здійснення стороннього догляду на підставі Договору про виконання робіт від 20 червня 2011 року.

Виходячи з предмету позову, позивач посилається як на підставу відшкодування понесених витрат на положення ч. 1 ст. 1195 ЦК України, якою визначено перелік витрат, які підлягають відшкодування потерпілій особі, а саме: заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Таким чином, у деліктних правовідносинах при вирішенні питання про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, розмір та види відповідного відшкодування на користь потерпілого визначається з урахуванням положень ст. 1195 ЦК України.

Разом з тим, заявлені позивачем вимоги про відшкодування витрат на транспортування для доставки позивача на судове засідання, яке відбулось 17 січня 2010 року, в сумі 700,00 грн.; доставку по місту на судмедекспертизу (01.04.2011 року та 06.04.2011 року) - 222,00 грн.; нотаріальне посвідчення оформлення довіреності на ім'я ОСОБА_3, яка посвідчена 30 серпня 2010 року, за оформлення якої сплачено 200,00 грн.; зняття ксерокопій документів, які сплачена на підставі товарних чеків в період з 07 жовтня 2010 року по 23 вересня 2012 року, на загальну суму 312,50 грн., не відносяться до складу витрат, які передбачені ч. 1 ст. 1195 ЦК України, тому вимоги в цій позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором, регулюються положеннями ст.1197 Цивільного кодексу України.

Визначення доходу, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи - підприємця, регулюються положеннями ст.1198 Цивільного кодексу України.

В межах даного спору, позивачем окремо заявлено вимоги про відшкодування втраченого доходу в розмірі 56000,00 грн., обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги в цій частині позивач посилається на Договір підряду від 03 червня 2010 року укладений між Агенцією «Мерідж Бай Наталі» в особі ОСОБА_11 та ОСОБА_1, за умовами якого позивач зобов'язувалась виконати робити з виготовлення друкованого перекладу на англійську/українську мови оригінального друкованого/рукописного тексту англійською/українською мовами в обсязі 700 сторінок на паперових носіях, з визначеним строком виконання робіт до 01 вересня 2010 року. (а.с.43-46 т.1)

Разом з тим, за нормою ч. 1 ст. 1195 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, при вирішення питання про відшкодування потерпілому втраченого доходу суд має з'ясувати той факт, чи працював потерпілий за трудовим договором, чи договором цивільно-правового характеру, чи отримував доходи від підприємницької діяльності або іншої діяльності, чи взагалі не працював.

Таким чином, на визначення розміру втраченого фізичною особою заробітку (доходу) впливають: середній місячний заробіток потерпілого; ступінь втрати професійної або загальної працездатності, при цьому якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середній заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.

Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_12 про відшкодування за рахунок відповідача ОСОБА_13 втраченого доходу в розмірі 56000,00 грн., оскільки сам факт неотримання винагороди (доходу) на підставі цивільно-правового договору не може розцінюватись як доказ втраченого доходу, при цьому для загального обрахування розміру втраченого заробітку (доходу) слід визначати середньомісячний заробіток (дохід) фізичної особи та співвіднести його зі ступенем втрати працездатності, що є окремими предметом доказування та має бути доведено належними та допустимими доказами, в свою чергу, крім договору підряду від 03 червня 2010 року, позивачем не долучено доказів, які мали підтвердити розмір заробітної плати (доходу) позивача, до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що є обов'язковим для проведення розрахунку розміру втраченого заробітку.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, проходить до висновку, що в межах даного спору підлягають задоволенню вимоги позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування витрат на придбання путівки для проходження санаторно-курортного лікування в Сакському центральному військовому клінічному санаторії ім. Н.І. Пирогова, в розмірі 10920,00 грн., що підтверджується платіжними документами про проведення оплати за придбану путівку (а.с.66), оскільки ці витрати підлягають відшкодуванню потерпілій особі за рахунок особи, винної у скоєнні злочину, як це передбачено ч.1 ст. 1195 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відшкодування моральної(немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою.

Порядок призначення судової експертизи у науково-дослідних судово-експертних установах Міністерства юстиції України, обов'язки, права та відповідальність судового експерта, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів визначається Законом України „Про судову експертизу", Цивільним процесуальним кодексом, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи.

За вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви у поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки.

Головними завданнями психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особливості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їх розвитку та індивідуальних властивостей.

Відповідно до положень частини першої статі 54 Цивільного процесуального кодексу України спеціалістом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками застосування технічних засобів і може надавати консультації під час вчинення процесуальних дій з питань, що потребує спеціальних знань і навичок.

На підтвердження розміру заподіяної моральної шкоди, яка визначена в розмірі 1 321 344,00 грн., позивач посилається на Висновок експертного дослідження №61, який складено фахівцем в галузі судово-психологічної експертизи ОСОБА_5 05 жовтня 2011 року, яким після проведеного психологічного дослідження ОСОБА_1 встановлено, що: «Внаслідок заподіяння значних тілесних ушкоджень в ситуації ДТП, яка сталась 08.06.2010 року, ОСОБА_1 були спричиненні психологічні (моральні) страждання. Орієнтовний розмір компенсації завданої ОСОБА_1 моральної шкоди становить 1152 МЗП (мінімальних заробітних плат)», однак суд критично відноситься до даного висновку фахівця -психолога, оскільки під час обстеження спеціалістом не було приділено увагу свідченням про особливості емоційного стану обстежуваного в обставинах, які цікавлять суд безпосередньо у момент події, що досліджуються у справі, у час, що передував подіям, а також після їх завершення, що потребує дослідження в сукупності всіх доказів, які зібрані під час розгляду цивільної справи, яка не була предметом дослідження спеціаліста, в той же час психологічна експертиза може бути об'єктивною лише за умов автентичних показань, тобто таких, які не залежать від будь-якого стороннього впливу.

В порядку ч.4 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, сторонам цивільного процесу роз'яснено право заявити клопотання про призначення судової психологічної експертизи, однак позивач та відповідач в межах даного спору не скористались правом довести перед судом переконливість їх доказів шляхом призначення даного виду експертизи.

Зважаючи на викладене, враховуючи наведені позивачем обставини та долучені до справи докази на підтвердження вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача ОСОБА_2, як особи винної в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки відповідно до вимог цивільного законодавства, передбачена відповідальність за відшкодування моральної шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини, в даному випадку саме діяльність джерела підвищеної небезпеки яким керував відповідач призвело до отриманих позивачем травм, які безпосередньо пов'язані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

При визначені розміру завданої шкоди суд враховує той факт, що позивач отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, які призвели до призначення позивачу першої групи інвалідності, що позбавляє позивача вести нормальний спосіб життя та мати надію на відновлення стану здоров'я з можливість повернутись до звичайного способу життя, а також виходячи із суб'єктивного відношення позивача до скоєного проти нього злочину, тривалість та ступінь душевних страждань позивача, обставини вчинення злочину, тривалість перенесеного ним фізичного болю, і з урахуванням розумності, виваженості та справедливості, та приходить до висновку, що в межах даного спору слід визначити загальний розмір заподіяної позивачу моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., в іншій частині заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, підлягає задоволенню частково, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати, пов'язані санаторно-курортним лікуванням, в розмірі 10920,00 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 Цивільного процесуального кодексу України витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу.

Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як вбачається з матеріалів справи, в межах даного спору інтереси позивача ОСОБА_1 здійснює представник ОСОБА_6, повноваження представника підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю від 21 вересня 2012 року (а.с.147 т.1), доказів, що мають підтвердити правовий статус даної фізичної особи, як адвоката, відповідно до положень Закону України «Про адвокатуру», суду надано не було.

Виходячи з наведеного, аналізуючи наявні у справі докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 11600, 00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити понесені позивачем витрати на правову допомогу, пов'язанні безпосередньо з розглядом даної справи в суді, як і відсутні докази про надання правової допомоги адвокатом під час проведення досудового слідства та при розгляді кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.2 ст.296 КК України, та не наведено правових підстав для відшкодування в межах даного спору витрат на правову допомогу, які понесені позивачем за участь адвоката в кримінальній справі, з урахуванням положень кримінального процесуального законодавства.

В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи прийняття судом рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд присуджує стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 344 (триста сорок чотири) грн. 10 коп., який розраховується виходячи з розміру задоволених позовних вимог майнового характеру - 229,40 коп. та немайнового характеру - 114,70 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даними позовом до суду відповідно до положень п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи наведене та керуючись ст.49 Конституції України, ст.ст. 3, 14, 22, 23, 979, 988, 1166, 1187, 1194, 1195, 1206 Цивільного кодексу України, ст.ст. 25 Закону України «Про страхування», ст.ст.6, 22, 25 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.24 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 12 Закону України «Про адвокатуру», Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я та стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 54, 56, 58, 79, 84, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати, пов'язані санаторно-курортним лікуванням, в розмірі 10920,00 грн., моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., а всього на загальну суму 60920 (шістдесят тисяч дев'ятсот двадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 344 (триста сорок чотири) грн. 10 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я