АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження №- 22-ц-/790/828/2013р. Гол.Iінст.-ОСОБА_1
справа №-2-6862/2011 доповідач- ОСОБА_2.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Міненкової Н.О.

суддів - Бородіна М.М.,Ларенка В.І.

при секретарі - Галушко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків України в Дзержинському районі м. Харкова на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Інституту геотехнічної механіки Національної академії наук України, третя особа відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання незаконною та недійсною довідки про розмір втраченого заробітку та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА

позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив стягнути з ВВД ФССНВ України у Дзержинському районі м. Харкова не донараховану та недоплачену суму втраченого заробітку за період з 2008 по 2011 рік і одноразово 19 389,68 грн. Стягнути з Інституту геотехнічної механіки НАН України на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. та забов,язати видати нову довідку.

В судовому засіданні позивач неодноразово змінював розмір позовних вимог та в кінцевій редакції позовної заяви позову просив суд:

-визнати невідповідною закону і недійсною довідку Інституту геотехнічної механіки НАН України про розмір втраченого заробітку ОСОБА_4 від 20.12.2001 р. в сумі 61,67 гривень., надану ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків України в Дзержинському районі м. Харкова по ОСОБА_5 приймання-передачі № 948 від 20 грудня 2001 року. Встановити розмір втраченого заробітку при 60% втрати професійної працездатності станом на 1 квітня 2001 року в сумі 458,97 гривень, та зобов'язати Інститут геотехнічної механіки Національної академії наук України надати ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків України в Дзержинському районі м. Харкова нову довідку про суму втраченого заробітку станом на 20 грудня 2001 року 458,97 гривень;

-стягнути з Інституту геотехнічної механіки Національної академії наук України на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень;

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 посилалися на те, що позивач працював в Інституті геотехнічної механіки інженером,.а з 05 жовтня 1976 року переведений на посаду старшого інженера з посадовим окладом 120 крб. на місяць, 19.10.76 р. одержав важку травму на виробництві, внаслідок якої був визнаний інвалідом 2-ої групи від трудового каліцтва з втратою працездатності 80%, з 1987 року по 2003 рік визнаний інвалідом 3-ої групи, з втратою працездатності 60%. В подальші роки за висновком МСЕК йому встановлено втрату професійної працездатності 10%, а з 08.04.2009 року - 25%.

Підприємство виплачувало потерпілому втрачений заробіток, з 1992 року проводило перерахування його та встановило станом на 01.04.2001 року розмір - 61,67 грн. при 60% втрати працездатності, що відповідає середньому заробітку 102,70 грн., що менше мінімального розміру заробітної плати некваліфікованого робітника в Україні, з чим позивач не згодний. Оскільки за довідкою підприємства посада інженера, старшого інженера не збереглася, позивач вважає, що розмір відшкодування шкоди з 1992 року повинен визначатися виходячи з власного заробітку позивача з корегуванням відповідно до діючого законодавства. Порядок проведення такого перерахування визначений постановами Кабміну України від 31.12.91 р. №391, від 26.05.92 р. №276, від 3.12.92 р. №676. постановою Мінпраці України від 16.04.92 р. №25.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач - Інститут геотехнічної механіки в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу в його відсутність, надав суду заперечення та необхідні довідки.

Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності, проти позову заперечувала, вважає що ОСОБА_3 не повинен робити ніяких перерахувань. Підприємство передало документи позивача ОСОБА_3 20.12.2001 р., вказавши розмір втраченого заробітку 61,67 грн. ОСОБА_3 продовжив виплату цієї суми, в подальшому проводив перерахування страхової суми втраченого заробітку ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 29 Закону України №1105-Х1У від 23.09.99 р. „ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які призвели до втрати працездатності у зв'язку зі зміною ступеня втрати професійної працездатності, а також в разі підвищення заробітної плати в галузях економіки. Ніякі інші перерахування ОСОБА_3 не повинен проводити.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2012 року позовні вимоги задоволені частково. Визнана недійсною довідка Інституту геотехнічної механіки від 20 грудня 2001 року в сумі 61,67 грн. Встановлено розмір втраченого заробітку при 60% втрати працездатності станом на 1 квітня 2001 року в сумі 458,97 грн.

Не погодився з рішенням представник відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків України в Дзержинському районі м. Харкова й у апеляційній скарзі просить рішення скасувати. Посилається на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам, що Д,ячков В.М. після 19 жовтня 1976 року( коли стався нещасний випадок на виробництві) продовжував працювати в інституті і звільнився 22 серпня 1978 року, а потім працював в інших установах де проходив обов,язкове медичне обстеження і лише в 1982 році йому була встановлена 2 група інвалідності. Судом не були з,ясовані підстави надання 2 групи інвалідності позивачу. Десять років позивач не оспорював довідку про визначення суми втраченого заробітку . Вважають, що судом першої інстанції безпідставно визначена сума втраченого заробітку на 01.09. 2001 року при втраті професійної працездатності 60% в розмірі 458,97 грн. та не було враховано, що середня заробітна плата в галузях національної економіки на 01 квітня 2001 року складала 200 грн. Вважають, що судом помилково до даних правовідносин застосована Постанова КМУ №-395 від 20липня 1992 року, яка регулювала коригувала рівень державних пенсій.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду зміні, з відмовою в задоволенні позову за його недоведеністю.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_4 знаходився в трудових відносинах з Інститутом геотехнічної механіки НАН України, де працював інженером, а з 05 жовтня 1976 року старшим інженером, що підтверджується записами в його трудовій книжці. Згідно з довідкою підприємства від 11.06.2012 року №311-22/11-1-394 ОСОБА_4М з 05 жовтня 1976 року . мав посадовий оклад 120 крб.

Суд керувався Постановою Кабміну України від 31.12.91 р. та зазначав, що даним документом було встановлено, що відшкодування шкоди робітникам, які постраждали до 1992 року, проводиться з 01 січня 1992 року, виходячи із середнього заробітку відповідних працівників підприємства за жовтень-грудень 1991 р. Відповідно до постанови Кабміну України від 26.05.92 р. №276, відшкодування шкоди вказаним постраждалим визначається з 01 травня 1992 р. виходячи із середньомісячної заробітної плати відповідних працівників підприємства за січень- квітень 1992 року, відкоригованого на величину фактичного підвищення тарифних ставок (посадових окладів). Але відповідно з повідомленням Інституту геотехнічної механіки від 20.12.2010 року у зв'язку зі зміною структури інституту в 1984 році був ліквідований відділ, в якому працював ОСОБА_4, тому з 1989 року на підприємстві ліквідовано посаду інженера.

Крім того, посилався на постанову Мінпраці України від 16.04.1992 р. №25 та Роз'яснення Мінпраці від 17.06.92 р. №15-2206, про те, що коли професія постраждалого на підприємстві відсутня на цей час, заробіток для перерахунку розмірів відшкодування шкоди проводиться в порядку, передбаченому постановою Кабміну України від 20.12.1992 р. №360 „ Про коригування рівнів пенсій", для чого суд узяв середньомісячний заробіток, з якого раніше був визначений розмір відшкодування шкоди та помножив його на розрахунковий коефіцієнт, який для 1976 року встановлений - 3,9. До каліцтва у позивача в 1976 році був посадовий оклад 120 крб., а тому суд визначив розмір втраченого заробітку при 60% втраті професійної працездатності станом на 01 січня 1992 р. в сумі - 280,80 крб. ( 120 крб. х 3,9 х 60% : 100 %= 280,80 крб.).

Подальші розрахунки суд проводив з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 01.01.92 р. №1 та від 21.03.92 р. №140, згідно з якою сума відшкодування шкоди підлягає підвищенню з 01 січня 1992 р. на 116% та буде складати:

280,80 крб. х 2,16 = 606,53 крб.

В подальшому суд провів перерахування втраченого заробітку ОСОБА_4 станом на січень 1992 р. (606,53 крб.) на коефіцієнти перерахунку, встановлені підприємством з березня 1992 р. по липень 2000 року: 606,53 крб. х 1,153 х 1.12 х 8,975 х 7,267 х 2,762 х 2,9 х 8,848 х 1,34 х 1,873 х 1,13 х 1,49 = 45897116 крб. : 100000 = 458,97 грн.

Судова колегія вважає, що позивачем та його представником не доведені обставини справи та приведені невідповідні розрахунки.

З матеріалів справи вбачається, що нещасний випадок з позивачем стався 19 жовтня 1976 року. Д,ячков В.М. продовжував працювати в Інституті геотехнічної механіки НАНУ до 08 грудня 1978 року. Звільнився за власним бажанням. Працював на багатьох інших підприємствах. За висновком МСЕК від 01.02.1982 року потерпілий визнаний інвалідом 2-ої групи від трудового каліцтва. При переогляді на МСЕК 22.04.1987 року його визнано інвалідом 3-ої групи та встановлено 60% втрати професійної працездатності. При наступному переогляді на МСЕК 30.09.2003 р. в нього встановлено втрату професійної працездатності 10%, а за висновком від 08.04.2009 р. - 25% безстроково. Наказом по інституту від 21.08.1978р. № 55-к з 22.08.1978р. він був звільнений з займаної посади згідно ст.38 КЗпП УРСР ( підстава: особиста заява від 4.08.1978р.).

Для призначення виплат сум відшкодування шкоди був застосований посадовий оклад старшого інженера у розмірі 120 крб. на місяць ( згідно штатного розкладу) на момент одержання каліцтва. У подальшому розмір цих виплат змінювався у бік збільшення, враховуючи фактичний рівень підвищення заробітної плати працівникам у відповідності до розпоряджень керівника Інституту та Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди заподіяної працівнику ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовьязків, V затверджених постановою КМУ від 23.06,93р. №472 ( із змінами та доповненнями) Внаслідок змін організаційної структури Інституту відділ в якому працював позивач у жовтні місяці 1984 року був ліквідований, а з 01.01.1989р. посади старшого інженера в системі Інституту не існувало.

В подальшому Інститутом на користь позивача у звязку з травмою 9.10.76р. та згідно висновку Дзержинської МСЕК м. Харкова від 07.06.95р., якою було встановлено 3 групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності, з 01.06.95р. відкорегований заробіток склав 6105 тис. крб., з якого, з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності, розмір щомісячних сум відшкодування шкоди складав 3663 тис. крб. Розпорядженням по Інституту від 06.09.95р. №1291 заробітна плата була підвищена на коефіцієнт 1,13,, у звязку з чим розмір відшкодування шкоди при підвишєні на аналогічний коефіцієнт склав 4139000 крб. за період з 01.07.95р. по 30.06.97р. (наказ від 14.09.95р. №247-к).

При повторному огляді 07.07.97р. Дзержинська міжрайонна МСЕ м. (Харкова підтвердила ступінь втрати професійної працездатності 60% на період з 01.08.99р. У звязку з чим наказом від 23.07.97р. №147-к Про продовження терміну дії наказу від 14.09.95р. №247-к позивачу було продовжено виплати щомісячних сум відшкодування шкоди у розмірі 41 грн. 39 коп.

Наказом від 04.07.2000р. № 130-к Про перерахунок розміру відшкодування шкоди ОСОБА_8 у звязку з трудовим каліцтвом, підвищено заробітну плату за період з 01.08.95р. по 01.01.96р. (включно), а саме:

1. з 01.08.95р. - у 1,08 рази ( розпорядження Президії НАН України від 02.10.95р. №1395);

2. з 01,10.95р. - у 1,09 рази ( розпорядження Президії НАН України від 24.11.95р. №1672);

3. з 01.11.95р. - у 1,13 рази (розпорядження Президії НАН України від 22.01.96р. №109);

4. з 01. 01.96р. - у 1,12 рази (розпорядження Президії НАН України від '15.02.96р. №229) та проведений перерахунок сум відшкодування шкоди на відповідні коефіцієнти підвищення заробітної плати.

Після перерахунку з 01.07.2000р. розмір щомісячних сум відшкодування шкоди складав 61грн. 67 коп. Крім того після перерахунку щомісячний сум відшкодування шкоди були нараховані та виплачені доплати цих сум за період з серпня 10.09.95 року по червень 2000 року. Щомісячні виплати сум відшкодування шкоди проводилися Інститутом до 21 грудня 2001 року.

Довідка від 20.12.2001 року про розмір втраченого заробітку ОСОБА_4 при 60% втрати професійної працездатності була надана для пред,явлення у ВВД ФССНВУ у м. Дніпропетровську відповідно до документів первинного бухгалтерського обліку .

Середній заробіток був розрахований з розрахунку заробітної плати позивача за час роботи в інституті на посаді інженера з 26.07.1976 року по день настання нещасного випадку 19.10.76 року. В подальшому розмір втраченого заробітку коригувався на коефіцієнти підвищення заробітної плати в системі НАН, що підтверджується листом директора інституту, академіка НАН України ОСОБА_5 від 20.12.2010 року №-311-22/11-26-625, в якому зазначено, що розпорядження Президії НАН України про умови оплати праці працівників бюджетних науково дослідних установ і організацій за період з січня 1992 року по березень 2001 року визначали не коефіцієнти, а конкретні вилки місячних посадових окладів по кожній конкретній посаді. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачу з дня призначення відшкодування, відповідно до вимог закону застосовувались коефіцієнти підвищення заробітної плати. Застосування коефіцієнтів і їх розмір він не оспорював.

Суд задовольнив позовні вимоги та встановив розмір втраченого заробітку при 60% втрати професійної працездатності станом на 01 квітня 2001 року в сумі 458,97 грн., що забов,язує ОСОБА_3 провести перерахунок виплат за новою довідкою, починаючи з 2001 року. Між тим, в позові не було зазначені причини звернення до суду з такими вимогами через 10 років після отримання довідки від 20.12.2001 року.

Судова колегія вважає, що позивачем не доведені підстави позовних вимог та не наведені обґрунтування застосування наведених в позові коефіцієнтів до даних правовідносин. А також не спростована незаконність застосування інститутом при визначенні відшкодування шкоди коефіцієнтів підвищення місячних посадових окладів.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що позивачем не доведені підстави позовних вимог, що не позбавляє його права на захист своїх прав у інший спосіб.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,309,313.317, ЦПК України судова колегія,

В И Р І Ш И Л А

апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції ОСОБА_3 соціального страхування від нещасних випадків України в Дзержинському районі м. Харкова задовольнити.

Змінити рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2012 року, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання не відповідної закону та недійсної довідки Інституту геотехнічної механіки НАН України про розмір втраченого заробітку ОСОБА_4 від 10 грудня 2012 року №-948 та встановлення розміру втраченого заробітку при 60% втрати професійної працездатності станом на 1 квітня 2001 року в сумі 458,97 грн., та зобовязанні видати нову довідку про суму втраченого заробітку.

В задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді -