Справа № 203/6443/2012 Провадження № 22-ц/772/223/2013Головуючий в суді першої інстанції:Васильєва Т.Ю.
Категорія: 57Доповідач: Іванюк М. В.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2013 р. м. Вінниця
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі : головуючого судді Іванюка М.В, суддів Камзалова В.В. та Панасюка О.С, при секретарі Руденко О.М, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду від 20 грудня 2012р. щодо відмови у задоволенні скарги на дії відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції, --

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 в грудні 2012р. звернувся в суд зі скаргою на дії відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції. Зазначив що державним виконавцем невірно нараховано розмір заборгованості по сплаті ним аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки Роксолани, 26.01.1997р. народження. Адже державний виконавець, роблячи такий розрахунок, помилково виходив із середньої заробітної плати по даній місцевості, хоча заявник не є безробітним, має земельну ділянку для ведення особистого фермерського господарства, хоча доходів не має, і згідно Закону України «Про особисте селянське господарство»відноситься до зайнятого населення. Таке стягнення не відповідає рішенню Вінницького районного суду від 27.06.2006р, згідно з яким з заявника мають стягуватися аліменти у розмірі 1 / 4 частини усіх його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Він не має відповідних доходів і тому сплачував аліменти у розмірі, не меншому 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому не вважає, що за таких обставин повинен сплачувати аліменти у більшому розмірі.

У звязку з наведеним скаржник просив визнати вказані дії відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції незаконними і зобовязати його здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів відповідно до рішення Вінницького районного суду від 27.06.2006р, виходячи з їх щомісячного розміру 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Вінницького районного суду від 20 грудня 2012р. ОСОБА_1 у задоволенні вказаної скарги було відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить дану ухвалу скасувати як незаконну. Вважає, що суд безпідставно проігнорував доводи, наведені ним у скарзі. При цьому просить задовольнити його вимоги щодо зобовязання відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції здійснити зазначений ним у скарзі перерахунок.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції ОСОБА_3 вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 безпідставною і просить її відхилити.

Вислухавши зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав :

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні скарги, суд першої інстанції правильно виходив з недоведеності ним тих обставин, на які він посилався у скарзі. Так, посилаючись на наявність у нього земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, він не довів що таке господарство ним ведеться і крім голослівних тверджень про відсутність у нього відповідних доходів не надав ніяких доказів про їх розмір.

За таких обставин державний виконавець правильно вважав, що ОСОБА_1 фактично не працював, і, діючи згідно ч.3 ст.195 СК України, при підрахунку заборгованості по сплаті аліментів виходив із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Твердження ОСОБА_1 про те, що у такому разі державний виконавець повинен був виходити із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника ( а він не має ніякої кваліфікації ), колегія суддів до уваги не приймає, так як з грудня 2010р. з частини 3 ст.195 СК України такі положення виключено.

Тобто, ОСОБА_1 не доведено наявності обставин, згідно з якими заборгованості по сплаті аліментів у нього нібито не існує і він не зобовязаний сплачувати аліменти у розмірі, більшому, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

При постановленні оскаржуваної ухвали норми матеріального і процесуального права судом застосовані правильно.

Оскаржувана ухвала відповідає таким визначеним у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальним засадам цивільного судочинства як справедливість добросовісність та розумність.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни ухвали не вбачається.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314, 315, 317, 209, 218, 383, 386 ч.1 ЦПК України, колегія суддів, --

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Вінницького районного суду від 20 грудня 2012р. у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :