Справа № 682/3248/13-ц
Провадження № 2/682/1025/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2013 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Тончук Р.І.

при секретарі Придачук Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Посилається на те, що відповідач 18.01.2011 року позичив у неї 40000 грн, які зобовязувався повернути до 1.01.2012 року, про що видав їй розписку. Однак, боргу не повернув до цього часу. Просила стягнути з нього на її користь 40000 грн. боргу, 921 грн. неустойки за 280 днів прострочення грошового зобовязання, а всього 40921 грн.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 зменшила суму позову і просить стягнути з відповідача лише борг в сумі 40000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково, давши пояснення про те, він позичив у позивачки 20000 грн. 22.10.2008 року та 10000 грн. 22.04.2011 року, але ці кошти повернув. Через відсутність коштів не повернув лише проценти, що передбачені договором від 22.10.2008 року. Домовився з позивачкою, що буде повертати проценти коли у нього появляться гроші. На вимогу ОСОБА_1 18.01.2011 року написав розписку про те, що взяв у неї в борг 40000 грн., хоча фактично це визначена ними сума процентів, яку він визнає, але не має коштів сплатити.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 18.01.2011 року сторони уклали у простій письмовій формі договір позики, згідно якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 40000 грн. За умовами договору відповідач зобовязувався повернути цю суму протягом 2011 року щомісячними платежами по 3000 грн. З пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що фактично ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 20000 грн. у 2008 році, які повинен був повернути до 22.01.2009 року. Це також стверджується розпискою від 22.10.2008 року, у якій не зазначено прізвище позичальника, але сторони ствердили факт укладення цього договору.Як пояснила позивачка, відповідач цього боргу не повернув, а тому 18.01.2011 року написав нову розписку про те, що взяв у неї в борг 40000 грн., хоча фактично це 20000 неповернутого боргу за розпискою від 22.10.2008 року та 20000 грн. процентів за користування її коштами, що було ними узгоджено. У звязку з написанням нової розписки вона повернула йому розписку від 22.10.2008 року,будучи необізнаною з наслідками її повернення . Відповідачем надана розписка від 22.10.2008 року і він стверджує, що повернув позивачці взяті у неї в борг 20000 грн., а 40000 грн. за розпискою від 18.01.2011 року це самі лише проценти, що нараховані ними за спільною згодою і він визнає свій обовязок повернути позивачці цю суму .

Відповідно до ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не обумовлений розмір процентів,їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Сплата процентів передбачена договором позики від 22.10.2008 року. Однак, сторони змінили його умови укладенням 18.01.2011 року нового договору позики, згідно якого сума грошового зобовязання відповідача становить 40000 грн. Відповідач визнав, що ця сума позивачці ним не повернута і він не заперечує свого обовязку сплатити позивачці зазначену суму.

З відповідача також повинен бути стягнутий судовий збір на користь держави, оскільки позивачка, як інвалід 11 групи, звільнена від сплати такого збору.

Керуючись ст.ст. 526, 625, 1046 - 1050 ЦК України, ст.ст. 8,10,88.212,213 ЦПК України, суд

вирішив:

позов задовільнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40000 грн. боргу та на користь держави 400 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий: