РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2013 2/425/10/13

2-1014/11

Рубіжанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого - судді Москаленко В.В.

при секретарі Прудовій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угод недійсними

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з позовом, вказавши ,що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3. В день його поховання ,позивачці стало відомо про договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 22 жовтня 2004 року в якому проживав батько позивачки. За вказаним договором батько позивачки ОСОБА_3 продав зазначений житловий будинок ОСОБА_2 Але батько позивачки продовжував проживати в ньому до дня смерті ,був зареєстрований там. Ні позивачка,ні інші родичі не підозрювали,що здійснено продаж будинку. Великої суми грошей ,наявної у ОСОБА_3 після здійснення купівлі-продажу будинку не було оскільки він постійно був в боргах. При з"ясуванні обставин за яких між ним та ОСОБА_2 було вчинено правочин ,відповідач пояснив їй ,що її батько заборгував йому грошові кошти в сумі 21320 грн.,які отримав в борг на один місяць і своєчасно не повернув,внаслідок чого продав свій будинок. Але ОСОБА_3 був людиною похилого віку страждав на цілий ряд хвороб. З 17 березня 1993 року йому було встановлено 2 групу інвалідності безстроково. Після перенесеної батьком позивачки черепно-мозкової травми ,яка сталася 25 липня 2002 року ,він проходив лікування у нейротравматологічному відділенні Луганської обласної клінічної лікарні,страждав на психічні розлади. Внаслідок травми майже втратив слух. Протягом всього часу з моменту отримання травми і до дня смерті ОСОБА_3 переодично перебував на лікуванні в неврологічному відділенні як амбулаторно так і в стаціонарних умовах. За таких обставин він в момент укладання договору позики 19 травня 2003 року та договору купівлі-продажу житлового будинку 22 жовтня 2004 року не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Відповідач є родичем сім"ї позивача і у момент вчинення правочинів знав про фізичний стан ОСОБА_3 Отже ,укладаючи зазначені договори він скористався тим,що батько позивачки перебував під впливом тяжких обставин (хвороба,черепно-мозкова травма ,часткова глухота)все ж таки уклав правочин на вкрай невигідних умовах. Ринкова вартість будинку перевищує 45437 грн.,за яку нібито вчинено продаж. Керуючись ст..225 ,ст..233 ЦК України просить визнати договір позики ,укладений 19 травня 2003 року та договір купівлі-продажу , укладений 22 жовтня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсними оскільки вони укладені особою,яка не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними ,перебувала під впливом тяжких обставин.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала ,надала аналогічні пояснення по суті заявленого позову .

Представник відповідача в судовому засіданні,позовні вимоги не визнав,пояснив,що ,укладаючи зазначені договори ОСОБА_3 розумів значення своїх дій та міг керувати ними. Нотаріусом була посвідчена згода на укладення договору купівлі-продажу дружини ОСОБА_3- матері позивачки ОСОБА_4 До останніх своїх днів ОСОБА_3 проживав сам і обслуговував себе також сам, керував автомобілем.Він не був визнаний недієздатним.Отже позовні вимоги є необгрунтованими.

Третя особа , яка не заявляє позовних вимог на предмет позову приватний нотаріус Білоус З.В. в судовому засіданні пояснила, що вона пам"ятає ,що договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 був посвідчений нею в 2004 році, через деякий час після того як вона посвідчила договір позики. Вона пам"ятає і ОСОБА_3, і його дружину.Перед посвідченням договору позики вони декілька разів приходили до неї з метою підготовки документів,вели себе адекватно. Дружина ОСОБА_3 -ОСОБА_4 дала свою згоду на продаж будинку ,що підтверджується її заявою. Сумнівів щодо дієздатності обох у неї не виникало.Після посвідчення зазначених договорів ніхто не звертався з заявами пр їх розірвання.

Заслухавши пояснення представників сторін,третьої особи,свідків,дослідивши докази, матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено ,що 19 травня 2003 року було укладено договір позики(а.с.8)

відповідно до якого ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 21320 грн. строком до 19 червня 2003 року без сплати відсотків.

28.01.2004 року до приватного нотаріуса Рубіжанського міського нотаріального округу Білоус З.В. відповідач ОСОБА_2 надав заяву (а.с.9) в якій просив нотаріуса передати ОСОБА_3 заяву в якій попереджав,що якщо борг не буде повернуто,то він буде звертатися за вчиненням виконавчого напису про примусове стягнення боргу.

22 жовтня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу будинку,розташованого за адресою:АДРЕСА_1 (а.с.10).

Дружина ОСОБА_3-ОСОБА_4 дала свою згоду на продаж зазначеного будинку ,що підтверджується заявою від 22.10.2004 року,посвідченою приватним нотаріусом(а.с.125)

ОСОБА_2 є власником зазначеного будинку(витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно-а.с.50.)

ОСОБА_3 був визнаний інвалідом другої групи безстроково (довідка МСЕК від 17.03.1993 року(а.с.13).Причина інвалідності загальне захворювання.

Відповідно довідки (а.с.14) ОСОБА_3 з 25.07.2002 року по 31.07.2002 року перебував на лікуванні в травматологічному відділенні державної лікарні № 3 м. Краматорську, Донецької області.

З 07.08.2002 року по 27.08.2002 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні в нейротравматологічному відділенні Луганської обласної клінічної лікарні (витяг з історії хвороби-а.с.15,16,довідка-а.с.17).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (довідка про причину смерті-а.с.32),що сторонами не оспорювалось.

Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3,що підтверджується заявою від 06.04.2011 року.(а.с.6),витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.7).

Відповідно до акту № 9 посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи (а.с.130-139) у ОСОБА_3 після перенесеної ним черепно-мозкової травми 25.07.2002 року відзначалися ознаки : органічної дисфункції головного мозку складного генезу, гіпертонічна хвороба 2, дисциркуляторна енцефалопатія 3,атеросклероз сосудів головного мозку з психоорганічними розладами. Однак ,встановити істинний ступень вираженості психоорганічних розладів і ступень їх впливу на здатність ОСОБА_3 до осознання значення своїх дій і курування ними на зазначений період часу ( з 19 травня 2003 року по 22 жовтня 2004 року) ,по наявним в розпорядженні експертної комісії даним не представляється можливим.

Експерт Зубов М.А. в судовому засіданні пояснив, що відповідно наявних матеріалів неможливо відповісти на питання міг ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій при укладені договорів чи ні. Оскільки у ОСОБА_3 дійсно були афективні розлади ,але по наявним даним неможливо уточнити ступень вираженості цих розладів ,тобто мали вони легкий характер ,або більш тяжкий. Мали ці розлади стабільний характер або ні ,також неможливо визначити, оскільки навіть у здорового чоловіка його психологічний стан коливається протягом дня від радості до смутку і таке інше.Також неможливо визначити чи були у ОСОБА_3 провали в пам"яті і якого ступеню .Вони могли бути, а могли і не бути .Таким чином встановити ступень вираженості розладів неможливо .

Отже висновком посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи не встановлено ,що ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент укладення угод.

Свідки позивача в судовому засіданні пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_7 пояснила,що вона знає позивача з 90-х років,працювали разом. В 2002 році батько позивачки ОСОБА_3був травмований в м.Краматорськ. Він лікувався в м.Рубіжному,в м.Луганську.При цьому лікарі пропонували визнати його недієздатним.Але -вони люди армянської національності і для них це було б ганьбою.ОСОБА_3 став агресивним,неадекватним , мав поганий слух.Мати позивачки померла із-за того,що він її побив і даже не пам"ятав про це. Позивачка приїжджала до батька,але боялася його.Позивач узнала про те,що батько продав будинок від якогось чоловіка і була в шоці.

Свідок ОСОБА_8 пояснив,що він знає всю сім"ю позивача .ОСОБА_3 є його хрещеним батьком. Після того як ОСОБА_3 отримав травму в м.Краматорську ,він перевіз його в місто Рубіжне на машині швидкої допомоги оскільки сам є фельдшером.Потім ОСОБА_3 відправили до м.Луганську на лікування.В приватній розмові професор пояснив свідку ,що ОСОБА_3 необхідно лікувати в психіатричній лікарні оскільки такі травми не проходять просто так.Потім свідок і ОСОБА_3 посварилися .Син ОСОБА_3 бажав визнати його недієздатним ,але свідок відговорив його.Після травми він керував автомобілме,але не до самої смерті .

Свідок ОСОБА_9 пояснила,що знала ОСОБА_3 по роботі-вона приносила йому пенсію.Після травми у 2002 році він заявив у Пенсійному фонді України в м.Рубіжне,що вже 12 років не отримує пенсію.Часом він вів себе нормально, часом-ні.Дочка ОСОБА_3 присилала йому грошові перекази.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є подругою позивача , яка в 2002 році розповідала їй, що сталося нещастя з її батьком.Після лікування він став вести себе неадекватно, агресивно, не завжди узнавав дочку. Позивач допомогала батькові фінансово ,висилала йому гроші,приїжджала до нього.

Свідки відповідача у судовому засіданні пояснили наступне:

Свідок ОСОБА_11,який є двоюрідним братом сторін пояснив,що гарно знав ОСОБА_3Якийсь час той навіть мешкав у нього .ОСОБА_3 мав багато боргів походження яких було незрозуміло свідку. Також він був винен гроші ОСОБА_2 В період з 2002 року по 2004 рік і після цього ОСОБА_3 сам їздив на автомобілі ,ремонтував його. Керував він автомобілем чудово. ОСОБА_3 до самої смерті мешкав в проданому будинку оскільки ОСОБА_2 пообіцяв йому,як своєму дядькові не вигоняти його до самої смерті.

Свідок ОСОБА_13пояснив,що він познайомився з ОСОБА_3 в 2002 році.в лікарні, де вони разом перебували.З тих пір між ними виникли міцні дружні стосунки, які продовжувалися до самої смерті ОСОБА_3 Він був знайомий також з дружиною ОСОБА_3після смерті якої ОСОБА_3 став проживати сам. Він сам вів своє господарство.Обробляв город-вісім соток , в чому йому допомагав і свідок.Вони часто ходили разом на ринок ,де купували продукти,а потім готували їжу. ОСОБА_3 був повністю дієздатний, адекватний. Після отриманої травми він їздив на грузовій машині марки ГАЗ,потім- на КАМАЗі. Перестав їздити тільки за два-три роки до смерті.

Суд розцінює показання свідків як такі,що мають суб"єктивний оціночний характер та суперечать одне одному. Так частина свідків оцінює ОСОБА_3 як дієздатного ,адекватного чоловіка,який не потребував стороннього нагляду ,міг керувати своїми діями і усвідомлювати їх значення. Інша частина свідків говорить про те,що у нього відбулися зміни в психіці ,а саме : він став агресивним і неадекватним.

Таким чином ,суд не може брати до уваги показання зазначених свідків як доказ того чи міг ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій в момент укладення угод або ні.

Відповідно до п.16. постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009

N 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними „

правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Відповідно до п. 23 зазначеної постанови, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК , якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Позивачем не наведено доказів того,що в момент укладення зазначених договорів ОСОБА_3 знаходився під впливом тяжких обставин. В судовому засіданні сторонами не оспорювався той факт,що ОСОБА_3 отримував пенсію .Представник позивача пояснила,що позивач постійно допомагала йому грошовими коштами. Суд розцінює факт проживання ОСОБА_3 в будинку до самої смерті після його продажу , як такий , що підтверджує ,що договір купівлі-продажу був укладений на вкрай вигідних умовах для ОСОБА_3

Суд бере до уваги,що згоду на продаж будинку дала дружина ОСОБА_3 про неадекватність якої позивач не заявляє.

Крім того сторони не оспорюють того факту,що за життя ОСОБА_3 не був визнаний недієздатним.

Таким чином ,на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надав ні одного доказу, а виклав обставини ,які фактично є припущеннями.

Відповідно до ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене,суд вважає позовні вимоги такими,що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК України ,суд

вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними залишити без задоволення .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.В.Москаленко