Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/269/13-ц

21 лютого 2013 року смт. Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді Гутича П.Ф.

з участю секретаря Соловей Л.П.

позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника позивачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Богородчани справу за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Богородчанської районної державної адміністрації, ОСОБА_4 про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відділу освіти Богородчанської РДА про визнання незаконними наказу № 132-К від 28 серпня 2012 року про звільнення її з посади директора Старунського навчально-виховного комплексу, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду до участі у справі залучено начальника відділу освіти ОСОБА_4

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник позов підтримали.

Позивачка пояснила, що з 27 серпня 2007 року працювала на посаді директора Старунської загально-освітньої школи. Цього числа з нею було укладено контракт на строк до 31 серпня 2008 року, який щорічно продовжувався. Після реорганізації Старунської ЗОШ в навчально-виховний комплекс, що пройшла в 2010 році, була звільнена з посади директора на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Богородчанського районного суду від 10 березня 2011 року поновлена на посаді. Вважає, що, після поновлення її за рішенням суду на посаді, стала постійним працівником в новоствореній структурі навчально-виховному комплексі, а контракт, укладений нею в 2007 році, втратив чинність.

Не дивлячись на це, після поновлення її на роботі відділ освіти видав наказ про продовження з нею контракту до 31 серпня 2012 року. Цього числа вона була звільнена з роботи у зв'язку з закінченням строку трудового договору.

На думку позивачки, вона звільнена з посади незаконно. Контрактна форма трудового договору для керівників навчальних закладів не передбачена чинним законодавством.

Крім того, вважає, що трудовий договір з нею вважається таким, що укладений на невизначений строк, оскільки був переукладений декілька років, відповідно до ч.2 ст.39-1 КЗпП України.

Представник відповідача відділу освіти Богородчанської РДА позов не визнав та пояснив, що між відділом освіти та ОСОБА_1 27.08.2007 року було укладено трудовий договір у формі контракту. Контракт неодноразово продовжувався за взаємною згодою сторін. В 2010 році пройшла реорганізація Старунської ЗОШ. Її реорганізовано в навчально-виховний комплекс, після чого контракт з ОСОБА_1 було розірвано.

Згідно з рішенням Богородчанського районного суду від 10.03.2011 року, ОСОБА_1 поновлена на посаді директора, оскільки при реорганізації установи чинність трудових договорів працівників продовжується.

На виконання рішення суду, наказом від 11.05.2011 року ОСОБА_1 була поновлена на посаді. 29 серпня 2011 року між відділом освіти та ОСОБА_1 було укладено угоду про продовження терміну контракту до 31 серпня 2012 року.

Наказом відділу освіти від 28.08.2012 року ОСОБА_1 звільнена з посади директора навчально-виховного комплексу з 31.08.2012 року у звязку із закінченням трудового договору.

Вважає, що порушень закону при звільненні з роботи не допущено.

Посилання позивачки на ст.39-1 КЗпП України вважає безпідставним, так як її дія на контрактну форму трудового договору не розповсюджується.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився повторно, хоча про місце і час розгляду справи був належним чином повідомлений.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Встановлено, що 27 серпня 2007 року між відділом освіти Богородчанської РДА та ОСОБА_1 був укладений контракт, згідно з яким вона прийнята на посаду директора Старунської ЗОШ I-ІІІ ступенів. Строк дії контракту до 31.08.2008 року (а.с.41-43).

Відповідно до п.6.2 контракту не пізніше як за два місяці до його закінчення сторони повинні визначитись про припинення контракту чи його продовження.

В 2008 році контракт був продовжений до 31 серпня 2011 року (а.с.33).

29.09.2010 року ОСОБА_1 була звільнена з посади директора школи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з реорганізацією Старунської ЗОШ І-Ш ступенів в навчально-виховний комплекс (а.с.39).

Рішенням Богородчанського районного суду від 10.03.2011 року ОСОБА_1 поновлена на посаді (а.с.10-11).

На виконання рішення суду наказом відділу освіти № 73-к від 11.05.2011 р. наказ № 323-к від 29.09.2010 року про звільнення з посади ОСОБА_1 визнано недійсним, а наказом 74-к від цього ж числа поновлена на посаді директора Старунського НВК. (а.с.36-37).

29 серпня 2011 року між відділом освіти та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода, згідно з якою термін контракту продовжено до 31 серпня 2012 року (а.с.33).

Цього числа відділом освіти було видано наказ № 211-к про продовження контракту з ОСОБА_1 (а.с.30-31).

Наказом відділу освіти № 67-к від 14.06.2012 року ОСОБА_1 попереджена про наступне звільнення з посади 31.08.2012 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту, як цього вимагає п.62 контракту.

З наказом позивачка ознайомлена (а.с.32).

Наказом відділу освіти № 132-к від 28.08.2012 року ОСОБА_1 звільнена з посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.13).

На переконання суду підстави для визнання даного наказу незаконним відсутні.

Посилання позивачки на те, що діяльність Старунської ЗОШ у зв'язку з її реорганізацією у навчально-виховний комплекс припинена, і що після поновлення її за рішенням суду на посаді вона є постійним працівником безпідставні.

Рішенням Богородчанського районного суду від 10.03.2011 року ОСОБА_1 поновлена на посаді директора Старунського навчально-виховного комплексу. Рішення ґрунтується на тому, що ліквідації Старунської ЗОШ не відбулося, а відбулася її реорганізація.

Аналогічне зазначене також в ухвалі судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.05.2011 року (а.с.128-129).

Як вбачається з розпорядження голови Богородчанської РДА від 22.07.2010 року № 267 "Про реорганізацію Старунської ЗОШ I-Ш ступенів", така полягала у створенні в бувшій школі дошкільної групи для дітей пятирічного віку та затвердженні додаткових штатів для неї (а.с.127).

З повідомлення управління статистики у Богородчанському районі від 03.03.2011 року видно, що 18.10.2010 року було зареєстровано зміну назви Старунської ЗОШ на навчально-виховний комплекс (а.с.9).

Не змінилося і головне завдання навчального закладу забезпечення реалізації права громадян на повну загальну середню освіту, що зазначено в п.1.6 Статуту Старунського НВК (а.с.91-110).

Відповідно до ч.3 ст.36 КЗпП України, у разі реорганізації підприємства, установи, організації дія трудового договору продовжується.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що після поновлення ОСОБА_1 за рішенням суду на роботі продовжувалася дія контракту, укладеного між сторонами 27.03.2007 року і продовженого угодами від 23 червня 2008 року до 31.08.2011 року.

На переконання суду, не ґрунтується на законі також посилання позивачки на порушення відділом освіти ст.39-1 КЗпП України про те, що трудові договори, які були переукладенені один чи декілька разів вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Суд вважає, що положення ст.39-1 КЗпП не поширюється на трудові відносини, що діють на підставі контракту.

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін, умови розірвання договору можуть встановлюватися за угодою сторін.

П.6.2 контракту, укладеного між сторонами, передбачено наслідки його закінчення та умови продовження.

На переконання суду відділ освіти при розірванні контракту з ОСОБА_1 діяв в межах вищенавеного пункту угоди.

Посилання позивачки на те, що чинним законодавством не передбачено контрактної форми трудового договору з директорами загальноосвітніх шкіл, не може бути підставою для поновлення її на роботі.

Суд виходить з того, що при укладанні контракту ОСОБА_1 погодилася на таку форму трудового договору, в установленому законом порядку не ставила питання про визнання контракту недійсним.

На підставі ст.ст.21, п.2 ч.1 ст. ст. 36, 231 КЗпП України, керуючись ст.ст.213,215 ЦПК України, суд,

р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до відділу освіти Богородчанської районної державної адміністрації про визнання незаконним наказу № 132-к про звільнення з роботи, поновлення на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий