АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
2013 рік Доповідач - Шахова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2013 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В. Пікуль А.А.,

при секретарі Охневській Т.В .

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2013року

в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Святошинський районний відділ Державної міграційної служби у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И Л А :

13.05.2013 року позивачі звернулися до суду з зазначеною заявою та вказували на те, що відповідачка ОСОБА_3 є колишньою дружиною ОСОБА_2 та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1. Проте, в травні 2012 року забрала свої речі та переїхала проживати до своїх батьків. З посиланням на те, що відповідачка понад 6 місяців в зареєстрованій квартирі не проживала, звернень до відповідних установ, домовленості відносно збереження за нею житлової площі не надавала, обов'язки, пов'язання з утриманням , оплатою житлового приміщення та комунальних послуг не сплачувала, позивачі просили позбавити її права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зняти її з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивачі подали апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просятьрішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтуваннядоводів апеляційної скарги апелянтивказують, зокрема, що встановивши обставини не проживання відповідачки в квартирі, суд відмовив в задоволенні позову лише через допущення ними помилки (неточності) в прохальній частині позову. Разом із цим, при надходженні позовної заяви суд відкрив провадження у справі, зазначивши, що зміст позову відповідає нормам цивільного та цивільно - процесуального законодавства та призначив справу до розгляду. Також, вирішуючи питання про відмову в задоволенні позову суд в мотивувальній частині рішення послався на ті ж норми ЖК України, на які посилались апелянти в позовній заяві.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачі та їх представник доводи апеляційної підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України,апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1, площею 42,1 кв.м. надана ОСОБА_5 та членам її сім'ї - ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2 на підставі ордеру № 8917 Управлінням з обліку та розподілом житлової площі виконавчого комітету Київської міської ради народжених депутатів.

Розпорядженням № 383 від 18.05.2010 року, було внесено зміни в договір найму на трикімнатну квартиру № 64, жилою площею 42,10 кв.м., у будинку № 28 по вул. Жмеринська в м. Києві, в якій проживає 5 осіб (заявник, син, дружина сина, онук, 2006 р.н., онук 2010 р.н.). Договір найму укласти з ОСОБА_1, у зв'язку зі смертю наймача ОСОБА_5

Відповідно до довідки форми № 3 від 26.04.2013 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 5 членів сім'ї: ОСОБА_1 - власник особового рахунку, ОСОБА_2 - син, ОСОБА_3 - колишня дружина сина, ОСОБА_6 - онук, ОСОБА_7 - онук.

Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.08.2012 року, шлюб, зареєстрований 22.01.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно актів КП «РЕО-5» від 06.11.2012 року, 03.01.2013 року, 11.03.2013 року, 13.05.2013 року, 13.06.2013 року встановлено, що ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, не мешкає довгий час, на момент перевірки ОСОБА_3 у квартирі була відсутня.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд виходив з того, що позивачі обрали спосіб захисту прав, який не передбачений чинним законодавством, оскільки нормами ЖК УРСР не передбачено звернення з позовом про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.

Таких висновків суд дійшов на порушення норм процесуального права,яке полягає в неповному з‛ясуванні судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, які потягнули порушення та невірне застосування матеріального права, з огляду на що рішення неможна відповідно до ст.213,214 ЦПК визнати законним та обгрутованим і воно підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення, з наступних підстав.

Як вбачається, звернувшись до суду з зазначеним позовом позивачі свої вимоги обґрунтовували тим, що, відповідачка, на час звернення до суду, була відсутня та не проживала в спірній квартирі, без поважних причин більш як 6 місяців та просили задовольнити їх вимоги, з підстав ст.ст.71,72 Житлового Кодексу України.

Відповідно до ст. ст.3 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно положень, викладених в Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року, захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким,а конкретним способом захисту свого права.

Під підставами позову, які згідно ст. 11 ЦПК може змінити тільки позивач, слід розуміти відповідно до п.5 ч.1 ст.119 цього Кодексу обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не саме по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини .

Відмовивши позивачам в задоволені позову лише з підстав обрання ними не передбаченого законом способу захисту цивільного права, суд не звернув уваги на те, що підставами позову є ст.ст.71,72 ЖК , відповідно до яких позивачі і обґрунтовували свої вимоги, тому такий висновок суду зроблено на порушення вимог на закону.

З огляду на ст. 11 ЦПК та роз'яснення судової практики, зазначення позивачами в прохальній частині позову вимог не про визнання відповідачки такою, що втратила право користування приміщенням,як визначено ст.ст.71,72 ЖК, а про позбавлення відповідачки права користування житловим приміщенням не можна назвати способом захисту права,який не передбачено законом.

Поряд з цим судом першої інстанції під час розгляду даної справи не прийняті до уваги обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме наявність рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 січня 2013 року, яким відмовлено позивачам ОСОБА_1та ОСОБА_2 в задоволені позову про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою. Це рішення набрало законної сили, згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва, 16 квітня 2013 року.

Зазначеним рішенням встановлені ті ж самі обставини на які посилаються позивачі в своєму позові по даній цивільні справи.

Проте, до спливу 6 місячного строку встановленого ст.71 ЖК України для визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням та не зважаючи, що рішення суду від 31 січня 2013 року ще не набрало законної сили, вже 20 травня 2013 року, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявили цей позов, з огляду на що, колегія суддів вважає, що ці вимоги є передчасними та заявлені на порушення вимог закону.

Зазначене є підставою для відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволені позову про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв'язку з не проживанням її в спірному жилому приміщені, без поважних причин більше 6 місяців.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309, 313-317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_3, третя особа: Святошинський районний відділ Державної міграційної служби у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді