АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 5 Доповідач Колодяжна Н Є.
У Х В А Л А

Іменем України

4 грудня 2013 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі :

Головуючого- судді- ОСОБА_2

суддів Осіяна О.М., Кочкової Н.О.

при секретарі - Надтока А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Іноземного підприємства «Кримська Роза», ОСОБА_6, ТОВ «Фаїна», треті особи Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_7, - про визнання права власності, визнання договору недійсним, виселення; за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Іноземного підприємства «Кримська Роза», ОСОБА_6, ТОВ «Фаїна», треті особи - ОСОБА_5, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_7 - про визнання права власності, зобов*язання утриматись від певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати частково рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровськ від 9 жовтня 2013р., яким їй відмовлено у позові та задоволено позов ОСОБА_3 в частині визнання права власності. Апелянт ставить питання про скасування рішення в частині визнання права власності за позивачкою. Посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального законів, а саме, розгляд справи без присутності 3-ї особи-Жадана, неврахування судом, що позивачкою несплачений судовий збір по вимогам про визнання недійсним договору оренди, пропуск строку давності по цим вимогам, залишення без уваги, що спір про право власності уже раніше вирішений.

Задовольняючи позов в частині визнання за позивачкою права власності на нежитлове приміщення, районний суд виходив з вимог ст.392 ЦК щодо права на пред*явлення позову про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також встановлених обставин, згідно яких ОСОБА_3 у встановленому законом порядку після смерті її чоловіка ОСОБА_8 прийняла спадщину у вигляді спірного нежитлового приміщення, згідно рішення Кіровського райсуду м.Дніпропетровськ від 22.02.2012., яке вступило в силу, за нею визнано право власності на це приміщення, однак її право не визнається і оспорюється іншими особами, зокрема, ОСОБА_9 (син померлого), ОСОБА_5 (перша дружина спадкодавця), ОСОБА_4 (особа, яка набула право власності на спірну нерухомість на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, однак на даний час ухвала скасована) та іншими; приміщення, як встановлено райсудом, у різний спосіб неодноразово незаконно перепродавалось, здавалось в оренду, в звязку з чим судами розглядались численні спори та приймались відповідні рішення. Прийшовши до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на спірну нерухомість, - суд ухвалив рішення про їх задоволення.

В зв*язку із скасуванням судової ухвали, на підставі якої ОСОБА_4 набула право власності на спірне майно, вона у даній справі як позивач за зустрічним позовом просила визнати за нею право власності на приміщення. Рішенням суду її вимоги залишені без задоволення і вона в цій частині його не оскаржує.

Апеляційний суд, переглянувши рішення в частині, що оскаржується, вважає це рішення законним, таким, що відповідає вимогам ст.ст.15, 16, 316, 392 ЦК України, ст.60, 213, 214 ЦПКУ, вірно встановленим судом обставинам справи та наданим доказам.

Матеріалами справи встановлено, що 12.07.2005. чоловік позивачки -ОСОБА_8 склав заповіт, яким заповів їй спірне нежитлове приміщення №75 по пр..ОСОБА_10 в м.Дніпропетровську загальною площею 258,8 м2, яке він придбав до шлюбу з позивачкою; 18.08.2005. помер, 19.08.2005. ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак в зв*язку з тим, що дане спадкове майно довгий час було спірним, оскільки сином померлого ОСОБА_9 та першою дружиною спадкодавця- Черток А. не визнавалось право власності ОСОБА_3 на приміщення, ними оскаржувався заповіт, укладались угоди відносно спірної нерухомості, подавались заяви про визнання за ними права власності на неї, про що детально викладено судом у рішенні, - ОСОБА_3 не мала можливості отримати правовстановчі документи та зареєструвати майно на своє ім.*я.

В результаті однієї із угод між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 10.02.2006. про передачу спірного приміщення в іпотеку та ухвали суду 2008року (яка потім була скасована) про затвердження мирової угоди між зазначеними сторонами, - за ОСОБА_4 було визнано право власності на спірну нерухомість, яка за нею зареєстрована не була.

Рішеннями судів всі угоди, що укладались після прийняття ОСОБА_3 спадщини, в тому числі, договори оренди спірного приміщення, були визнані незаконними. Рішенням Кіровського райсуду м.Дніпропетровськ від 22.02.2012., яке вступило в силу, за нею визнано право власності на це приміщення, однак її право не визнається і оспорюється зазначеними вище та іншими особами, що підтверджено матеріалами справи, зокрема, переліченими детально судом угодами, що незаконно укладались.

В зв*язку з наведеними обставинами, суд обгрунтовано керувався вимогами ст.316ч.1, 392 ЦК, згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник може пред*явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновок місцевого суду про доведеність позовних вимог та необхідність визнання за позивачкою права власності на спірний об*єкт нерухомості є обґрунтованим, а рішення в зазначеній частині - законним.

Доводи апеляційної скарги про те, що спір про визнання за ОСОБА_3 права власності вже раніше вирішений, а тому суд не повинен був його розглядати, - є помилковими, оскільки такі позовні вимоги заявлялись з різних правових підстав: так, згідно рішення Жовтневого райсуду від 22.02.2012.- позивачка просила визнати за нею право власності в порядку спадкування майна померлого, а у даній позовній заяві, як вже зазначалось вище,- з підстав невизнання та оспорення її права власності іншими особами.

Посилання у скарзі на порушення судом процесуального закону: розгляд справи без Жадана та його повідомлення, несплату позивачкою судового збору по вимогам про

визнання недійсним договору оренди, пропуск строку позовної давності по вказаним вимогам, - є такими, що не зачіпають прав персонально апелянта, а особи, яких це стосується, рішення не оскаржили; такі доводи не відносяться до суті спору в частині, що оскаржується, а тому не впливають на законність рішення. Крім того, на питання щодо пропуску строку позовної давності стосовно договору оренди районний суд дав обгрунтовану відповідь у своєму рішенні.

Підстав для скасування рішення в оскарженій частині - не встановлено.

Причина, з якої представник апелянта просила відкласти розгляд справи (участь її у розгляді іншої справи), з огляду на довготривалість розгляду даної справи, що складається з чотирьох томів, повну наявність необхідних для прийняття судового рішення матеріалів справи, та з врахуванням належного, заздалегідь, сповіщення і апелянта і її представника про час та місце розгляду справи, - не є перешкодою та дає можливість розглянути справу без їх присутності.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровськ від 9 жовтня 2013р. - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку у 20-денний строк.

С У Д Д І