УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2013 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В., розглянувши питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Компас» до СПД ОСОБА_1 про зобовязання припинити зловживання правами та заборону надавати і розповсюджувати неправдиві відомості, -

у с т а н о в и л а:

26.11.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.01.2011 року (а.с. 140-142), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.05.2011 року (а.с. 195-196), у задоволенні позову відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді від 19.01.2011 року позовна заява третьої особи КП «Компас» до СПД ОСОБА_1 про зобовязання припинити зловживання правами та заборону надавати і розповсюджувати неправдиві відомості, визнана неподаною (а.с. 143-б).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року наведена вище ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2011 року залишена без змін (а.с. 248-249).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2012 року скасовано ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2011 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 року, а справу за позовом КП «Компас» до СПД ОСОБА_1 про зобовязання припинити зловживання правами та заборону надавати і розповсюджувати неправдиві відомості передано до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Після проведення автоматичного розподілу справу передано в провадження судді Марфіної Н.В. 13.12.2013 року.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі приходжу до наступного.

Відповідно до положень ст. 34 ЦПК України, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення судового розгляду, пред'явивши позов до однієї чи обох сторін. Ці особи мають усі процесуальні права і обов'язки позивача. Після вступу в справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням цієї особи розглядається спочатку.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Як розяснено у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Як розяснено у п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності.

Враховуючи викладені обставини, наведені норми чинного законодавства України та розяснення вищих судових інстанцій, приходжу до висновку про те, що у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства за позовом КП «Компас» до СПД ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки вказаний позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, з огляду на те, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців сторонами у справі є юридична особа та фізична особа-підприємець, спір між сторонами виник в процесі виконання укладеного між ними договору оренди приміщення, а також враховуючи те, що на час вирішення питання про відкриття провадження у справі за позовом КП «Компас» до СПД ОСОБА_1 судовий розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 завершено винесенням рішення про відмову у задоволенні позову, яке набрало законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 293, 294 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

У відкритті провадження за позовом Комунального підприємства «Компас» до СПД ОСОБА_1 про зобовязання припинити зловживання правами та заборону надавати і розповсюджувати неправдиві відомості відмовити.

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -