Справа № 464/847/13 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/3649/13 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:головуючого:Тропак О.В.

суддів: Мацея М.М.,Монастирецького Д.І.,

за участю секретаря Дідусь О.Р.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 04 березня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,третя особа ЛКП`Старий Сихів» про стягнення заборгованості за газопостачання,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення з них заборгованості за газопостачання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,що у відповідності до Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМ України від 09.12.1999 року № 2246, позивач здійснював газопостачання до квартири відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 , у якій зареєстровані та проживають відповідачі.Однак відповідачі не оплатили повністю вартість спожитого газу,яка станом на 22.01.2013 року складає 484 грн 60 коп. Оскільки відповідачі не зверталися до позивача із заявами про припинення подачі газу, посилаючись на ст.64 ЖК України та п.29 вищезазначених Правил, позивач просив задоволити заявлений позов.

В подальшому ухвалою судового засідання від 11 лютого 2013 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи ЛКП`Старий Сихів».

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 04 березня 2013 року позов задоволено.Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача 484,60 грн заборгованості за спожитий газ та 229,40 грн судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу,у якій просить скасувати оскаржуване рішення і в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те,що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 3 особи, але фактично проживають двоє осіб: він та його дружина- ОСОБА_4 . Їхня дочка- ОСОБА_3 з 02.03.2000 року виїхала в Іспанію і там проживає по теперішній час.Про це він неодноразово повідомляв позивача,який вимагав у нього документи з Іспанії,які він зміг надати лише після того,як дочка вийшла заміж і стала працювати в Іспанії офіційно,але зараз не працює у зв`язку з кризою.Вважає,що відповідачі не повинні платити за газ, який його дочка не використовувала. Вбачає, що застосувавши Постанову КМУ № 2246 від 09.12.1999 року, суд першої інстанції безпідставно обмежив час звільнення споживача від сплати за послуги 6 місяцями,в той час як п.п.6 п.1 ст.20 Закону України`Про житлово-комунадльні послуги» такого обмеження строків не встановлює. Крім цього вважає,що суд повинен був застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення відповідача і представника позивача,перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 слід задовольнити частково-рішення суду першої інстанції слід скасувати,а позов-задовольнити частково, задовольнивши позов до відповідача ОСОБА_3 і, відмовивши у задоволенні позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , з наступних мотивів.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Згідно довідки, виданої ЛКП`Старий Сихів» за № 56 від 16.01.2013 року,доданої позивачем до позовної заяви(ас 7 ), квартира АДРЕСА_2 ,у якій зареєстровані відповідачі, є приватизованою,належить відповідачам на праві приватної власності і у відповідності до положень цивільного законодавства,вважається,що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними,якщо інше не встановлено домовленістю між ними,законом або рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями,

пов`язаними із спільним майном.

Колегія суддів вважає,що при вирішенні даного спору, суд першої інстанції не повинен був керуватися положеннями ст.64 ЖК України і не вправі був стягувати заборгованість з відповідачів у солідарному порядку. Тим паче, що докази у справі свідчили і цього не заперечив відповідач,що заборгованість у сумі 484 грн 60 коп, це є заборгованість, яка на думку відповідача, безпідставно була нарахована на тимчасово відсутню у квартирі АДРЕСА_2 особу- ОСОБА_3 .

Вищенаведена обставина свідчить про те, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права і застосовано ст.64 ЖК України,яка в даному випадку незастосовна,а застосуванню підлягала ст.360 ЦК України, відповідно до якої заборгованість за газопостачання підлягала стягненню не в солідарному порядку з усіх відповідачів,а підлягала стягненню лише з відповідача ОСОБА_3

Дійсно у відповідності до п.п.6 п.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок оформлення права споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача,визначено абзацом 11 пункту 28 Правил надання населенню послуг з газопостачання, яким встановлено, що споживач має право на: проведення перерахунку за надані послуги з газопостачання за відсутності лічильника газу в разі тимчасової відсутності споживача або членів його сім`ї за основним місцем проживання за період не більш як шість місяців за умови подання в місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду газопостачальному підприємству письмової заяви з відповідними підтвердними документами.

Згідно наведених положень вищеназваних нормативних актів право на несплату вартості газопостачання і проведення перерахунків обумовлюється відповідним документальним оформленням та тимчасовою відсутністю (не більш як шість місяців) споживача за основним місцем проживання, яким у відповідності до Закону України`Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-ІУ є місце реєстрації.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 мала право на несплату вартості газопостачання лише при відповідному документальному оформленні тимчасової відсутності (на строк не більше шести місяців) за місцем реєстрації. Згідно розрахунку заборгованості (ас 5-6) в певні періоди, підтверджені відповідними документами, позивач проводив нарахування за газопостачання у квартиру АДРЕСА_2 лише на дві особи.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку з тривалою(починаючи з 02.03.2000 року) відсутністю ОСОБА_3 за місцем реєстрації,нарахування платежів за газопостачання на ОСОБА_3 не повинно було проводитися,не ґрунтуються на чинних актах цивільного законодавства і не можуть бути прийняті до уваги.

У зв`язку з тим,що колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3 ,з неї слід присудити в користь позивача, понесені останнім і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн 40 коп.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги ,відповідачу слід присудити з позивача половину судового збору,сплаченого апелянтом за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ч.3 ст.303; п.2 ч.1 ст.307; п.4 ч.1,ч.2 ст.309; ст.313; п.1 ч.1 ст.314; ст.ст. 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 04 березня 2013 року скасувати і ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» задовольнити частково.Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_1 заборгованість за газопостачання станом на 22.01.2013 року в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири ) гривні 650 коп та судовий збір в сумі 229 (двісті двадцять дев`ять ) гривень 40 коп.

У задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на користь ОСОБА_2 57 (п`ятдесят сім ) гривень 35 коп судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: _______________ Тропак О.В.

Судді: ________________ Мацей М.М.

________________ Монастирецький Д.І.