Номер провадження № 22-ц/785/2664/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Фадєєнко А. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Фадєєнко А.Ф.

суддів Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.

при секретарі Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства Дунай-Сервіс на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 07 листопада 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства "Дунай - Сервіс" про зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

15.04.2011 року позивачка звернулася до суду з позовом (а.с.2-3) та, неодноразово уточнивши вимоги (а.с.25, 108), зазначила, що з 01.12.2009 року вона працювала продавцем у приватному підприємстві Дунай Сервіс (а.с.33.).

Посилаючись на те, що 31.12.2010 року наказом директора вона незаконно звільнена за ст. 40 ч.1 п. 4 КЗпП України у звязку з прогулом без поважних причин, позивачка просила суд поновити строк на звернення, визнати неправильним формулювання причин звільнення з ст.40 ч.1 п.4 КЗпП України на ст.36 ч.1 п.1 КЗпП України, стягнути з ПП Дунай-Сервіс невиплачену заробітну плату за грудень 2010 року у сумі 453 грн. 50 коп., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у сумі 44 грн. 67 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 9961грн. 20 коп. та 5000 гривень в якості компенсації за заподіяння моральної шкоди, а також 800 грн. витрат за надання правової допомоги.

Рішенням суду від 07.11.2012 року позов позивачки задоволено частково.

Поновлено позивачці строк звернення з позовом до суду.

Визнано неправильним формулювання причини звільнення ОСОБА_2 з приватного підприємства Дунай-Сервіс за ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України - у зв'язку з прогулом без поважних причин, з 31.12.2010 року.

Суд змінив формулювання звільнення позивачки з роботи продавця приватного підприємства Дунай-Сервіс з ст.40 ч.1 п.4 КЗпП України на ст.36 ч.1 п.1 КЗпП України - за угодою сторін, з 10.12.2010 року.

Стягнуто з приватного підприємства Дунай-Сервіс (ідентифікаційний код 34890547) на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату за період роботи з 01.12.2010 року по 10.12.2010 року, включно, у розмірі 151 гривні 17 копійок, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 44 гривні 67 копійок, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 9765 гривень 37 копійок, а всього - 9961 (дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят одну) гривню 20 копійок.

Зобов'язано приватне підприємство Дунай-Сервіс утримати з нарахованої судом позивачці ОСОБА_2 загальної суми коштів прибутковий податок та інші зобов'язальні платежі, в тому числі страхові внески.

Стягнуто з приватного підприємства Дунай-Сервіс (ідентифікаційний код 34890547) на користь ОСОБА_2 1500 (одну тисячу п'ятсот) гривень в якості компенсації за заподіяння моральної шкоди та 800 (вісімсот) гривень витрат за надання правової допомоги.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду піддано негайному виконанню в межах платежу заробітної плати за один місяць.

Стягнуто з приватного підприємства Дунай-Сервіс (ідентифікаційний код 34890547) на користь держави судовий збір у розмірі 214 гривень 60 копійок до спеціального фонду Державного бюджету України за кодом класифікації доходів бюджету 22030001 "Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)", символ звітності 206.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, та постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на те, що суд оцінив докази у справі, тому необгрунтовано задовольнив позов.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 з 01.12.2009 року працювала продавцем в магазині Росл ПП Дунай-Сервіс. 31.12.2010 року відповідачем виданий наказ про її звільнення з роботи за ст.40 ч.4 КЗпП України прогул без поважних причин (а.с.33). Підставою звільнення зявилась відмітка директора у табелі обліку робочого часу про невихід позивачки на роботі у грудні 2010 року (а.с.35).

Судом першої інстанції встановлено, що власником і директором ПП Дунай-Сервіс є ОСОБА_3 (а.с.26).

В магазині працювали: директор ОСОБА_3, продавцями ОСОБА_4 дружина ОСОБА_5, з яким ОСОБА_3 здійснював підприємницьку діяльність, і позивачка ОСОБА_2 неповний робочий день (чотири часа).

С 01.12.2010 року по 10.12.2010 року позивачка продовжувала працювати в магазині, здавала торгову виручку ПП Дунай-Сервіс до ПриватБанку, що підтверджено квитанціями від 02.12.2010 року, 06.12.2010 року, 07.12.2010 року і 10.12.2010 року, які підписані ОСОБА_2 (а.с.81).

Ці обставини відповідач не оспорював.

У звязку з конфліктом між продавцями ОСОБА_2, з якою укладений договір про матеріальну відповідальність, та ОСОБА_5, яка мала доступ до каси підприємства, не будучи матеріально-відповідальною особою, проведена ревізія матеріальних цінностей. Власник, він же й директор магазину ОСОБА_3, забрав ключі у ОСОБА_2 і повідомив, що вона може на роботу не зявлятися у звязку з звільненням за угодою сторін.

Беручи до уваги, що позивачка не мала доступу до магазину, і його власник ОСОБА_3 не надав суду переконливих доказів, чому весь місяць грудень 2010 року, робив відмітки про невихід позивачки на роботу, та 31.12.2010 року видав наказ про її звільнення з 01.12.2010 року, не врахувавши, що ОСОБА_2 працювала з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року, та направивши їй копію наказу лише 17.01.2011 року, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність достатніх правових підстав для видання такого наказу.

У звязку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність передбачених ст. 235 ч.3 КЗпП України підстав для зміни причини формулювання звільнення позивачки з роботи за ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України та ст. 36 ч.1. п.1 КЗпП України.

Доводам у скарзі про те, що з 01.12.2010 року ОСОБА_2 не працювала, оскільки це зазначено в табелі обліку, виготовленому директором підприємства, а також посилання на те, що в акті від 01.12.2010 року (а.с.37), який складений директором, його компаньйоном ОСОБА_6 і продавцем ОСОБА_4 про відсутність позивачки на роботі, суд першої інстанції дав відповідну оцінку згідно ст. 212 КЗпП України у сукупності з іншими доказами у справі.

Позивачці не виплачена у повному обсязі компенсація за невикористану відпустку, яку відповідач частково виплатив у березні 2011 року, заробітна плата за період роботи з 01.12.2010 року по 10.12.2010 року, тому суд правильно, виходячи із вимог ст. 238 КЗпП України, стягнув відповідно 44 грн. 67 коп. і 151 грн. 17 коп.

Правильним є і висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивачки з підстав ст.ст. 116,117 КЗпП України - 9765 грн. 37 коп., середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачці сум по день фактичного розрахунку 29.09.2012 року через те, що спір вирішено на користь працівника.

Розрахунки проведено на підставі ст. 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Мінісрів України від 08 лютого лютого 1995 року №100.

Доказів, які спростовують висновки суду у цій частині, скарга не містить.

Суд першої інстанції постановив законне, обґрунтоване і справедливе рішення, і правових підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу приватного підприємства Дунай-Сервіс відхилити.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 07 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає чинності з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді