Провадження № 2/0182/4609/2013
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.12.2013 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади Нікопольського виконкому Дніпропетровської області про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на вбудоване не житлове приміщення.

На підтвердження своїх позовних вимог посилається на наступне.

Вона 18 січня 2000 року, згідно договору купівлі продажу придбала житлову кв. АДРЕСА_1 . Крім того, 26 вересня 2001 року вона придбала сусідню квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі продажу від 26 вересня 2001 року. Будучи власником зазначених квартир, вона вирішила їх перебудувати на магазин. 26 січня 2002 року, після проведеної реконструкції квартир під магазин, вона отримала акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію. Виконавчий комітет Нікопольської міської ради своїм рішенням № 30/2 від 26 січня 2002 року, розглянувши матеріали, підготовлені державною технічною комісією про прийняття в експлуатацію магазину по пр АДРЕСА_3 , вирішив затвердити зазначений акт державної технічної комісії і дозволив експлуатацію вказаного магазину. Так, вона побудувала магазин (літ.А), загальною площею 131,9 кв.м., який складається з: 1-2 - торгових зал, 3 - складу, 4 вбиральні, 5 підсобки, 6 кладовки, 7 - складу. Зазначеному магазину присвоєно адресу: АДРЕСА_4 . На підставі вказаного вона вважала, що закінчила оформлення права власності на свій магазин і більше нікуди не зверталась. У листопаді 2012 року вона звернулась до КП „НМБТІ та замовила новий технічний паспорт на свій магазин. 22 листопада 2012 року вона отримала технічний паспорт. Але фахівці КП НМБТІ пояснили їй, що право власності на магазин необхідно було ще зареєструвати. Частиною 1 статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів, є власником цієї речі. Частиною 2 статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). На підставі вищевикладеного вважає, що вона є законним власником вбудованого приміщення магазину, площею 131,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . За таких обставин звернулась до суду.

В судове засідання позивач не прибула, надала до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовну заяву підтримала, просила суд задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка 18.01.2000 року, згідно договору купівлі продажу, придбала житлову кв. АДРЕСА_1 (а.с.4). Крім того, 26.09.2001 позивачка придбала сусідню квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5). Будучи власником зазначених квартир, позивачка переобладнала дані квартири на магазин. 26.01.2002 року, після проведеної реконструкції квартир під магазин, позивачка отримала акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію. Виконавчий комітет Нікопольської міської ради своїм рішенням № 30/2 від 26 січня 2002 року, розглянувши матеріали, підготовлені державною технічною комісією про прийняття в експлуатацію магазину по АДРЕСА_3 , вирішив затвердити зазначений акт державної технічної комісії і дозволив експлуатацію вказаного магазину (а.с.9-11). Так, позивачка побудувала магазин (літ.А), загальною площею 131,9 кв.м., який складається з: 1-2 - торгових зал, 3 - складу, 4 вбиральні, 5 підсобки, 6 кладовки, 7 - складу. Зазначеному магазину присвоєно адресу: АДРЕСА_4 (а.с.12). За таких обставин позивачка вважала, що закінчила оформлення права власності на свій магазин і більше нікуди не зверталась. 22.11.2012 року позивачка отримала технічний паспорт на свій магазин (а.с.6-8). Однак, право власності на магазин позивачка в установленому законом порядку не зареєструвала.

За таких обставин суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.3-10, 30, 57-60, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на вбудоване нежитлове приміщення магазин, загальною площею 131,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення суду першої інстанції можна оскаржити до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал