АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2146/12 Справа № 2-1951/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2013 року м. Дніпропетровськ

03 червня 2013 року колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Лаченкової О.В.

суддів Варенко О.П., Григорченка Е.І.

при секретарі Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення норм процесуального права та на те, що судом не в повному обсязі зясовані обставини, які мають значення для справи.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що виконуючи обов'язок доказування існування договірних правовідносин (з договору про надання правової допомоги №б/н) від 25 березня 2009 року, позивач адвокат ОСОБА_2, діючи на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №66, виданого Сумською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури і закону України «Про адвокатуру», з одного боку і відповідач ОСОБА_3, паспорт серії АЕ № 571411, виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 30.05.1997 року, що мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-2АДРЕСА_1, уклали договір, в якому адвокат ОСОБА_2 приймає на себе зобов'язання надавати клієнту ОСОБА_3 правову допомогу, а клієнт ОСОБА_3 зобов'язана приймати і оплачувати її на умовах, передбачених вищезазначеним договором.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розмір вартості послуг адвоката в зазначеному договорі не зазначений, отже неможливо встановити розмір заборгованості, яку відповідач ОСОБА_3 повинна сплатити позивачу адвокату ОСОБА_2, а посилання позивача адвоката ОСОБА_2 на звіт, який був складений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 « Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», суд вважає безпідставним, оскільки звіт складений позивачем адвокатом ОСОБА_2 і в матеріалах справи відсутні докази, що саме ці зазначені часи були витрачені на здійснення саме тих зазначених дій, які вказані в звіті. Оскільки суму заборгованості позивач адвокат ОСОБА_2 виводить саме із звіту, який знаходиться в матеріалах справи а.с.(10) , та формулою розрахунку, а саме мінімальна заробітна плата з 01 квітня 2009 року - 625 гривень, 40% мінімальної заробітної плати 250 гривень, максимальна можлива оплата: 250 гривень помножити на 70 годин, витрачених на виконання кожного з пункту в звіті послуг, що дорівнює сумі заборгованості відповідача ОСОБА_3, яка має сплатити позивачу адвокату ОСОБА_2, за надання їй правової допомоги дорівнює 17 500 гривень.

Закон України від 5 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, а також порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів (набрав чинності 15 серпня 2012 року). Відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 1 розділу I цього Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

До складу витрат адвоката, що здійснює незалежну професійну діяльність, включаються лише документально підтверджені витрати, які безпосередньо пов'язані з провадженням професійної адвокатської діяльності та визначені договором (угодою) (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо).

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді і інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді