Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2013 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарях Ковалівській Л.М., Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, звертаючись з позовом до суду, просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за квартплату та плату за комунальні послуги у розмірі 19546,09 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідачів судові витрати, що є предметом позовних вимог.

12 листопада 2013 року представник позивача Пількевич О.А. подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до поданої заяви позивач просить суду стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за квартплату та плату за комунальні послуги у розмірі 26828,72 грн., яка нарахована за період з 01 січня 2008 року по 01 вересня 2013 року, а також відшкодувати за рахунок відповідачів судові витрати в сумі 229,40 грн. (а.с.64)

Представник позивача Зацепін С.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Починаючи з 01 січня 2008 року по 01 вересня 2013 року відповідачі, як споживачі послуг, не в повній мірі виконують обов'язки по сплаті за спожиті житлово-комунальні послуги, частково сплачують борг, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по квартплаті та платі за комунальні послуги на загальну суму 26828,72 грн. З боку працівників позивача з відповідачами неодноразово проводились бесіди з приводу необхідності повної сплати за отримані послуги, також пропонувалось укласти договір про реструктуризацію заборгованості, однак відповідачі ці пропозиції проігнорували, що спонукало позивача звернутись з даним позовом до суду.

Представник позивача Пількевич О.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 судовому засіданні просила в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи (а.с.56-57), пояснила, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Починаючи з 2009 року відповідачі регулярно звертались до ЖРЕО №420 та Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації з вимогою замінити комунікації у підвальному приміщенні будинку, а також безпосередньо замінити рушникосушарку та батареї на кухні у власній квартирі та по стояку, починаючи з п'ятого поверху будинку, які не працюють останні декілька років, у зв'язку з чим приміщення квартири належним чином не опалюється, що призвело до підвищення вологості у приміщенні квартири та виникнення грибка, однак систематичні звернення відповідачів та інших мешканців будинку щодо проведення ремонтних робіт залишились поза увагою працівників ЖРЕО №420, до цього часу несправності не усунуто, ремонт комунікації не проведено. Відповідач вважає, що позивач неналежним чином виконує свої обов'язки по утриманню будинку, не проводить перерахунку за житлово-комунальні послуги, які нараховуються щомісячно, однак відповідачі фактично не отримують цих послуг, тому з липня 2008 року припинили сплачувати за житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим виникла заборгованість за комунальні послуги, яка станом на вересень 2012 року складає 19546,09 грн. Зважаючи на викладене та виходячи з предмету позову, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка виникла за період з липня 2008 року по вересень 2012 року та складає загальну суму 19546,09 грн., оскільки позивач звернувся до суду з порушенням загальних строків позовної давності, як це передбачено ст.257 Цивільного кодекс України, а також врахувати факт неналежного виконання позивачем обов'язків щодо утриманню будинку у належному стані та проведення ремонту внутрішньобудинкових мереж, чим порушуються права відповідачів, як споживачів послуг.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представників позивача Зацепіна С.С., Пількевич О.А., відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28 березня 2008 року. (а.с.8)

Відповідно до ст.68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 19, п. 1 ч. 3 ст. 20, п. 3 ч. 2 ст. 21, пп. 4, 13 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками сфери житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги та відповідальність сторін і штрафні санкції за невиконання умов договору. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, лише в разі його підготовки виконавцем на основі типового договору.

Тобто законом визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45), наймач (орендар) квартири зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін.

Відповідно до пп. 1-4 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо), послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків, послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Звертаючись з позовом до суду, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва просить стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за квартплату та плату за комунальні послуги у розмірі 26828,72 грн., яка нарахована за період з 01 січня 2008 року по 01 вересня 2013 року, що підтверджується довідкою про заборгованість по сплаті за комунальні послуги та заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової територій, розрахунком боргу за комунальні послуги, які приєднано до матеріалів справи. (а.с.65, 66-68)

Як передбачено у п.1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п. п. 20, 21 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством.

Однак, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та наведених Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва розрахунків заборгованості по квартирі відповідачів за період з 01 січня 2008 року по 01 вересня 2013 року не вбачається, що наведені розрахунки наданих позивачем послуг здійснювались на підставі покажчиків лічильника з урахуванням затверджених та діючих на час нарахування тарифів, також не визначена площа прибудинкової території, що унеможливлює встановлення частини вартості послуг, яка припадає на відповідачів, що є окремим предметом доказування.

При цьому, суд враховує позицію відповідачів, які надали докази, що свідчить про систематичне звернення мешканців будинку АДРЕСА_1 та індивідуальні звернення відповідачів щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг та вимогою провести заміну комунікації у підвальному приміщенні будинку, а також безпосередньо замінити рушникосушарку та батареї на кухні у квартирі відповідачів (а.с.58-63), які залишились без належного реагування з боку працівників Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, в той же час як передбачено п.5 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку визначеному договором або законодавством.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Під час судового розгляду справи, відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подана спільну заяву про застосування в межах спору загальних строків позовної давності, мотивуючи тим, що Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва просить стягнути з відповідача заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам за період з липня 2008 року по вересень 2012 року на загальну суму 19546,09 грн., однак з позовом до суду позивач звернувся лише 19 червня 2013 року, тому виходячи із загальних строків позовної давності, вимоги позивача про стягнення заборгованості за вказаний період задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Однак, суд не вбачає підстав для відмови у задоволення позову, у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки в межах даного спору відповідачами визнано факт припинення виконання зобов'язань в частині оплати за житлово-комунальні послуги починаючи з липня 2008 року, в той же час судом встановлено обставини, які свідчать про допущені з боку Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, як балансоутримувача будинку, порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що дає право відповідачам, як споживачам послуг, на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, як це передбачено п.5 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тому вимоги відповідачів про застування до склавшихся правовідносин загального строку позовної давності є передчасними та можуть бути вирішенні після відновлення порушених прав відповідачів.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.251, 261, 267 Цивільного кодексу України, ст.68 Житлового кодексу УРСР, ст.ст.13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, ст. ст. 1, 4, 10, 11, 58, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я