Справа № 454/429/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2013 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

при секретарі Матолінець З.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП "Львіввугілля" про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, вказавши, що з 1992р. працювала поверхневою гірничою робітницею по виборці породи 2-го розряду, з 2000р. по 2011р. - гірником зайнятим на виробничій дільниці.

30.09.2011 року звільнена по ч. 2 ст. 40 КЗпП (внаслідок невідповідності виконуваній роботі).

У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в позивача погіршився стан здоров'я, внаслідок чого вона неодноразово зверталася за медичною допомогою.

З 16.09.2011 року по 30.09.2011 року перебувала на лікуванні в Львівській обласній клінічній лікарні, де 27.09.2011р. їй було встановлено діагноз: хронічна попереково - крижова радикулопатія з помірним болевим синдромом та статико - динамічними порушеннями. Хронічний бронхіт ІІ (другий) ступеня, в стадії субремісії. Дифузний пневмосклероз. Емфізема легень. ДН І-ІІ (першого - другого) сутупеня. Захворювання професійні, встановлено вперше.

28.09.2011р. головним лікарем Львівської обласної клінічної лікарні було скеровано повідомлення про професійне захворювання роботодавцю.

20.10.2011р. було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання. Професійне захворювання виникло на протязі роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві ДП "Львіввугілляза" шахта "Відродження" з квітня 1992р. по вересень 2011р. на посаді гірника.

Висоновком обласної МСЕК №1 від 29.11.2011р. позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та 55 % ступеня втрати професійної працездатності. Протипоказана робота в умовах дії шуму, подразнюючих речовин, важка фізична праця. Встановлена потреба в лікуванні в невропатолога, терапевта, санаторно-курортне лікування.

З моменту виникнення професійного захворювання і по сьогоднішній день позивач змушена постійно підліковуватись, купляти медикаменти, відвідувати лікаря.

Внаслідок отримання професійного захворювання їй було завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у тому, що вона стала інвалідом; з'явилась задишка при ходьбі, кашель з відділенням мокротиння, болі в грудній клітці та ділянці серця; постійно ниючий біль у попереку, який посилюється при фізичному навантаженні, згинальних рухах тулуба, важкість при ході.

За таких обставин, ОСОБА_1 просить суд прийняти рішення, яким стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн.

Представник відповідача, ОСОБА_2 надав суду письмові заперечення, в яких вказав, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. « Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» суд повинен з'ясувати наявність причинового зв'язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні; чим підтверджується факт заподіянні позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальні формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду.

В даному випадку вини шахти в тому, що позивач отримала профзахворювання немає, так як зі сторони власника не було здійснено жодних протиправних дій. При влаштуванні на роботу позивачем зазначено, що з умовами праці на шахті, наявністю на робочому місці шкідливих і небезпечних факторів, можливі наслідки їх впливу на здоров'я ознайомлена і згідна, тобто позивачу з моменту влаштування на роботу було відомо про наявність шкідливих факторів, на роботу в яких вона дала згоду.

Позивачем не зазначено з чого вона виходила при оцінці моральної шкоди, а довідка МСЕК не може бути доказом спричинення власником моральної шкоди, оскільки вона встановлює лише факт втрати працездатності та є підставою для розрахунку та відшкодування потерпілому матеріальної шкоди.

З'ясуванню підлягає з чого позивач виходить при оцінці заподіяної шкоди, так як позивач просить 30000грн, проте після встановлення МСЕК їй інвалідності 29.11.2011р. жодної інформації про звернення чи перебування на лікуванні в справі немає.

Окрім того, представник відповідача, зазначив, що на дані правовідносини поширюється трьохмісячний строк позовної давності, який позивач пропустила. Враховуючи наведене, представник відповідача просить суд у позові відмовити.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1, підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила задоволити позов у повному обсязі. Додатково пояснила, що працювала на шахті з 1992 -2011рр., за той час стан здоров'я погіршився, часто зверталась до лікаря, з'явилась постійна задишка та біль в поперековій частині тулуба.

Представник позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, надали пояснення вказані в позовній заяві. Просили позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача, ОСОБА_2, проти задоволення позову заперечив. Надав пояснення, які зазначені в письмовому запереченні, окрім того вказав, що зараз позивачу 63р. вона є пенсіонером, тобто непрацездатною по віку, а не за станом здоров'я.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав:

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків

відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Законом України ""Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"" від 23.03.2007р. виключено ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", яка передбачала відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України.

Рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року зміни внесені Законом України ""Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"" визнано конституційними, а право громадян на відшкодування шкоди не порушено, оскільки таке право передбачено ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до ст. 2371 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих з'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В судовому засіданні було досліджено докази, які подала позивач, а саме копію трудової книжки, копії медичних документів та записів у медичній книжці, копію акту розслідування професійного хронічного захворювання, копії висновків МСЕК.

З досліджених матеріалів справи, зокрема з копії Трудової книжки ОСОБА_1 судом встановлено, що протягом 1992-2011рр. позивач працював на шахті «імені ХХV з'їзду КПСС» «Укрзахідвугілля» тепер шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля», в шкідливих умовах праці, що не заперечує і представник відповідача. За час виконання свої обов'язків позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я, неодноразово зверталася за отриманням медичної допомоги до медичних закладів.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача, що позивач після 29.11.2011р. нікуди не зверталася за медичною допомогою, так це спростовується витягом з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1, яка перебувала на амбулаторному лікуванні в Соснівській міській лікарні з з 05.02.2013р. по 14.02.2013р.

Згідно повідомлення про хронічне професійне захворювання ОСОБА_1 встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія з помірним больовим синдромом та статико-динамічними порушеннями. Хронічний бронхіт ІІст. В стадії субремісії. Дифузний пневмосклероз. Емфізема легень ДН І-ІІст. Захворювання професійні встановлені вперше.

Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20.10.2011р. професійне захворювання виникло на протязі роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві ДП "Львіввугілля" шахта "Відродження" з квітня 1992 року по вересень 2011 року на посаді гірника, зайнятій на виробничій дільниці(18р.5міс.). Причиною професійного захворювання є важка фізична праця - перенесення вантажів масою більше 10 кг та роздріблювання великих шматків породи вручну, вугільно - породній пил в значеннях: сер/змінна 9,67 мг/к.м. (92% робочого часу), мікроклімат: температура повітря 2,6 град., швидкість руху повітря 0,33-6 м/с, відносна вологість повітря 80 %, не в повному обсязі виконання норм і правил охорони праці, гігієнічних регламентів та нормативів.

Відповідно до висновку МСЕК довідки серія ЛВА-2 №030434 та серія 10ААА №840558 від 29.11.2011р. ОСОБА_1 пожиттєво встановлено 55% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності.

Суд критично ставиться до позиції представника відповідача, що довідка МСЕК не може бути доказом спричинення власником моральної шкоди, оскільки вона є лише підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, так як відповідно до Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року, ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд також критично ставиться до позиції відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності відповідно до ст.233 КЗпП України, так як згідно ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю…

З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

До доводів представника відповідача про те, що позивач був ознайомлений і згідний з умовами праці на шахті, наявністю на робочому місці шкідливих і небезпечних факторів, можливі наслідки їх впливу на здоров'я, суд відноситься критично, так як відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Окрім того, п.19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20.102011р. встановлено, що ОСОБА_5 начальник техкомплексу не в повному обсязі виконав вимоги п.п.1.7, 1.12, 5.1.1., 5.2.3., 5.3.1.,5.3.2. ДСП 3.3.1 095-2002р. Закону України « Про забезпечення санітарного епідеміологічного благополуччя населення».

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати ті обставини, що ОСОБА_1 для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля, ступінь втрати її професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням 55 відсотків, також позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново, проте суд також враховує, що позивач втратила свою працездатність уже в пенсійному віці, її професійне захворювання впливає на стан її здоров'я разом з супутніми віковими хворобами, тому при визначенні розміру відшкодування, керуючись встановленими законом принципами виваженості та розумності, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є 5000 (п'ять тисяч) гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, тому з Відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 229( двісті двадцять дев'ять)грн. 40коп.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 23, 268 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"" суд ,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ДП "Львіввугілля" про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання - задовільнити частково.

Стягнути з Державного Підприємства "Львіввугілля" в користь ОСОБА_1 5000( п'ять тисяч) грн. моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання.

Стягнути з Державного Підприємства "Львіввугілля" в користь держави судовий збір в сумі 229( двісті двадцять дев'ять)грн. 40коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Л. Ю. Фарина