Номер провадження № 22-ц/785/7490/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Горновій А.О.,

за участю: позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки з виплати заробітної плати, про стягнення заборгованості з виплати винагороди за вислугу років, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

15 травня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 «Українське Дунайське пароплавство» (- далі ОСОБА_5 «УДП») про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки з виплати заробітної плати, про стягнення заборгованості з виплати винагороди за вислугу років, відшкодування моральної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_3 починаючи з 18.08.1993 року по 01.04.2013 року працювала у ОСОБА_5 «УДП», на різних посадах. Станом на 29.07.2013 року, заборгованість з виплати по заробітній платі ОСОБА_5 «УДП» перед ОСОБА_3 складає 10 608, 98 гривень.

На підставі зазначеного, ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом та просила його задовольнити, стягнувши з підприємства відповідача заборгованість по заробітній платі 10 608,98 гривень, заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 17 801 гривень, що є різницею між сплаченою заробітною платою та заробітною платою, яка повинна була сплачуватись з урахуванням підвищення мінімальної зарплати, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по день ухвалення рішення у розмірі 17 600,10 гривень, заборгованість з виплати винагороди за вислугу років по день звільнення в розмірі 843,43 гривень, та моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень. На підставі наведеного та з правових підстав визначених у позові ОСОБА_3 просила її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_5 «УДП» позов визнав в частині стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, але в сумі 9 777,77 гривень та середнього заробітку за час затримки з виплати заробітної плати по день ухвалення рішення в розмірі 17 600,10 гривень, в іншій частині вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, тому просив у цій частині позовних вимог відмовити.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2013 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 «УДП» на користь ОСОБА_3 заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 9 777,77 гривень та середній заробіток за час затримки з виплати заробітної плати в розмірі 17 600,10 гривень, в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_5 «УДП» не зявився, однак відповідач неодноразово сповіщався належним чином про час та місце розгляду справи про що свідчать поштові повідомлення про отримання ним судових повісток, однак причини неявки до суду апеляційної інстанції ним надано не було, тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка представника відповідача не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та її пояснення на апеляцію, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Матеріалами справи встановлено, що позивач згідно копії трудової книжки серії БТ-ІІ №6002244 працювала у Приватному акціонерному товаристві «Українське Дунайське пароплавство» (далі ОСОБА_5 «УДП»), починаючи з 18.08.1993 року по 01.04.2013 р., на різних посадах.

На підставі наказу ОСОБА_5 «УДП» №63 від 18.03.2013 року була звільнена з роботи з 01.04.2013 року, згідно ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням.

Стягуючи з відповідача виплати заробітної плати суд першої інстанції виходив з довідки РКО-№745 від 29.07.2013р., відповідно до якої заборгованість з ОСОБА_5 «УДП» перед позивачкою складає 9 777,77 гривень.

Однак з таким висновком місцевого суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного. Станом на 15.04.2013 року заборгованість заробітної плати позивача складала 20 542,86 гривень, що підтверджується довідкою РКО №587 від 15.04.2013р.. Відповідно до копій касових ордерів, що знаходяться в матеріалах справи відповідачем позивачу була виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 9 933,88 гривень. Таким чином, залишок заборгованості по заробітній платі складає 10 608,98 гривень (20 542,86 9 933,88=10 608,98).

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення на користь позивача сум заборгованості з виплат заробітної плати в розмірі 17 801 гривень, що є різницею між нарахованою заробітною платою та заробітною платою, яка повинна була нараховуватись з урахуванням підвищення мінімальної зарплати та коефіцієнту до мінімального розміру тарифної ставки (окладу), встановленого Колективним договором, заборгованості з виплати винагороди за вислугу років по день звільнення в розмірі - 843,43 гривень. Так як, позивачем не було доведено, що встановлення позивачу окладу (тарифної ставки) іншого розміру, ніж той за яким відповідачем здійснювалось нарахування позивачу заробітної плати.

Однак, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, що несвоєчасною виплатою заборгованості по заробітній платі, відповідачем не було завдано моральної шкоди позивачу, оскільки ОСОБА_3 не доведено заподіяну їй моральну шкоду.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, на думку колегії суддів своїми діями підприємство відповідача спричинило позивачці моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, оскільки позивачка на протязі тривалого часу була позбавлена можливості користуватись заробітною платою, яку внаслідок неналежного виконання своїх обовязків підприємство відповідача не виплачувало ОСОБА_3 позасудовим шляхом.

Виходячи з характеру порушення законних прав позивачки, глибини та тривалості її моральних страждань, які змусили її звернутись до суду з даним позовом про захист свого порушеного права, яке гарантовано її Конституцією України, та інших обставин справи, принципу розумності та справедливості, колегія суддів вважає, визначити розмір у відшкодування моральної шкоди в сумі 3 000 гривень, яка є співмірною компенсацією страждань яких зазнала позивач та достатньою для компенсації завданої її моральної шкоди.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що місцевий суд повно і всебічно не з'ясував всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, а тому судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного визначення розміру заборгованості по заробітній платі, тому колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції необхідно змінити, та збільшити суму яка підлягає стягненню з 9 777,77 гривень до 10 608, 98 гривень, а щодо стягнення моральної шкоди, то в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення із задоволенням позову про стягнення моральної шкоди у повному обсязі. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Оскільки, в порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України суд першої інстанції постановив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, воно підлягає зміні з підстав, передбачених п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, та ухваленням нового рішення по суті позовних вимог та з урахуванням доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ст.313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2013 року в частині стягнення заборгованості по заробітній платі змінити, збільшити розмір суми заборгованості по заробітній платі, яка підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на користь ОСОБА_3 з 9 777 гривень 77 копійок до 10 608 гривень 98 копійок.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про відшкодування моральної шкоди задовольнити, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 3 000 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_6

ОСОБА_2