Справа № 1304/2-1969/11 Головуючий у 1 інстанції: Олексієнко М.Ю.
Провадження № 22-ц/783/425/13 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Курій Н.М.,

суддів: Каблака П.І., Приколоти Т.І.,

за секретаря Данилик І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (в подальшому ОСОБА_3 ) про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову Банк посилався на те, що згідно кредитного договору №014/2309/82/49067 від 11 травня 2007 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 42 500 доларів США зі сплатою процентної ставки 9,75% з кінцевим терміном повернення коштів до 11 травня 2016 року, однак, отримавши зазначену суму кредиту, позичальниця не виконала своїх договірних зобов`язань.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 11 травня 2007 року з відповідачкою був укладений договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку Банку передано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,5 кв. м, до якої також належить комора у підвальному приміщенні будинку, площею 11,5 кв.м, погодженою заставною вартістю 307 257 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 60 842,97 доларів США.

Позивач просив суд ухвалити рішення про звернення стягнення на заставлене майно згідно з договором іпотеки від 11 травня 2007 року, що належить іпотекодавцям ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на праві приватної власності, а саме - квартиру АДРЕСА_1 з метою задоволення позивних вимог на загальну суму заборгованості 55 637,94 доларів США, визначивши спосіб реалізації предмету іпотеки через проведення прилюдних торгів.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2012 року вищезазначений позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором іпотеки від 11 травня 2007 року №0898/2309/325570, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме - квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 42,7 кв. м. та кухні, загальна площа квартири становить 55,5 кв.м, до квартири належить комора у підвальному приміщенні будинку, площею 11,5 кв.м. та належить іпотекодавцям на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , виданого згідно розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 1604 від 25 жовтня 2006 року та зареєстрованого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13 лютого 2007 року, реєстраційний номер 17814223, погодженою заставною вартістю 307 257 грн., що за курсом НБУ на дату укладання договору становило 60 842,97 доларів США, з метою задоволення вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на загальну суму 55 637,94 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти згідно офіційного курсу НБУ станом на 07 квітня 2011 року становить 443 139 грн. 50 коп. згідно з кредитним договором № 014/2309/82/49067 від 11 травня 2007 року, укладеного з ОСОБА_1 , визначивши cпосіб реалізації іпотеки через проведення прилюдних торгів.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 1 700 грн. судового збору та 120 гривень сплачених витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим ухвалене, з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини справи, надана помилкова оцінка наявним у справі доказам.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день та час судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованих листів з повісткою про розгляд справи на 11.04.2013 року (а.с.194-196) та розпискою в матеріалах справи (а.с.192).

ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції з клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із службовим відрядженням, однак, доказів на підтвердження відрядження не подала.

ОСОБА_2 також звернувся з клопотаннями про відкладення розгляду справи у зв`язку із сімейними обставинами.

Колегія суддів зазначені вище клопотання відхиляє та здійснює розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до з ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що внаслідок заборгованості за кредитним договором № 014/2309/82/49067 від 11 травня 2007 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , слід звернути стягнення на заставлене згідно з договором іпотеки майно, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме - квартиру АДРЕСА_1 , визначивши спосіб реалізації предмету іпотек через проведення прилюдних торгів, однак, не врахував наступного.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/2309/82/49067 про надання кредиту в сумі 42 500 доларів США зі сплатою процентної ставки 9,75% з кінцевим терміном повернення коштів до 11 травня 2016 року (а.с. 9-10).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 серпня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (боржника) та ОСОБА_5 (поручителя) в користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/2309/82/49067 від 11.05.2007р. в сумі 35 976,96 дол. США, що еквівалентно 287 110,53 грн. Зазначене рішення суду було скеровано на примусове виконання державною виконавчою службою, однак, по даний час таке не виконано, тобто кредиторська заборгованість відповідача не погашена.

В забезпечення виконання зобов`язання за зазначеним вище кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки від 11 травня 2007 року № 0898/2309/325570, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., згідно з яким в іпотеку Банку передано квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідно до умов договору іпотеки, сторонами визначено, що у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором кредиту Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми свою вимогу.

Тобто, обраний банком спосіб захисту порушеного права, а саме, звернення стягнення на предмет іпотеки за зазначеним договором на підставі рішення суду шляхом проведення прилюдних торгів відповідає вимогам закону та умовам договору іпотеки.

Доводи апелянта ОСОБА_1 про подвійне стягнення боргу у зв`язку з ухваленням оскаржуваного рішення за умови наявності рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 серпня 2010 року про стягнення з неї ( ОСОБА_1 ) та поручителя ОСОБА_5 суми заборгованості за тим самим кредитним договором не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на законі та спростовуються роз`ясненнями в Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5, де зазначено, що задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (п.9).

Не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що у зв`язку із неодноразовою зміною процентної ставки за користування кредитом на підставі додаткових угод банку з нею як з позичальником, жодного разу не вносились зміни та доповнення до іпотечного договору, тому підстав для задоволення вимог банку в суду першої інстанції не було. Так, в пункті 2.1 договору іпотеки від 11 травня 2007 року № 0898/2309/325570 зазначено, що «Суть і строк виконання Боргових Зобов`язань. Іпотека за цим Договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя щодо виконання Іпотекодавцем Позичальником кожного і всіх його боргових Зобов`язань за Кредитним договором №014/2309/82/49067, від 11 травня 2007 року у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, який встановлено в Кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього, що укладені та будуть укладені в майбутньому». (а.с.19 зворот).

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Із наведеної правової норми, що містить вимоги до змісту судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки вбачається, що окрім іншого, у судовому рішенні має бути зазначено початкову ціну продажу предмету іпотеки в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно з договором іпотеки від 11.05.2007 року, укладеним між Банком та відповідачами, оціночна вартість предмету іпотеки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кв11 ( загальна площа - 55,5 кв. м., комора у підвальному приміщенні будинку, площею 11,5 кв.м.) визначена сторонами в розмірі 307 257,00 грн. (а.с. 19).

Зазначена оціночна вартість предмету іпотеки під час судового розгляду справи сторонами не оскаржувалася, жодною із сторін клопотання про визначення на час розгляду справи вартості предмету іпотеки не заявлялося, а тому апеляційний суд вважає, що початковою ціною предмета іпотеки, а саме - квартири для її подальшої реалізації слід вважати її оціночну вартість, зазначену в договорі іпотеки, яка становить 307 257,00 грн.

Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів, дійшовши висновку про обґрунтованість зазначених позовних вимог Банку, вважає за необхідне рішення районного суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 42,7 кв. м. та кухні, загальна площа квартири становить 55,5 кв.м, до квартири належить комора у підвальному приміщенні, будинку площею 11,5 кв.м. доповнити, визначивши початковою вартістю для реалізації предмета іпотеки погоджену сторонами в договорі іпотеки заставну вартість предмета іпотеки, а саме: 307 257,00 грн.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» після смерті одного із іпотекодавців, а саме ОСОБА_4 , звернулося до суду із заявою, яку судом першої інстанції було задоволено, про заміну на належного відповідача і просило замінити відповідача ОСОБА_4 на його дружину ОСОБА_3 . (а.с. 109).

Однак, матеріалами справи, що містять копії спадкової справи ОСОБА_4 стверджується, що після його смерті із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контуру ОСОБА_3 не зверталася, а зверталася лише ОСОБА_1 (а.с.81), тобто підстави для задоволення позову Банку щодо ОСОБА_3 відсутні, про що судом першої інстанції зазначено в мотивувальній частині рішення та помилково не зазначено в резолютивні частині рішення про те, що позов Банку слід задовольнити частково, відмовивши в задоволенні позовних вимог щодо ОСОБА_3 .

Доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що після смерті чоловіка ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , яка зареєстрована за іншою адресою, ніж її чоловік прийняла спадщину не підтверджені жодними доказами та спростовуються наведеним вище.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на ч.5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів, якою передбачено, що несправедливе положення договору може бути визнано недійсним, оскільки апелянт ОСОБА_1 не зверталась до суду з позовною заявою про визнання недійсним кредитного договору.

Висновки суду про задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки відповідають матеріалам справи та нормам матеріального права і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Разом з тим, в частині покладання на відповідачів солідарної відповідальності за судові витрати банку у справі погодитись не можна, оскільки відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

За відсутності таких умов, колегія суддів доходить висновку, що рішення в зазначеній частині слід змінити та покласти на відповідачів відшкодування судових витрат в рівних частках по 910 грн. з кожного (1700,00 грн. державного мита + 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ 1820:2=910 грн.).

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст.307, ст. 309, ч.2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2012 року змінити.

Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Доповнити другий абзац резолютивної частини рішення наступним текстом: «Початковою вартістю для реалізації предмета іпотеки визначити погоджену сторонами в договорі іпотеки заставну вартість предмета іпотеки, а саме: 307 257,00 (триста сім тисяч двісті п`ятдесят сім) гривень.»

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» по 910 грн. судових витрат.

В позові Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

В решті рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: