Апеляційний суд Житомирської області
Справа №0603/5433/12 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І.Ю.
Категорія 47, 57 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Кочетова Л.Г.,

суддів Жигановської О.С., Косигіної Л.М.,

з участю секретаря Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 березня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визначити місце проживання їх спільної з відповідачем дитини з ним. Свої вимоги аргументував тим, що дитина проживає з ним, відповідачка участі у вихованні та утриманні дитини не приймає.

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1, в якому просила розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини з нею, посилаючись на те, що інтересу до дитини вона не втрачала, проте позивач не дає можливості їй з дитиною спілкуватися, утримує дитину у себе, поза волею ОСОБА_2

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 березня 2013 року зустрічний позов задоволено, розірвано шлюб та визначено місце проживання дитини з відповідачкою, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду в частині визначення місця проживання дитини та постановити нове, яким задовільнити його позов, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши доводи осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Згідно з вимогами ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 161 СК передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що обидві сторони створили належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, що стверджуєтьтся актами обстеження житлових умов.

Сторони працюють та мають заробіток.

З пояснень свідків вбачається, що обидві сторони проявляють інтерес до дитини, відповідально відносяться до виконання батьківських обовязків.

Будь-яких доказів того, що дитина не може бути залишена для подальшого проживання з матірю або батьком, суду не надано.

Твердження позивача про те, що відповідачка залишила дитину та пішла з дому, спростовується запереченнями самої відповідачки, яка зазначила, що вимушена була піти з дому позивача у звязку з тим, що він її побив.

За таких обставин, з урахуванням принципів Декларації прав дитини, суд дійшов обгрунтованого висновку щодо визначення місця проживання дитини з матірю.

При цьому суд обгрунтовано не узяв до уваги висновки органів опіки та піклування, щодо доцільності проживання дитини з батьком, оскільки вказані висновки не містять будь-яких посилань на те, чому дитина не може бути залишена з матірю, обгрунтовуються лише матеріальним забезпеченням дитини в сімї позивача, які є кращими ніж у відповідачки.

Матеріальна забезпеченість батьків позивача та кращі побутові умови проживання, створені ними для свого сина і онуки, не можуть бути вирішальними у визначенні місця проживання дитини.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому на підставі ст. 308 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді