Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 1616/2594/2012
Провадження № 2/553/39/2013
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.06.2013м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Крючко Н.І.

при секретарі - Довгенко І.О.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1,

представників позивачки за дорученням ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідачів ОСОБА_6,

представника третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради про стягнення з повнолітніх дітей аліментів та додаткових витрат, викликаних інвалідністю, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2012 року позивачка ОСОБА_9 звернулась з до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради про стягнення з повнолітніх дітей аліментів та додаткових витрат, викликаних інвалідністю, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на її користь аліменти в розмірі ? частини усіх видів заробітку та стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на її користь в солідарному порядку, в якості додаткових витрат, викликаних інвалідністю, кошти в сумі 37 020 грн. необхідних для придбання лівого кульшового суглобу, для проведення операції, судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 21 березня 2012 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто останній для подання її за підсудністю, за місцем фактичного проживання.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 05 червня 2012 року ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 21 березня 2012 року скасовано, а матеріали позовної заяви повернуто до Ленінського районного суду м. Полтави для вирішення питання про відкриття провадження.

11 липня 2012 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави відкрито провадження по даній справі.

10 жовтня 2012 року позивачкою ОСОБА_1 було подано до суду уточнену позовну заяву, в якій остання просила стягнути: з ОСОБА_4 на її користь аліменти в розмірі 1 000 грн. щомісячно, стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти в розмірі 3 000 грн. щомісячно та стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на її користь в солідарному порядку, в якості додаткових витрат, викликаних інвалідністю, кошти в сумі 37 020 грн., необхідних для придбання лівого кульшавого суглобу для проведення операції, судові витрати покласти на відповідачів (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 136-144).

07 червня поточного року позивачка остаточно уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути на її користь: з ОСОБА_5 та ОСОБА_4, солідарно 60 000 грн. в рахунок додаткових витрат, викликаних інвалідністю; стягнути з ОСОБА_5 аліменти в сумі 500 грн. щомісячно; стягнути з ОСОБА_4 аліменти в сумі 200 грн. щомісячно, посилаючись на те, що вона зобовязана сплатити відповідачам, як правонаступникам померлого ОСОБА_7, за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 20 червня 2011 року різницю вартості часток домоволодіння в звязку із зміною часток власників внаслідок розподілу домоволодіння № 22 по вул. Машиністів в м. Полтаві в сумі 77 356 грн. та в результаті проведення взаєморозрахунків зняти арешт з вказаного домоволодіння для оформлення права власності на належну їй частину будинку та її продаж з метою отримання коштів необхідних для проведення операції по заміні суглоба та реабілітаційний післяопераційний період (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 219-221).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представники за довіреністю ОСОБА_2, ОСОБА_3, змінені та уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також їх представник за довіреністю ОСОБА_6 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечували в повному обсязі.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7 в судові засідання не зявлявся (09 лютого 2013 року помер у віці 71 рік, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ТП № 205784, виданим 11 лютого 2013 року виконавчим комітетом Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області).

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8, за час життя свого довірителя, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі.

Представники третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради в судове засідання не зявилися, але від них надійшли заяви, в яких останні просять розглядати справу у відсутність їхнього працівника.

Суд, вислухавши сторін, пояснення їх представників, показання свідка, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин.

Як пояснила в судовому засідання позивачка ОСОБА_1, вона являється людиною похилого віку та пенсіонером. Розмір її пенсії складає 928 грн. 18 коп.. Зараз вона є тяжко хворою жінкою, яка потребує оперативного втручання, а саме встановлення штучного лівого кульшового суглобу лівої ноги, вартістю 37 020 грн., а в теперішній час не тільки не має цих коштів, але й в умовах постійного підвищення цін, не може не лише забезпечити собі гідне існування, але й в зв'язку з недостатністю засобів для нормального існування - нормального харчування та придбання ліків, необхідних для операції. Однак, незважаючи на викладені обставини, її повнолітні діти відповідачі: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, взагалі, в супереч ст. 203 СК України, незважаючи на її тяжку хворобу, інвалідність та потребування матеріальної допомоги, відмовляються надавати таку допомогу та брати участь у додаткових витратах, викликаних її тяжкою хворобою, повязаною з інвалідністю. Тобто, її діти злісно не бажають в добровільному порядку виконувати свій обов'язок по утриманню своєї 70-ти річної матері інваліда, яка потребує матеріальної допомоги, та брати участь у додаткових витратах, викликаних інвалідністю, а саме на придбання протезу для проведення оперативного лікування - ендопротезування лівого кульшового суглобу, не проведення якої призведе до її неможливості пересуватися.

Також позивачка вказала, що все життя виконувала свій обов'язок: народила двох доньок, вивчила їх, вони ніколи нічим не хворіли, бо вона про них дбала, завжди слідкувала за їх харчуванням, щоб в раціоні були всі вітаміни для їх розвитку. Тож, ще за радянських часів вишукувала для себе додатковий заробіток. Працювала на 2 - 3 роботах. Ще до шлюбу побудувала 100 квартирний житловий кооператив «Гвардієць», виплативши повністю вартість 3-кімнатної квартири. Працювала в Центральному універмазі м. Полтави інженером по організації торгівлі, потім завідуючою відділенням першого поверху Універмагу, отримувала 150-200 російських карбованці. Десять років була головою кооперативу, отримувала зарплату, як голова кооперативу, всі десять років - 200 грн.. Потім працювала директором гастроному Октябрського райхарчторгу м. Полтави 20 років. В 1992 році вона організувала фірму «РІВ». Доглядати за двома доньками допомагала її мати, яка померла, коли донькам було більше 20 років. Виховуючи своїх доньок, вона не жалкувала коштів, так 10 років з ОСОБА_5 займалась репетитор з англійської мови ОСОБА_10, три рази на тиждень, за місяць потрібно було віддавати за послуги всю її заробітну плату і колишнього чоловіка, тому їй доводилось працювати на кількох роботах. В 1988 році вона допомогла влаштуватися доньці ОСОБА_5 в університет з метою отримання останньою вищої освіти.

Крім того, позивачка вказала, що отримала інвалідність саме через доньку ОСОБА_5, яка, навчаючись в м. Києві, не подавала про себе будь-яких звісток, а тому вона разом з чоловіком вирішили поїхати до м. Києва на власному автомобілі, за кермом якого була вона, аби розшукати доньку. Під час поїздки вона заснула за кермом автомобіля, внаслідок чого трапилась дорожньо-транспортна пригода поблизу м. Бориспіль. Швидкою допомогою її доставили до Бориспільської ЦРЛ в реанімацію, де вона знаходилася три доби. Потім, тривалий час, вона лікувалася в 1-й міській лікарні м. Полтава, в цей час провідували її тільки мама та друзі, доньки і чоловік відвідували лише один раз. Не зважаючи на дані обставини, вона продовжувала працювати, щоб забезпечувати власну сім`ю, оплачувати навчання доньки ОСОБА_5. Також, вона допомогла відсвяткувати два весілля доньок, будувала будинок для сім`ї, займалася оптовою торгівлею, підприємницькою діяльністю, їздила за кордон. За кордоном допомагала зятю ОСОБА_5 заробляти кошти, неодноразово віддавала свій заробіток, так як ОСОБА_5 взяла в кредит двокімнатну квартиру в Києві на Русановці, і вона допомагала виплачувати їй кредит. Внаслідок чого отримала ще діагноз: «травматический неврит б/берцевого и м/берцевого нервов слева». Після цього, вона не змогла займатися торгівлею та припинила підприємницьку діяльність і була змушена заробляти кошти, представляючи інтереси інших осіб в судах. Стан її здоров'я погіршується з кожним днем, їй потрібна була операція по встановленню штучного лівого кульшового суглоба лівої ноги. Вона звернулася за фінансовою допомогою до своїх доньок, але у відповідь отримала відмову в грубій формі. Своїм брудом, неправдою, приниженням її честі та гідності відповідачі довели її до гіпертонічної хвороби 2 ступеня. Враховуючи вище викладене просила, задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Представники ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали аналогічні за своїм змістом пояснення до пояснень позивачки та виклали їх в письмовій формі, які приєднанні до матеріалів справи.

Відповідачка ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_1 є матеріально забезпеченою особою, оскільки має в своїй власності трикімнатну квартиру в АДРЕСА_1, з якої у 2010 році за рішенням суду виселила її - свою доньку разом з онуком без надання іншого житла. Вона, враховуючи свій 42 річний вік, вимушена винаймати житло, разом із сином та сплачувати щомісяця по 1700 грн.. Сплачувати за найм квартири допомагає син, який змушений був підробляти, щоб допомогти своїй матері.ОСОБА_1, крім трикімнатної квартири, має у своїй власності 3/5 будинковолодіння по вул. Машиністів, 22, що у місті Полтаві, яке складається з частини двоповерхового будинку (п'яти кімнат та підсобних приміщень), а також гараж за тією ж адресою. Крім того, ОСОБА_1 має у своїй власності транспортний засіб, який також становить матеріальну цінність. Вона навіть при всьому своєму бажанні допомогти своїй матері з операцією, не має такої можливості, оскільки її заробітна плата на даний час становить близько 1300 грн., що трішки більше, ніж прожитковий мінімум. Відповідно до п. 2. «Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів та інших окремих категорій населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2012 р. № 321, особи похилого віку забезпечуються протезами верхніх та нижніх кінцівок, спеціальними засобами для самообслуговування та догляду, які є обов'язковими для застосування у разі забезпечення такими протезами. Пунктом 3 цього ж Порядку, інваліди, діти-інваліди, діти віком до 18 років, а також ветерани військової служби, ветерани органів внутрішніх справ і ветерани державної пожежної охорони, особи похилого віку, жінки після мастектомії та з вродженими вадами молочних залоз (далі - інші особи) мають право на безоплатне забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації. Пункт 7 Порядку передбачає, що медичні показання до забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації визначають для: інвалідів - медико-соціальні експертні комісії з оформленням індивідуальної програми.Оскільки вона не має достатнього доходу на покриття таких витрат, а у ОСОБА_9 не настало виняткового випадку для стягнення з відповідачів коштів в якості додаткових витрат одноразово, вона вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Також відповідачка ОСОБА_4 зазначила, що ОСОБА_1 жодного разу не зверталася до неї з вимогою про її утримання та про надання їй матеріальної допомоги, тому посилання позивача на злісне небажання в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу є неправдивими. Також, її стан здоров'я не набагато кращий від стану здоров'я ОСОБА_1. Окрім того, вона разом з ОСОБА_5 допомагали в лікуванні своєму батькові, який нажаль був безнадійно хворим і майже прикутим до ліжка. Його лікування та підтримання його життєдіяльності спричиняло великі матеріальні витрати, доводилося брати гроші в борг для купівлі необхідних препаратів для онкохворого. Зважаючи на вищевикладене, наполягала на тому, що вона фізично не має можливості надавати матеріальну допомогу в розмірі, який просить позивачка.

Відповідачка ОСОБА_5 суду пояснила, що позивач в своєму позові посилається на ряд обставин, які жодним чином не стосуються предмету спору. В 2006 році вона, знаючи про заборгованість своїх батьків за споживання природного газу виявила бажання допомогти своїм батькам та 18.11.2006 року переказала на ім'я своєї матері 160 грн., а у відповідь на такі дії отримала від позивачки листа образливого змісту. Таким чином, ОСОБА_1 відмовилась від матеріальної допомоги від неї. Після того, як ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, який розглядався Полтавським районним судом, ОСОБА_5 в добровільному порядку з 07.09.2011 року почала перераховувати на ім'я своєї матері кошти в розмірі по 200 грн., а саме: 07.09.2011 року 200 грн., 14.09.2011 року - 200 грн., 13.12.2011 року -200 грн., 17.01.2012 року -200 грн., 30.03.3012 року - 200 грн., 21.07.2012 року - 200 грн.. До того, як ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, позивач жодного разу не повідомляла ні її, ні інших членів її сім`ї про те, що вона потребує допомоги. Більше того, після отримання нею листа з образливою відмовою матері від допомоги, вона вважала, що ОСОБА_1 не бажає отримувати такої допомоги. Таким чином, вона не відмовляється від надання допомоги своїй матері, а навпаки по можливості виконує свій дочірній обов'язок щодо надання допомоги своїм непрацездатним батькам. Більш того, ОСОБА_1 є матеріально забезпеченою особою, що підтверджується наявністю у власності нерухомого майна та автомобіля. На даний час вона не має змоги жодним чином надавати матеріальну допомогу позивачці, оскільки її сім'я не має житла, вони змушені були укласти з АКІБ «Укрсиббанк» кредитний договір на купівлю квартири. Щомісячний платіж по кредиту складає 5600 грн., сплачувати кредит допомагають родичі чоловіка. Вона має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_3, матеріальні витрати на утримання доньки в місяць складають близько 1500 грн., оскільки крім щоденного догляду її малолітня донька потребує оздоровлення, так як має хронічне захворювання органів дихальної системи. Крім того, вона та її чоловік мають ряд хронічних захворювань, що також потребує значних матеріальних витрат. З 20 вересня 2012 року вона не працює в ПІІ «ОСОБА_11 Юкрейн Лтд».

Також відповідачка зазначила, що коли вона працювала, то допомогала своєму тяжко хворому батьку, переказувала йому гроші, поповнювала його картку, замовляла та придбавала необхідні ліки, допомогала своїй сестрі ОСОБА_4 шляхом переказів коштів, а також матері шляхом електронних переказів, але на даний час не має такої можливості. Відповідно до п. 2. «Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів та інших окремих категорій населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2012 р. № 321, особи похилого віку забезпечуються протезами верхніх та нижніх кінцівок, спеціальними засобами для самообслуговування та догляду, які є обов'язковими для застосування у разі забезпечення такими протезами. Пунктом 3 цього ж Порядку, інваліди, діти-інваліди, діти віком до 18 років, а також ветерани військової служби, ветерани органів внутрішніх справ і ветерани державної пожежної охорони, особи похилого віку, жінки після мастектомії та з вродженими вадами молочних залоз (далі - інші особи) мають право на безоплатне забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації. Пункт 7 Порядку передбачає, що медичні показання до забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації визначають для: інвалідів - медико-соціальні експертні комісії з оформленням індивідуальної програми.

Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_5 наполягала на тому, що не має достатнього доходу на покриття додаткових витрат позивачки, викликаних інвалідністю, а у позивачки не настало виняткового випадку для стягнення з відповідачів коштів в якості додаткових витрат одноразово. Крім того, просила суд врахувати, що вона фізично не має можливості надавати матеріальну допомогу в розмірі, який просить позивачка.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за довіреністю - ОСОБА_6 надала аналогічні пояснення до пояснень відповідачів, які викладені останньою в письмовій формі та приєднанні до матеріалів справи.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 пояснив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, оскільки остання є матеріально забезпеченою особою.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх

сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про народження, серія 1-КЕ № 109447, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, матірю ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_1 (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 13).

Згідно свідоцтва про народження, серія 1-КЕ № 109446, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, матірю ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_5, є ОСОБА_1 (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 14).

Родинний зв'язок матері і дітей, позивачки ОСОБА_1 з відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4, не заперечувався сторонами в судовому засіданні та підтверджується наявними в матеріалах належними та допустимими доказами.

Поряд з цим, родинність звязків між сторонами було доведено в судовому засіданні і показами свідка ОСОБА_3, яка повідомила, що родину ОСОБА_1 знає більше 40-років, оскільки її донька і доньки ОСОБА_1 разом ходили до однієї школи, вони добре спілкувалися з ОСОБА_1, яка завжди допомагала не лише їй, а й іншим сусідам, продовжують спілкуватися і на даний час.

Крім того, родинність вказаних звязків була встановлена і рядом судових рішень, як судів першої, так і інших вищих інстанцій.

Так, заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_14, Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області про виселення без надання іншого жилого приміщення, зняття з реєстрації та вселення, встановлено, що у листопаді 1968 року у спірну квартиру, яка знаходиться в ЖБК «Гвардієць», вселялись позивачка з чоловіком та дочкою ОСОБА_4 і проживали як члени сім`ї (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 40, 60-70).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 14 грудня 2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_14 відхилено, а заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09.12.2009 року залишено без змін (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 43,44).

А також іншими рішеннями щодо розподілу майна подружжя між ОСОБА_7 і ОСОБА_1 (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 60-70), якими також підтверджено родинні звязки сторін по даній справі.

Непрацездатність та потреба позивача у матеріальній допомозі та стягненні додаткових витрат, повязаних з інвалідністю, підтверджується наступними доказами.

Згідно копії висновку МСЕК серія 7-66 КА № 0170188, виданого 11.03.1999 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, має 2 групу інвалідності загального захворювання безстроково (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 10).

Як вбачається з посвідчення, серія АД № 473053, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, є пенсіонером за віком та згідно посвідчення серії АА № 366742 від 21.12.2000 року отримує пенсію по інвалідності (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 11).

Згідно посвідчення серії ААА № 366742, виданого 21.12.2000 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, має 2 групу інвалідності загального захворювання, безстроково та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 64 грн. 29 коп. (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 10,11).

Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради від 30 червня 2011 року за вих. № 06-4084, адресованого на імя ОСОБА_1, відповідно до Постанови КМУ від 22.02.2006 року № 187, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення для забезпечення санаторно-курортним лікуванням по кістково - мязовому профілю, як інвалід загального захворювання з 27.07.2005 року (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 12).

З жовтня 2012 року, відповідно до даних управління Пенсійного Фонду України Ленінського району м. Полтави, розмір пенсії за віком при повному стажі ОСОБА_1 становить 1 038 грн. 30 коп. та є незначним за своїм розміром (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 172).

Згідно довідки № 81 ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні в міській лікарні м. Полтави з 06 по 09.11.1988 року з діагнозом: «закрытый перелом нижнего края левой вертлужной впадины, ушибленные раны левого коленного сустава и носа, травматический неврит б/берцового и м/берцового нервов слева» (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 27).

Згідно Епікризу 1 міської лікарні м. Полтави з історії хвороби № 6188 ОСОБА_1 має «посттравматический неврит б/берцевого и м/берцевого нервов слева» (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 26).

Відповідно до довідки Відділкової клінічної лікарні станції Полтава «Південна залізниця» від 1 квітня 2010 року та від 09 червня 2011 року № 1187 ОСОБА_1 має діагноз лівобічний коксартроз ІІІ ІV ступеня. Потребує оперативного лікування ендопротезування лівого кульшового суглобу. Термін реабілітації після оперативного лікування до 6 місяців (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 41,47).

Відповідно до рахунку № 4-020-11 від 09.06.2011 року, наданого фізичною особою - підприємцем ОСОБА_15, вартість кульшового суглобу Omnifit Trident з керамічною головкою 40 мм. складає 36 800 грн. (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 48).

Згідно квитанції № 3401 від 06 липня 2011 року, ОСОБА_16 за ОСОБА_1 сплачено 36 800 грн. за товар кульшовий суглоб зі сплатою коштів за рахункове-касове обслуговування при прийнятті платежу готівкою в сумі 220 грн. 80 коп., що свідчить про придбання ОСОБА_1 індивідуального засобу реабілітації загальною вартістю 44 340 грн. (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 49).

Твердження відповідачів та їх представника щодо невиправдано високої вартості даного кульшового суглоба суд визнає безпідставними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень для спростування його вартості останніми суду надано не було.

Посилання ж останніх на консультації лікарів з приводу незначної вартості суглобу та операції, які були отримані ними в телефонному режимі, судом також приймаються критично, оскільки, навіть якщо й припустити про їх отримання останніми, дані консультації носили виключно загальний характер, а не індивідуальний, так як були отриманні без надання відповідної медичної документації на ОСОБА_1, як зазначили останні в судовому засіданні, в звязку з чим не можуть носити офіційного та достовірного характеру та прийняті судом до уваги.

Крім того, впродовж тривалого судового розгляду даної справи, а також аналогічної справи Полтавським районним судом, останні мали можливість отримати такі консультації передбаченим загальним способом або ж навіть процесуальним, у відповідності до норм, що передбачають витребування чи забезпечення доказів в цивільному процесі, з урахуванням того, що їх інтереси були представлені кваліфікованими представниками адвокатом ОСОБА_8 та за нотаріальним дорученням ОСОБА_6.

Будь-яких інших доказів на спростування невиправдано високої вартості вказаного суглоба, придбаного позивачкою, відповідачами та їх представником суду надано не було.

Більш того, дані твердження судом сприймаються і як несправедливі, оскільки саме відповідачі, як найближчі позивачці люди, єдині на даний час члени сім`ї, повинні бути зацікавлені в отриманні їх матірю якомога якісних, як послуг так і засобів реабілітації, з метою максимального продовження періоду життя останньої гідного для її існування.

Поряд з цим, вказуючи на свій немічний стан, позивачка вказує про наявність у неї гіпертонічної хвороби 2 го ступеня, стенокардії та артеріальної гіпертензії, в результаті чого вона змушена також лікуватися та нести додаткові витрати.

На дані обставини вказували в ході розгляду справи і представники останньої.

Зазначені обставини підтверджуються наданими позивачкою доказами, а саме.

З виписки Епікриз з історії хвороби № 4874 вбачається, що ОСОБА_1 з 09 серпня 2011 року по 15 серпня 2011 року знаходилась на обстеженні і лікуванні в терапевтичному відділенні 2 МКЛ м. Полтави з діагнозом гіпертонічна хвороба 2 ст. (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 71-72, 139-140).

Відповідно до виписки епікриз з історії хвороби № 341 Кардіологічного відділення Обласного клінічного кардіологічного диспансеру ОСОБА_1 стаціонарно лікувалась з 02.02.2012 року по 13.02.2012 року і має стенокардію та артеріальну гіпертензію (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 141).

Як зазначила позивачка в судовому засіданні, її стаціонарне лікування в обласному клінічному кардіологічному диспансері було обумовлене підготовкою її стану здоровя до проведення операції по заміні суглоба та її успішного перенесення, так як тривалість останньої є значною за часом її проведення і необхідно мати «сильне» серце, щоб перенести велику «дозу наркозу». Саме в ході її загального обстеження і було встановлено лікарями наявність у неї хронічної хвороби геморою в стадії загострення, яку також необхідно було усунути для позитивної заміни суглоба, але проведено її було в іншому лікувальному закладі «ОН Клінік Полтава» шляхом інших нетрадиційних методів та методик без оперативного втручання.

Дані обставини підтверджуються наданими суду доказами, з яких вбачається, що 18 лютого 2012 року між ООО «ОН Клінік Полтава» та ОСОБА_1 укладено договір про надання платних медичних послуг, відповідно до якого клініка надає пацієнту комплекс медичних послуг, що включають в себе амбулаторне проктологічне обстеження та/або лікування, а пацієнт сплачує за надані послуги згідно прейскуранту, за даним договором позивачкою було сплачено на рахунок ООО «ОН Клінік Полтава» 7 290 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 142-143).

Твердження позивачки про проведення додаткового лікування та операції з метою підготовки до операції по заміні суглоба підтверджується і борговими розписками, згідно яких остання отримала кошти в борг від інших людей, так як коштів з її пенсії на проведення такого лікування і одночасного існування не вистачало взагалі.

Так, ОСОБА_1 отримала в борг кошти на операцію кульшового суглоба, в сумі 20 000 грн. - у ОСОБА_17, що підтверджується відповідною борговою розпискою від 04 липня 2011 року (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 50), а також 7 000 грн. - у ОСОБА_16, що підтверджується відповідною борговою розпискою від 05 липня 2011 року (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 51), а також 25 000 грн. - у ОСОБА_18 для проведення двох операцій, що також підтверджується відповідною борговою розпискою від 01 лютого 2012 року (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 144).

Заперечення представника відповідачів з приводу того, що ОСОБА_1 фактично було отримано більшу суму ніж та, яка була необхідною для проведення операції з видалення геморою та придбання суглобу, суд не приймає до уваги як безпідставні, оскільки інша сума коштів, отриманих по борговим розпискам ОСОБА_1, не входить до вимог позивачки про їх відшкодування відповідачками, а суд розглядає справу лише в межах вимог, заявлених позивачем, і не має права виходити за їх межі, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України.

Суд також визнає неспроможними твердження відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, та їх представника ОСОБА_6 щодо безпідставності заявлених позивачкою вимог про стягнення, як одноразової допомоги витрат на вищевказане безоперативне втручання, так як вартість даної операції в порівняні з вартістю в державних закладах медицини є вищою, оскільки вибір медичного закладу для отримання медичної допомоги є виключним диспозитивним правом громадянина України, яке гарантоване Конституцією України (ст. 49) і законами України та яке і було використане ОСОБА_1 на її власний розсуд.

Більш того, будь-які суперечності з даного питання не можуть прийматися судом, оскільки дані медичні послуги були отримані ОСОБА_1 на законних підставах і в повній мірі оплачені останньою, що підтверджено належними доказами, та їх вартість є адекватною.

При цьому, питання щодо доцільності, якості та необхідності надання ОСОБА_1 даних медичних послуг учасниками процесу перед судом не порушувалося, а тому сумнівів у їх достовірності у суду не виникає.

Посилання ж ОСОБА_4 на проведення аналогічної операції по видаленню геморою в державному медичному закладі безоперативного втручання, але за значно нижчою вартістю - суд оцінює критично, оскільки дані твердження відповідача не були підтвердженні будь-якими доказами і, більше-того, носять виключно субєктивний характер в залежності від фізіологічних особливостей самого пацієнта, форми та перебігу даного захворювання у пацієнта, що є загальним фактом і не можуть розцінюватися судом однозначно.

Безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами, справи є твердження відповідачів, їх представника та представника ОСОБА_7 щодо матеріального забезпечення ОСОБА_1 та наявності інших доходів від здійснення останньою приватної підприємницької діяльності, а саме.

Як вбачається з відповіді на запит Управління з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців виконавчого комітету Полтавської міської ради від 26 жовтня 2012 року за вих. № 01-30/02/2945, у відповідності до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відомостей про юридичну особу за найменуванням Приватне виробниче комерційне підприємство фірма «РІВ» по м. Полтава не знайдено. В звязку з вищевказаним у державного реєстратора не має можливості надати суду відомості чи є ОСОБА_1 засновником даного підприємства (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 176-178).

Поряд з цим, згідно інформації, наданої на аналогічний запит Полтавському районному суду, вбачається, що згідно даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ФОП, ОСОБА_1 зареєстрована в єдиному державному реєстрі фізичних осіб підприємців за номером 0, дата реєстрації 16.08.1995 року, види діяльності: 52.62.0 роздрібна торгівля з лотків та на ринках. ПП Приватне виробниче комерційне підприємство фірма «РІВ» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців записів не знайдено. Стан фізичної особи підприємця: в стані припинення підприємницької діяльності (цивільна справа Полтавського районного суду Полтавської області № 2-945/11, а.с. 177-178).

Також, як вбачається з довідки ДПС у Полтавській області Державної податкової інспекції у м. Полтаві Полтавської обласної державної податкової служби від 07.11.2012 року № 16127/9/17165, 30.12.10 р. до ДПІ у м. Полтаві надійшли відомості державного реєстратора про внесення 29.12.10р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про рішення фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності. Відповідно до неї розпочалась процедура припинення. Станом на 31.10.12р. ФОП ОСОБА_1 перебуває у стані - триває процедура припинення. Згідно поданих декларацій обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) наростаючим підсумком становить: I квартал 2011р. № 67833 від 02.04.2011р.- дохід від підприємницької діяльності відсутній; II квартал 2011р. № 148013 від 08.07.2011р.- дохід від підприємницької діяльності відсутній; III квартал 2011р. № 201946 від 11.10.2011р.- дохід від підприємницької діяльності відсутній. Згідно податкових декларацій про майновий стан і доходи обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) наростаючим підсумком становить: ІV квартал 2012р.№ 265625 від 03.02.2012р.- дохід від підприємницької діяльності відсутній, І квартал 2012р. № 15412 від 13.04.2012р.- дохід від підприємницької діяльності відсутній(цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 225).

Таким чином, судом встановлено, що будь-яких інших додаткових доходів від підприємницької діяльності в період часу з 2010 року по теперішній час позивач не мала.

Згідно довідки Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інветаризатор» від 29 жовтня 2012 року за вих. № 12909, за даними реєстрових книг, за ОСОБА_1 станом на 10.10.2012 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25.10.2007 року (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 174).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Житлового кооперативу «Гвардієць» від 16 вересня 2011 року ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 8).

Дані обставини були підтвердженні позивачем та її представниками і в судовому засіданні.

Юридично неспроможними визнає суд і посилання відповідачів, їх представника та представника ОСОБА_7, як на обставину високого рівня матеріального забезпечення позивачки про наявність у її власності квартири АДРЕСА_3 та 3/5 частини домоволодіння № 22 по пров. Машиністів в м. Полтаві, оскільки наявність у власності квартири та факт проживання позивачки в даному єдиному зареєстрованому на неї, житловому приміщенні, не звільняє відповідачів від обовязку надавати допомогу матері інваліду.

Посилання ж останніх на наявність у позивачки 3/5 частки домоволодіння № 22 по пров. Машиністів в м. Полтава є безпідставними, оскільки право власності на дану частину домоволодіння за позивачкою на даний час не зареєстровано і остання зможе його зареєструвати за собою лише, виплативши правонаступникам померлого ОСОБА_7 різницю вартості часток, яка складає - 77 356 грн., згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 20.06.2011 року, а тому отримувати матеріальну вигоду від його використання остання на даний час не може.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту

державної реєстрації.

Таким чином, враховуючи передбачену законом тривалість строків прийняття спадкоємцями спадщини, а також, як було встановлено в судовому засіданні, знаходження на примусовому виконанні у ВДВС Ленінського району м. Полтави виконавчого документа по виконанню вищевказаного рішення, з метою виконання якого і було накладено арешт на все домоволодіння № 22 по пров. Машиністів у м. Полтаві, суд визнає дані посилання такими, які не ґрунтуються на матеріалах справи та суперечать за своїм змістом вимогам закону щодо визнання за особою права власності.

Більше того, у відповідності до ст. 67 ЖК України власник зобовязаний нести тягар утримання своєї власності, зокрема сплачувати житлово-комунальні послуги, здійснювати капітальний та поточний ремонт, брати участь в утриманні прибудинкової території тощо.

Таким чином, наявність єдиного житла у власності позивачки лише вказує про наявність у останньої додаткових витрат, викликаних її утриманням, а не додаткового доходу, що в свою чергу спростовує твердження відповідачів, їх представника та представника ОСОБА_7 щодо наявності високого рівня матеріального забезпечення ОСОБА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка також є власником автомобіля марки FORD ESCORT 1.6, 1996 року випуску зеленого кольору, згідно довідки органу соцзабезпечення № 2359 від 28.04.2006 року, саме без права продажу, передачі та дарування іншим особам, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії РСА № 809364, отриманого через відділ соціального забезпечення, що підтверджується обліковою карткою приватного транспортного засобу за даними ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 52, а.с. 199, 202).

Відповідно до журналу карток, наданого Управлінням державної автомобільної інспекції Відділу РЕР ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району 30 жовтня 2011 року за № 11/2-4177, за ОСОБА_1 зареєстровано наступні транспортні засоби: автомобіль марки FORD ESCORT 1.6, 1996 року випуску зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2; ММЗ, 1991 року випуску, сірого кольору, номер шассі 02539, КРАЗ 8138, 1991 року випуску, оранжевого кольору, номер шассі 0003501 (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 198-202).

Таким чином, даними доказами спростовується посилання, як відповідачів та їх представника, так і представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 щодо матеріального забезпечення ОСОБА_1, враховуючи, що за нею зареєстровано вищевказаний транспортний засіб, оскільки останньою він отриманий саме в звязку з інвалідністю, яка призводить до обмеження її життєдіяльності, від уповноваженого органу, який зобовязаний від імені держави створювати умови для реалізації інвалідами прав нарівні з іншими громадянами та забезпечувати їх соціальний захист, і остання позбавлена права розпорядження ним, чи передачі його іншій особі в користування для отримання матеріальної вигоди та доходу.

Щодо зареєстрованих за ОСОБА_1, двох автомобільних причепів, 1991 року випуску, як засобів, які вказують на матеріальне забезпечення позивачки, за твердженнями відповідачів їх представника та представника третьої особи, суд оцінює критично, оскільки останніми не доведено перед судом належними та допустимими доказами перебування даних причепів в належному технічному стані, їх використання саме ОСОБА_1, а не іншими особами, а також отримання останньою матеріальної вигоди шляхом використання їх за призначенням. Факт реєстрації даних причепів за ОСОБА_1 не спростовує твердження останньої щодо їх продажу разом з чоловіком ще під час їх перебування в шлюбі та свідчить про відсутність доходів у позивача від використання даного майна.

Дані обставини не спростовані іншими доказами по даній справі та не заперечувалися і відповідачками в ході її розгляду.

Безпідставними визнає суд твердження ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про те, що остання вимушена винаймати житло та нести в звязку з цим додаткові витрати, так як останніми під час розгляду даної справи не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження даного факту. З наведених вище підстав неприйнятними є твердження останньої, що вона сплачує за найм житла 1 700 грн. щомісячно.

Наданий останніми на підтвердження своїх даних тверджень суду договір найму житла № 1 по вул. Кондратенка, 5 в с. Твердохліби від 29.11.2010 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_19, відповідно до якого ОСОБА_19 надає ОСОБА_4 кімнату житловою площею 18 кв.м. на 11 місяців (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 15), спростовується довідкою Калашниківської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 366 від 04 липня 2011 року, відповідно до якої на території Калашниківської сільської ради дійсно знаходиться село Твердохліби, там знаходиться вулиця Кіндратенка, 5, де зареєстрований гр. ОСОБА_19. За вищевказаною адресою квартиронаймачі: ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не зареєстровані та не проживають, в звязку з чим визнається судом неналежним доказом, який не може підтверджувати наявність додаткових витрат у відповідачки (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 16).

Крім того, строк дії вказаного договору, згідно його істотних умов, становить - 11 місяців, який вже минув на даний час, а вартість оренди становить 1000 грн. щомісячно, що в свою чергу не відповідає твердженням відповідача в судовому засіданні та вказує на їх явну недостовірність.

Згідно ст.ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Закону України «Про єдиний демографічний реєстр». Особа зобовязана зареєструвати своє постійне місце проживання (понад 6 місяці) або місце перебування (до 6 місяців) в строк до 10 днів.

Всупереч даним вимогам відповідачка ОСОБА_4 не вказує свого місця проживання чи перебування, як в своїх реквізитах, так і під час зазначення анкетних даних суду, посилаючись на небажання нею створювати проблеми орендодавцю житла.

Дані пояснення останньої судом оцінюються критично, оскільки вони є юридично необґрунтованими і не можуть нести ніякої загрози орендодавцю житла в разі їх законності та достовірності, а тому зазначені останньою з метою ухилення від свого обовязку перед позивачкою.

Більш того, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та є неправдивими визнає суд і посилання останньої з приводу того, що її син ОСОБА_14 змушений був піти на підробітки для того, щоб допомагати їй з оплатою за житло, оскільки як вбачається з матеріалів справи: 24.04.2012 року ОСОБА_20 звертався до Октябрського районного суду м. Полтави до ОСОБА_4 з позовом про звільнення від обовязку утримувати повнолітнього сина ОСОБА_14 з підстав виключення його з університету (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 181).

Більш того, як вбачається з тексту вищевказаної позовної заяви, згідно виконавчого листа № 2-2829 від 27 березня 2009 року, виданого Октябрським районним судом м. Полтави, з ОСОБА_20 було стягнуто аліменти на час навчання сина ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_8, по 500 грн. щомісячно на користь відповідача ОСОБА_4.

Дані обставини не заперечувались і самою ОСОБА_4 в судовому засіданні.

Таким чином, судом встановлено, що до квітня 2012 року ОСОБА_4 мала додатковий дохід у вигляді 500 грн. щомісячно у вигляді аліментів на навчання повнолітнього сина, який подовжував навчатися, та не несла додаткових витрат по оплаті за навчання останнього.

При цьому, ні відповідачкою, ні її представником так і не було надано довідки щодо розміру заробітної плати її сина, який офіційно працює в ПІІ «ОСОБА_11 Юкрейн Лтд» для того, щоб суд міг оцінити можливість ОСОБА_14 матеріально забезпечити самого себе та, при цьому, допомагати своїй матері, що вказує на те, що показання ОСОБА_4 є суперечливими за своїм змістом.

Так, спершу, на початку судового розгляду даної справи остання, стверджуючи про неможливість надання допомоги своєї матері інваліду, зазначила про тягар одноособового забезпечення нею витрат на оренду житла, оплату навчання сина, придбання продуктів харчування, проїзд і т.д., що вказано і в письмових запереченнях останньої.

Згодом остання змінила свої показання і вказала суду про те, що вказані вище витрати вона несе спільно зі своїм сином, який працює.

Зміна показань останньою відбулася після того, як судом було відхилено докази останньої щодо сплати коштів за навчання її сина, з яких не вбачалося джерела походження сплачених коштів і дані докази не стосувалися предмету доказування по даній справі, і розцінюються судом, як спроба останньої у такий спосіб ввести суд в оману.

В звязку з викладеним, суд визнає недоведеними твердження останньої та її представника, що відповідачка була змушена самостійно нести витрати щодо сплати за навчання сина, а також оренду житла, що в свою чергу позбавляє останню можливості утримувати непрацездатну матір.

Більш того, визнання самою ж відповідачкою ОСОБА_22 тієї обставини, що її син має самостійне джерело доходу і надає суду підстави вважати, що остання не змушена утримувати свого працездатного сина та самостійно сплачувати за житло, в звязку з чим матеріальний стан останньої покращений і вона має можливість надавати посильну матеріальну допомогу по утриманню її непрацездатної матері ОСОБА_1.

Також, судом встановлено, що донька позивачки ОСОБА_4 працює на ПАТ Полтавська фірма «Ворскла» на посаді: контролера готових виробів з 20.04.2010 року, з місячним посадови окладом 1 700 грн., що підтверджується довідкою, наданою ПАТ Полтавська фірма «Ворскла» 25 жовтня 2012 року за № 211 (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 194), тобто має постійний і стабільний заробіток.

На підставі викладеного безпідставними визнає суд твердження останньої щодо розміру її заробітної плати, який становить 1300 грн..

Неспроможними суд визнає і твердження відповідача ОСОБА_4 про те, що вона разом з ОСОБА_5 допомагала в лікуванні та утриманні свого батька ОСОБА_7, тобто несла додаткові витрати, оскільки останньою чи її представником будь-яких доказів на їх підтвердження суду впродовж всього розгляду справи взагалі надано не було.

Більш того, як встановлено судом і не заперечувалось сторонами по справі, з вересня 2012 року ОСОБА_7 перебував в тяжкому стані та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_9, де помер та похований.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 не могла доглядати за тяжкохворим батьком, який знаходився більш ніж за 500 км. від м. Полтави, одночасно перебуваючи в м. Полтаві на відповідальній роботі з ненормованим графіком роботи.

Поряд з цим, з показань сторін, судом встановлено, що доглядом за тяжкохворим ОСОБА_7 займалась сама свекруха ОСОБА_5.

Лише короткий проміжок часу, як ОСОБА_4 в м. Полтава, так і ОСОБА_5 в м. Києві, доглядали за своїм тяжкохворим батьком, але свого обовязку до кінця так і не змогли виконати належно та добросовісно, поселивши його одного в окремому будинку в с. Паволоч Попільнянського району Житомирської області.

Дана обставина не заперечувалась в судовому засіданні і відповідачами.

Більше того, жодні витрати, їх вид, розмір і цільове призначення щодо лікування чи утримання ОСОБА_7 - ОСОБА_4 в суді не були доведені будь-якими доказами.

Не містять матеріали справи і доказів того, що ОСОБА_7 перебував на лікуванні та йому призначено конкретне лікування з метою застосуванням певних медичних препаратів, їх придбання та вартість, а отже і того факту, що останній потребував матеріальної допомоги чи утримання.

Більш того, відповідачі та їх представник, заперечуючи проти позовних вимог позивачки та постійно посилаючись на те, що останій потребував матеріальної допомоги, не надали суду будь-якого доказу на підтвердження скрутного матеріального стану ОСОБА_7, що також підтверджує висновки суду про відсутність необхідності надання відповідачами допомоги батькові.

Проте, як встановлено судом, ОСОБА_7 був власником частини домоволодіння № 22 по пров. Машиністів у м. Полтаві та проживав в іншому місці в с. Паволоч Попільнянського району Житомирської області, що надає суду підстави вважати, що останній був матеріально забезпеченою особою.

Також, неспроможними та недоведеними належними і допустимими доказами суд визнає посилання ОСОБА_4 та її представника щодо незадовільного стану відповідача та неможливості утримувати свою непрацездатну матір в звязку з постійним значними витратами, повязаними з її лікуванням, оскільки, з наданих суду копій чеків на купівлю медпрепаратів та медичної довідки від 05.12.2011 року не підтверджується необхідність їх придбання ОСОБА_4 для її лікування, оскільки в жодному з чеків не зазначено тих медичних препаратів, які були призначені останній лікарем, згідно довідки епікриз № 5051 (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 79-82).

З урахуванням відсутності лікарського призначення, що зумовлювало необхідність придбання ОСОБА_4 даних медпрепаратів, є невідомим і необґрунтованим походження вказаних вище чеків, в звязку з чим дані докази визнаються неналежними та недопустимими.

Згідно Ультразвукового дослідження органів малого тазу проведеного 4 поліклінікою м. Полтави ОСОБА_4 має фіброміому матки (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 81).

Судом визнається обставина наявності у відповідача ОСОБА_4 певних захворювань, зазначених в медичних довідках, та проведення останньою їх лікування, але з урахуванням наданих суду доказів останньою та її представником не доведено того факту, що дана обставина істотно погіршувала її матеріальне становище, і що в свою чергу позбавляло останню обвязку утримувати свою непрацездатну матір.

Являючись працездатною, перебуваючи в досить молодому віці та піклуючись про своє здоровя, ОСОБА_4 не проявляла уваги та піклування до своєї матері інваліда саме з почуття образи на матір за виселення її з сином з квартири АДРЕСА_3, належної ОСОБА_1, та наявності з даного питання, а також інших питань, які витікали з цих питань, тривалої судової тяганини.

Дані обставини фактично не були оспорені та спростовані відповідачкою в ході розгляду справи та підтверджуються наявними матеріалами.

Згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2007 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано рішення загальних зборів ЖБК «Гвардієць» від 28.12.1993 року в частині прийняття ОСОБА_4 в члени кооперативу недійсним, визнано збори такими, що не відбулися; визнано рішення Виконавчого комітету Октябрської районної ради народних депутатів м. Полтави від 25.01.1994 року № 26 в частині затвердження рішення загальних зборів ЖБК «Гвардієць» від 28.12.1993 року про виключення з членів кооперативу ОСОБА_1 та прийняття в члени кооперативу ОСОБА_4 недійсним; визнано рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 08.02.2005 року № 62 в частині оформлення права власності на імя ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 в ЖБК «Гвардієць» недійсним; визнано свідоцтво про право власності на кватиру № 87 по вул. Алмазній 5 у м. Полтаві, видане на імя ОСОБА_4 ОСОБА_23 управлінням з питань житлово-комунального обслуговування населення 24.02.2005 року недійсним; зобовязано КП «Інвентаризатор» скасувати реєстрацію квартири АДРЕСА_4 за ОСОБА_4; визнано за ОСОБА_1 ОСОБА_24 право власності на квартиру АДРЕСА_4; зобовязано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_1 в користуванні кватирою № 87 по вул. Алмазній 5 у м. Полтаві; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за проведення почеркознавчої експертизи 980 грн.; в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, стягнення витрат за надання оголошення в пресі відмовлено за безпідставністю; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ЖБК «Гвардієць», ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття в члени ЖБК «Гвардієць» відмовлено за безпідставністю (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 62-64).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2008 року апеляційні скарги ЖБК «Гвардієць», ОСОБА_4, ОСОБА_7 відхилено, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2007 року залишено без змін. Апеляційні скарги ЖБК «Гвардієць», ОСОБА_4, ОСОБА_7 на додаткове рішення задоволено частково. Додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2008 року змінено. Стягнуто з ЖБК «Гвардієць» на користь держави судовий збір на користь держави в сумі 1 691 грн. 50 коп., ОСОБА_7 від сплати судового збору звільнено. В іншій частині додаткове рішення залишено без змін (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 65-67).

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_14, Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області про виселення без надання іншого жилого приміщення, зняття з реєстрації та вселення позов ОСОБА_1 задоволено. ОСОБА_4 та ОСОБА_14 виселено із квартири № 87 у будинку № 5, розташованому по вул. Алмазній в м. Полтаві, без надання іншого жилого приміщення. Зобовязано Октябрський РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області зняти з реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_5. Вселино ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_6 (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 40).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 14 грудня 2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_14 відхилено, а заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09.12.2009 року залишено без змін (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 43,44).

Як вбачається з листа, адресованого на імя ОСОБА_4, по письмовій заяві, останньої від 04 серпня 2008 року (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 31) по факту прийняття мір до матері ОСОБА_1, яка 04.08.2008 року погрожувала їй фізичною розправою та вигнати її з квартири, працівниками Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області було проведено перевірку. В порушенні кримінальної справи відмовлено на підставі п. 2 ст. 6 КПК України.

Постановою ДІМ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_25 в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4, яка перешкоджала ОСОБА_1 проживанню в належній останній квартирі за адресою: АДРЕСА_7, за ст. 296 КК України відмовлено, про що повідомлено заявника ОСОБА_1 (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 33).

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2006 року закрито провадження по справі за скаргою ОСОБА_22 про порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 та притягнення її до кримінальної відповідальності за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 34).

Відповідними актами про те, що ОСОБА_1 03 серпня 2008 року та 17 вересня 2008 року намагалась зайти до квартири АДРЕСА_8, але двері їй ніхто не відчиняв (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 36-37).

Більш того, 01 лютого 2005 року ОСОБА_4 зверталась до начальника Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області з метою направлення ОСОБА_1 на примусове лікування до психіатричної лікарні, оскільки вважала її дії небезпечними для її родини та суспільства в цілому (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 39).

На власне прохання за письмовою заявою було проведено огляд ОСОБА_1 лікарями Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру, при огляді ознак психічного розладу не виявлено, на диспансерному обліку не перебуває, що підтверджується довідкою Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 30).

Крім того, в ході розгляду даної справи, 22 листопада 2012 року, відповідачем ОСОБА_4 було надано суду клопотання про визнання доказів, а саме: договору найму житла № 1 від 29.11.2010 року, довідки № 366 від 04.07.2011 року, копії характеристик, копії пояснень у судовому засіданні Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_26, пояснень рідної сестри ОСОБА_27, копії заяви ОСОБА_5, копії відповіді 8/20621 від 19.08.2008 року, копії постанови від 12.07.2008 року, копії постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 16.10.2006 р., копії акту від 26.02.2007 року, копії акту від 03.08.2008 року, копії акту від 17.09.2008 року, копії акту від 05.10.2006 року, статті в газеті «Убивча різниця», копії телеграм неналежними та виключити такі документи з числа належних доказів по справі на підставі того, що перелічені документи не містять інформації або даних, що є предметом доказування по даній справі, а також аліментних зобовязань.

Таким чином, судом надано детальну оцінку кожному зазначеному доказу в їх сукупності, в звязку з чим суд приходить до висновку про безпідставність вимог та тверджень відповідача, вказаних у даному клопотанні.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи № 2-945/11 Полтавського районного суду Полтавської області, всі перелічені докази вже надавались суду сторонами, і будь-яких заперечень, як від ОСОБА_4 так і її представника, на той час адвоката ОСОБА_8, щодо приєднання даних доказів до матеріалів справи, а тим більше щодо їх належності чи допустимості, не було.

Таким чином, суперечлива і неоднозначна позиція по справі самої відповідачки ОСОБА_4 вкотре підтверджується матеріалами справи і ставить під сумнів правдивість та достовірність пояснень останньої, даних нею в ході всього розгляду справи, та безперечно вказує на достатній її матеріальний стан та можливість надання останньою допомоги позивачу, але при цьому її небажання надавати таку допомогу.

Крім того, додатково до вище викладених заперечень проти позову, які були ідентичними до заперечень відповідачки ОСОБА_4, відповідачка ОСОБА_5 та її представник зазначили, що позивачка ОСОБА_1 в своєму листі, направленому в 2006 році (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 29-30), в категоричній формі відмовилась отримувати від неї в будь-якій формі матеріальну допомогу.

Дані твердження суд визнає неспроможними і суперечливими за своїм змістом у відповідності, як до пояснень останньої, так і матеріалів справи за наступних обставин.

Так, 18 листопада 2006 року ОСОБА_5 було перераховано на імя ОСОБА_1 кошти в сумі 168 грн., що підтверджено квитанцією № 0КР155107 від 18.11.2006 року (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 22-23).

Як встановлено судом і не заперечувалось сторонами, що дані кошти були направлені останньою саме в рахунок відшкодування сплати ОСОБА_1 частини абонентської плати за використаний природній газ за ОСОБА_7, як співвласника домоволодіння № 22 по пров. Машиністів в м. Полтава.

Також, зі змісту вказаного листа не вбачається, що ОСОБА_1 відмовлялась саме від аліментів чи витрат повязаних з інвалідністю.

Більш того, дані твердження спростовуються, як чеками про перерахування, після отримання вказаного листа, в добровільному порядку на користь ОСОБА_1 аліментів в період з вересня 2009 року по грудень 2012 року, а саме: 07.09.2011 року 200 грн., 14.09.2011 року - 200 грн., 13.12.2011 року -200 грн., 17.01.2012 року -200 грн., 30.03.3012 року - 200 грн., 21.07.2012 року - 200 грн., 03.05.2012 року 208 грн., 12.07.2012 року 208 грн., 28.08.2012 року 208 грн., 07.06.2012 року - 208 грн., 16.10.2012 року 200 грн., 18.12.2012 року 50 грн., що підтверджено відповідними квитанціями (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 25-26), які були отримані ОСОБА_1 так і поясненнями самої ОСОБА_5 з даного питання, згідно яких будь яких заперечень чи претензій з цього приводу у позивачки на адресу ОСОБА_5 не було, що свідчить про те, що позивачка не відмовлялася від наданої їй допомоги і навпаки приймала її від ОСОБА_5.

Посилання відповідачки ОСОБА_5 та її представника з приводу того, що вона не відмовлялась, а позивачка раніше не зверталася до неї за допомогою, тобто про відсутність спору, спростовуються матеріалами цивільного провадження № 2-945/11 Полтавського районного суду Полтавської області, відповідно до якого ОСОБА_1 ще в грудні 2010 року, тобто до добровільної сплати ОСОБА_5 аліментів ОСОБА_1, зверталась з позовом до суду з питання надання їй допомоги у судовому порядку, в ході розгляду якої відповідачі також заперечували проти вимог ОСОБА_1.

Більш того, ОСОБА_5 так і не змогла зазначити суду випадки, коли вона особисто запитувала у своєї матері щодо необхідності надання останній будь-якої допомоги, а особливо щодо протезування чи іншого лікування, достеменно при цьому знаючи, що мати являється інвалідом досить тривалий проміжок її життя та потребує його, що також свідчить про небажання останньої в добровільному порядку надавати таку допомогу.

Підтвердженням небажання ОСОБА_5 добровільно допомагати своїй матері є данні індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_5, наданих Управлінням Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва 31 січня 2013 року за вих. № 514/04 сукупний дохід ОСОБА_28 становив: за 2000 рік - в сумі 60 706 грн. 10 коп.; за 2001 рік - в сумі 66 873 грн. 19 коп.; за 2002 рік - в сумі 71 585 грн. 15 коп.; за 2003 рік - в сумі 71 824 грн. 33 коп.; за 2004 рік - в сумі 89 477 грн. 80 коп.; за 2005 рік - в сумі 118 284 грн. 80 коп.; за 2006 рік - в сумі 142 824 грн. 62 коп.; за 2007 рік - в сумі 163 733 грн. 68 коп.; за 2008 рік - в сумі 180 350 грн. 28 коп.; за 2009 рік - в сумі 198 484 грн. 18 коп.; за 2010 рік - в сумі 201 624 грн. 56 коп.; за 2011 рік - в сумі 264 098 грн. 58 коп.; за 2012 рік - в сумі 234 908 грн. 66 коп., а всього в період часу з 01 січня 2000 року по 20 вересня 2012 року сукупний дохід останньої становив 1 864 775 грн. 93 коп. а частка додаткових витрат, необхідних для лікування позивачки становить 2,38 % - є зовсім мізерною (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 109-116).

Таким чином, протягом тривалого часу ОСОБА_5 могла надавати позивачу таку допомогу, але в добровільному порядку цього не робила, за виключенням короткого періоду, який був пов'язаний з розглядом аналогічної справи судом.

Поряд з цим, суд критично ставиться до довідки про дохід (справа Полтавського районного суду Полтавської області № 2-945/11, а.с. 202), виданої ПІІ «ОСОБА_11 Юкрейн Лтд», відповідно до якої сукупний дохід по нарахованій заробітній платі, в тому числі в натуральній формі (грн.) за період з грудня 2010 року по травень 2011 року становить 30 600 грн., оскільки арифметичні дані, зазначені в ній, не відповідають в повній мірі офіційним даним, наданим суду в установленому порядку відповідним державним органом, вказаним вище, що в свою чергу надає суду підстави стверджувати про фальшивість даного доказу.

Як вбачається з відповіді на запит, наданої ПІІ «ОСОБА_11 Юкрейн Лтд» від 23 листопада 2012 року за вих. № 1384/04, ОСОБА_5 з 20 вересня 2012 року в ПІІ «ОСОБА_11 Юкрейн Лтд» не працює та була звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 227, 231).

Таким чином, вказуючи про своє офіційне звільнення, ОСОБА_5 зазначає про неможливість на даний час надавати допомогу своїй непрацездатній матері в звязку з відсутністю доходів.

Дані посилання є безпідставними і спростовуються наявними та перевіреними судом доказами.

Так, згідно листа Київського міського центру зайнятості від 30 жовтня 2012 року за вих. № 08-8679 та від 17 грудня 2012 року за № 02-9029, роботодавці м. Києва не зверталися до структурних підрозділів Київського міського центру зайнятості з приводу реєстрації у службі зайнятості трудового договору укладеного між гр. ОСОБА_5 і фізичною особою, яка використовує найману працю, а також не нанадали інформацію у звітах за формою 5-ПН «Про прийняття працівників» відносно вищевказаної громадянки (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 229; цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 5).

У відповідності до листа Київського міського центру зайнятості від 07 лютого 2013 року № 01-808 вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11, звернулась до Дарницького районного центру зайнятості тільки 25 січня 2013 року, отримала лише консультацію з питань працевлаштування та реєстрації в державній службі зайнятості. Станом на 07 лютого 2013 року в Київському міському центрі зайнятості ОСОБА_5, як безробітна, не зареєстрована (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 142).

Таким чином, з наведених документів вбачається, що з ОСОБА_5 іншими роботодавцями трудового договору не укладено, і ОСОБА_5 безробітною не значиться, тобто остання має засоби для існування, але повідомляти про них суду свідомо не бажає з метою ухилення від виконання своїх зобовязань перед матірю.

Дані обставини підтверджуються і даними витягу з офіційного сайту http://otelier-restorator.com/ru/news/136.html, відповідно до яких, 08 листопада 2012 року, тобто вже після її звільнення, ОСОБА_5 мала приймати участь в оплатних мастер - класах по навчанню персоналу, організованих форумом рестораторів «Академії ресторанного бізнесу», як керівник відділу навчання компанії «МакДональдз Україна» (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 155-157).

Як вбачається з відповіді на запит суду, наданої ПІІ «МакДональдз Юкрейн Лтд» від 13 травня 2013 року за вих. № 462/04, ПІІ «МакДональдз Юкрейн Лтд» не відомо, на яких підставах громадянка ОСОБА_5 приймала участь у Міжнародному експофорумі ресторанно-готельного бізнесу і клінінга 7-9 листопада 2012 року в столичному виставочному центрі «ОСОБА_29 Плаза», так само, як і невідомо в якості кого громадянка ОСОБА_5 приймала участь у зазначеному форумі та чи приймала таку участь взагалі; ПІІ «МакДональдз Юкрейн Лтд» не відомо, на підставі яких документів ОСОБА_5 була зареєстрована в міжнародному бізнес-форумі «Академія ресторанного бізнесу» та чи була зареєстрована взагалі. ПІІ «МакДональдз Юкрейн Лтд» не уповноважував ОСОБА_5 проводити оплатні мастер класи в рамках міжнародного бізнес-форуму «Академія ресторанного бізнесу», оскільки ОСОБА_5 з 20 вересня 2012 року в ПІІ «МакДональдз Юкрейн Лтд» не працює. На даний час, а саме з 20 вересня 2012 року, ОСОБА_5 в ПІІ «МакДональдз Юкрейн Лтд» не працює (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 206).

Суд критично оцінює дану відповідь, надану ПІІ «МакДональдз Юкрейн Лтд», оскільки як встановлено судом, матеріали даної справи вже містять інформацію надану даним підприємством, яка в очевидь не відповідає офіційним даним державних органів з тих же питань та за аналогічний період, на підставі чого не може прийняти її, як належний доказ по справі.

Більш того, судом також встановлено і надання ПІІ «МакДональдз Юкрейн Лтд» суду неповної інформації відповідно до ухвал про забезпечення доказів, які неодноразово направлялися судом для належного виконання, але виконанні в повному обсязі так і не були.

Таке відношення до надання відповіді на запити суду, на підставі рішення, не може бути залишено поза увагою суду, в звязку з чим, суд змушений реагувати на даний факт у спосіб передбачений ЦПК України.

Окрім необґрунтованих заперечень самої ОСОБА_5 з приводу того, що вона не приймала участі у вказаному форумі, будь-яких документів на спростування даних відомостей учасниками процесу надано не було, що також підтверджує висновки суду про недостовірність відповіді ПІІ «МакДональдз Юкрейн Лтд» від 13 травня 2013 року за вих. № 462/04 та від 20 червня 2013 року за вих. № 662/05-OTS.

Більш того, ОСОБА_5 так і не змогла суду пояснити, яким чином на офіційному сайті міжнародного бізнес форуму наявні її фото, які є належними їй, з вказівкою про місце проведення мастеркласу і його вартість, місце роботи та посаду останньої, та вказує на прийняття участі останньою в ньому і отримання відповідного доходу за його проведення.

Відсутність будь-якого заробітку у ОСОБА_5 після її звільнення спростовується її показами в ході судового розгляду, в яких остання суду пояснила, що вона є єдиною, яка на даний час матеріально утримує свою сім`ю, тобто має достатній заробіток для утримання всіх членів сім`ї.

Крім того, дані твердження спростовуються і поштовими переказами на імя ОСОБА_1 саме в період її звільнення 16.10.2012 та 18.12.2012 року, що свідчить про наявність інших джерел доходів у ОСОБА_5, про існування яких остання приховує, як від суду, так і позивача, з метою ухилення від надання відповідної та належної допомоги.

Дані висновки суду додатково підтверджуються тією обставиною, що ОСОБА_30 - чоловік відповідачки ОСОБА_5, знаходиться на обліку в Деснянському РУПСЗН та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з листопада 2010 року по квітень 2011 року, щомісячно отримує по 130 грн., що підтверджується відповідною довідкою, наданою Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві ради, тобто також мав певний, хоча і незначний, дохід (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 24).

Доказів того, що ОСОБА_30 є безробітним, суду надано не було, а тому пояснення ОСОБА_5 про те, що вона є єдиною, яка утримує свою сім`ю, суд не приймає до уваги в звязку з їх недоведеністю.

Крім того, як вбачається з свідоцтва про народження, серії 1-БК № 202193, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, на утриманні відповідачки ОСОБА_5 перебуває малолітня донька ОСОБА_31, ІНФОРМАЦІЯ_12 (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 41).

Згідно довідки Управління охорони здоровя Дарницької районної у м. Києві адміністрації від 14 липня 2011 року № 45, ОСОБА_31, донька відповідачки ОСОБА_5, знаходиться на «Д» обліку у лікаря кардіолога з діагнозом: «Вторинна кардіопатія . Відкрите овальне вікно» з березня 2010 року. Санаторно курортному оздоровленню дитина не підлягає (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 47).

Посилання відповідачки та її представника щодо наявності у ОСОБА_5 додаткових витрат на утримання доньки та її лікування, судом не приймаються до уваги в звязку з їх безпідставністю та недоведеністю перед судом, оскільки таких доказів суду взагалі надано не було.

Більш того, надана останньою довідка для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, яка видана 03 травня 2011 року Приватним акціонерним товариством Медичним центром «Добробут» (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 46), а не офіційним державним медичним закладом, в якому на обліку перебуває ОСОБА_31, суперечить змісту довідки, наданої останнім медичним закладом, відповідно до якого в звязку з перебуванням останньої на «Д» обліку у лікаря кардіолога з березня 2010 року санаторно-курортному лікуванню дитина не підлягає (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 47) і що в свою чергу свідчить про неналежність вказаного вище доказу, який ніби-то підтверджує додаткові витрати відповідача на дитину.

Окрім того, доказів на придбання такої путівки і оплату її вартості останньою суду також не було надано, що свідчить про відсутність у відповідача витрат на санаторно курортне лікування доньки.

Відповідно до консультативного висновку «МЕДІСВІТ» від 27.02.2011 року, ОСОБА_5 має хронічний холецистохолангит в стадії загострення, реактивний панкреатит та полипоз жовчного міхура (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 34).

Як вбачається з консультативного висновку «МЕДІСВІТ» від 10.03.2011 року, ОСОБА_30 має: «хронический гастродуоденит в стадии обострения, ассоцированый с геликобактером пилори, хронический панкреатит в стадии обострения, неалкогольный стеатогепатит в стадии обострения, хронический холецистит в стадии обострения» (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 34).

Згідно консультативного висновку «МЕДІСВІТ» від 27.02.2011 року, ОСОБА_5 має: «хронический холецистохолангит в стадии обострения, реактивный панкреатит, полипоз желчного пузыря» (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 35).

Відповідно до цитологічного висновку № 74 від 18 січня 2011 року та № 2571 від 05.01.2009 року, наданого Українським науково-практичним центром ендокринної хірургії, трансплантації ендокринних органів та тканин, ОСОБА_5 має: «цитологические признаки характерны для смешанных макро-микрофолликулярных узлов щитовидной железы. Определяется эпителий с признаками пролиферации» (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 36-37).

Крім того, згідно виписки № 17819 від 12.04.2011 року, виданої медичним центром «+Біофармтех», ОСОБА_30 лікувався в даній установі з 11.04.2011 року по 12.04.2011 року, тобто 1 день, з діагнозом: «обострение хронического холецистита. Стеатогепатоз» (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 38-40).

Вказані вище медичні документи, надані відповідачем ОСОБА_5 на підтвердження наявності різних захворювань, як у себе так і свого чоловіка - ОСОБА_30, та наявності додаткових витрат на їх лікування, датуються 2011 роком, та не доводять стану здоровя останніх на даний час.

Сам факт наявності у ОСОБА_5 та ОСОБА_30 вказаних чи інших захворювань, що перелічені у медичних документах, не вказує на беззаперечність факту матеріальних витрат, понесених останніми на їх лікування.

Будь-яких документів на оплату вказаних медичних послуг чи проведеного за їх наслідками лікування, як ОСОБА_5, так і її представником ОСОБА_6, суду так надано і не було, що свідчить про відсутність у відповідача додаткових витрат на лікування та безпідставність тверджень останньої з даного приводу.

Не може бути залишено поза увагою суду і той факт, що всі вказані документи були видані приватними медичними центрами, вартість надання медичних послуг якими, відповідачем приховується від суду, тоді як, в свою чергу, останньою визнається зависокою та ставиться під сумнів доцільність проведення позивачкою лікування геморою в «ОН Клінік Полтава», що по своїй суті суперечить принципу справедливості та рівності, і в котре вказує на високий рівень матеріального забезпечення сім`ї ОСОБА_5, оскільки всі її члени користуються здебільшого медичними послугами приватних клінік, які є платними і вартість яких є достатньо високою, враховуючи рівень цін у м. Києві.

15 липня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки житлового приміщення № 31-54Т/07-2005И, відповідно до якого АКІБ «УкрСиббанк» передає в іпотеку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру. За домовленістю сторін вартість предмета іпотеки складає 557 566 грн. 50 коп. (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 42-45).

Твердження відповідачки ОСОБА_5 та її представника про оплату нею щомісячного платежу по кредиту за придбану квартиру в сумі 5 600 грн. на підставі вказаного договору суд визнає безпідставними, оскільки останньою не надано жодного банківського документа з приводу розрахунку заборгованості по вказаному кредиту, з якого вбачається розмір фіксованого (ануїтентного) платежу, який визначається з врахуванням залишку «тіла» кредиту, що надає суду підстави стверджувати про відсутність таких витрат у відповідача.

Надані ОСОБА_5 на підтвердження факту надання допомоги своєму тяжко хворому батькові на його лікування та утримання, і що в свою чергу не надавало можливості останній надавати допомогу своїй непрацездатній матері-інваліду (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 51-60), суд визнає недопустимими та неналежними доказами за наступних обставин.

Як вбачається з наданої суду саме ОСОБА_5, довідки облонкодеспансера Полтавської області, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_13, знаходився на «Д» обліку в ООД з 11.11.2008 року (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 48).

Не зважаючи на дану обставину, ОСОБА_5 надано частину чеків на предбання медичних препаратів (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 56-57, частково а.с.58), які були оплачені до 11.11.2008 року, тобто до початку перебігу захворювання у останнього.

Інших документів на підтвердження початку перебігу онкозахворювання у ОСОБА_7 відповідачами та їх представником суду надано не було, в звязку з чим судом не може прийматися до уваги дана частина вказаних чеків в звязку з їх недопустимістю.

Інша частина, наданих чеків, хоча і співпадає з періодом захворювання останнього, але теж не може бути прийнята судом в звязку з їх безпідставністю, оскільки зі змісту даних чеків не вбачається їх платника, тобто джерела походження коштів, за які було проведено оплату, цільового призначення медичних препаратів, вказаних в них, до лікувального процесу призначеного ОСОБА_7, в звязку з чим вони не є допустимими доказами.

Більш того, ОСОБА_5 та її представник не вказали суду, яким чином частина чеків була сплачена ОСОБА_5 в м. Києві, а інша нею ж в м. Полтава, з врахуванням того, що остання перебувала в зазначений період на відповідальних посадах, а потім у відпустці по пологам та догляду за дитиною.

Більше того, чітких періодів, під час яких відповідачі: ОСОБА_5 - в м. Києві, а ОСОБА_4 - в м. Полтаві, доглядали за хворим батьком, а також вказати в чому саме полягав такий догляд, окрім наданих чеків та квитанцій, останні так і не змогли повідомити суду, що ставить під сумнів достовірність наданих суду чеків та оплату їх саме відповідачами.

Частина банківських чеків щодо внесення коштів на банківські рахунки протягом 2011 року на імя ОСОБА_7, протягом 2009 року на імя ОСОБА_4 (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 51-55) також не може бути прийнята судом, як належні та допустимі докази, оскільки суду не надано жодних банківських документів про те, на чиє імя та які рахунки були відкриті, а також інформації про те, хто користувався даними рахунками чи картками, так як саме з даних чеків вбачається, що готівку в сумі 500 грн. за картковим рахунком ОСОБА_7 04.12.2007 року отримав згідно підпису клієнта на чеку сам ОСОБА_7, а не ОСОБА_5 (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 53), а згідно чеку за 22.08.2011 року було сплачено комунальні послуги в сумі 466 грн. 44 коп. (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 52), згідно іншого чеку, на відміну від всіх інших, які видавалися в м. Києві, і стосуються карткового рахунку ОСОБА_7, внесення коштів 06.07.2011 року на рахунок останнього було здійснено в Житомирській області.

Таким чином, дані обставини вказують також і на суперечливість даних доказів за змістом, як між собою так і в сукупності з іншими доказами по справі, і в звязку з чим не можуть також визнаватися судом належними і допустимими доказами на підтвердження оплати їх саме відповідачем ОСОБА_5.

Що ж стосовно чеків про поповнення ОСОБА_5 карткового рахунку ОСОБА_4, лише в черговий раз дана обставина вказує на правильність вищевказаних висновків суду щодо наявність фінансової можливості у останньої надавати матеріальну допомогу позивачці впродовж тривалого періоду.

Дані обставини , встановлені судом, підтверджуються і тим, що впродовж тривалого часу провадження в судах справ, з 2010 року по теперішній час, відповідачі користувалися не лише послугами високооплачуваних адвокатів, а й фахівців в галузі права, які представляли та представляють їх інтереси в суді на підставі нотаріально посвідчених приватними нотаріусами доручень, укладення яких є далеко не безкоштовним, сплачували судові збори та оплачували судові витрати, що вказує на стабільний та достатній матеріальний стан відповідачів, та їх можливість надавати допомогу по утриманню матері.

Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради від 05 червня 2013 року за вих. № 01/676, ОСОБА_1 знаходилась на обліку в Єдиному державному автоматичному реєстрі пільговиків з 30 жовтня 2006 року, вибула 26 грудня 2012 року, згідно листа Октябрського управління праці та соціального захисту населення від 18 січня 2013 року № 103, та довідки про зняття з реєстрації в Єдиному реєстрі осіб, що мають право на пільги від 04.02.2013 року № 05/06 (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 118).

Дані обставини не заперечувались і самою позивачкою та її представниками в судовому засіданні.

Поряд з цим, суд визнає юридично необґрунтованими та неспроможними по своїй суті посилання відповідачів, їх представника та представника ОСОБА_7 в своїх запереченнях проти позову на нормативно-правовий акт, як «Порядок забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації інвалідів, дітей війни та інших окремих категорій населення» від 05.04.2012 року № 321, Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та ін..Усі перелічені в запереченнях останніх нормативно правові акти відносяться до галузі права соціального забезпечення, а в даній справі предмет розгляду випливає з галузі сімейного права. Вказані нормативні акти визначають взаємні права та обовязки окремих категорій населення таких, як інвалідів і органів державної влади, а не взаємні права та обовязки батьків та дітей. Наведені останніми нормативні акти, зокрема встановлюють обовязки органів державної влади по соціальному забезпеченню інвалідів, але ці акти не скасовують та не виключають дію Сімейного кодексу України. Вказані нормативно-правові акти діють паралельно, а не взаємовиключно з Сімейним кодексом України.

Тож, виконання державними органами своїх обовязків щодо соціального забезпечення інвалідів, не виключає і не припиняє виконання своїх обовязків повнолітніми працездатними дітьми щодо утримання своїх непрацездатних батьків.

Крім того, органи соціального захисту населення забезпечують виконання та реалізацію, передбаченої цими законами, державної політики України в межах наявних коштів Державного бюджету, коштів Пенсійного фонду України та інших спеціальних фондів. Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» дію положень багатьох з наведених останніми нормативно-правових актів прямо обмежено наявними в бюджеті та Пенсійному фонді коштами. Позивач ОСОБА_1, як встановлено матеріалами справи, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Ленінської районної у м. Полтаві ради з 27.07.2005 року, тобто вже понад 7 років, але отримати належної державної допомоги так і не змогла. В свою чергу, невиконання чи неналежне виконання державними органами своїх зобовязань не є предметом розгляду даної справи, а також не позбавляє позивача права на утримання від своїх повнолітніх та працездатних дітей.

Статтею 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Більш того, статтею 203 Сімейного кодексу України визначено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Крім того, статтею 204 Сімейного кодексу України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Таким чином, судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивачка ОСОБА_1 має двох єдиних доньок, а саме відповідачів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відносно яких не позбавлялась батьківських прав.

Інших дітей чи батьків ОСОБА_1 не має.

Доньки мають достатній дохід для покриття витрат, повязаних з лікуванням та доглядом за матірю, як в одноразовому порядку так і щомісячно.

Позивачем доведено і підтверджено довідкою МСЕК серія 7-66 КА № 0170188 та посвідченням серії ААА № 366742 (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 1, а.с. 10,11), а також не спростовано відповідачами і їх представником, та не викликає сумнівів у суду той факт, що ОСОБА_1 є інвалідом та має 2 групу інвалідності загального захворювання; має тяжке захворювання, а саме: лівобічний коксартроз ІІІ ІV ступеня; потребує оперативного лікування ендопротезування лівого кульшового суглобу. Дане захворювання перешкоджає ОСОБА_1 вільно пересуватися, в звязку з чим вона змушена користуватися палицею. На даний час захворювання прогресує і єдиним шляхом до одужання є оперативне втручання з метою ендопротезування лівого кульшового суглобу.

З наведного випливає, що позивач є непрацездатною особою похилого віку, інвалідом, потребує складного та дорогоцінного лікування, понесла значні витрати на придбання засобу протезування та лікування, окрім пенсії інших доходів не має і перебуває у надзвичайно скрутному матеріальному стані у звязку з чим потребує матеріальної допомоги від своїх повнолітніх працездатних та матеріально забезпечених дітей.

В ході судового розгляду не зазначено сторонами та не було встановлено судом фактів ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обовязків, а навпаки було встановлено належне виконання останньою відносно дочок свого батьківського обовязку, що проявлялось в забезпеченні високого рівня життя, отримані ними вищої освіти та турботі про духовний і моральний рівень розвитку останніх.

Окрім того, факт належного виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обовязків був підтверджений і свідком ОСОБА_3, яка зазначила, що доньки останньої завжди були доглянуті, рідко хворіли, добре навчалися та одягнуті, на заздрість всім, у дорогий та імпортний одяг.

Отже, судом не здобуто та відповідачами не зазначено підстав для звільнення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від обовязку утримувати непрацездатну матір.

При цьому, приєднавшись до судових тяжб між батьком та матірю щодо розподілу спільного майна подружжя, на стороні батька та, проживаючи потягом певних проміжків часу разом з ним і надаючи йому допомогу, останні безпідставно обмежили піклуванням та увагою свою матір, яка все своє життя добросовісно турбувалася про них та їх сім`ї.

Не згадали вони про неї і під час поховання свого батька, на могилу до якого за 500 км. від м. Полтави навряд чи зможе за своїм станом здоровя та своїм віком приїхати позивачка.

Сумнівним є і той факт, чи зможуть самі доньки відвідувати та доглядати належно могилу свого батька, яка від м. Полтави знаходиться за 500 км., а від м. Києва за 200 км..

Не зрозуміло з яких же саме міркувань останні так і не повідомили позивачку свою матір про те, що батько прикутий до ліжка та помирає від тяжкої хвороби.

Втішним є той факт, що вже в ході судового розгляду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знайшли в собі сили, в деякій мірі зрозуміти те становище, в якому на даний час перебуває їх мати позивач ОСОБА_1, та надавати їй хоча б фізичну допомогу та проявляти турботу.

Статтею 205 Сімейного кодексу України визначено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Так, статтею 206 Сімейного кодексу України передбачено, що у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року визначено та розяснено судам, що обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У звязку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких предявлено позов про стягнення аліментів, зобовязаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обовязків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

За змістом норм ст.ст. 202, 203, 205 СК України за наявності двох умов, а саме: 1) повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги; 2) дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю, передбачених ст. 202, 203 СК України (як це визнано Верховним судом України та ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ) у повнолітніх дітей виникає безумовний обовязок утримувати своїх непрацездатних батьків, тому в цьому відношенні доказуванню підлягають лише наявність цих умов, і суд за їх доведеності зобовязаний постановити рішення про стягнення аліментів та додаткових витрат, викликаних інвалідністю. Лише розмір такого стягнення на підставі ст. 205 СК України може визначатися судом. Але саме питання про право на таке стягнення слід вважати вирішеним з моменту встановлення підстав, передбачених ст.ст. 202, 203 СК України (цивільна справа № 1616/2594/2012, провадження 2/1616/1145/2012, том № 2, а.с. 88-91).

Таким чином, посилання представника відповідачів ОСОБА_6 щодо недоведеності тієї обставини, що відповідачі, відповідно до ст. 206 СК України, мають достатній дохід, в звязку з чим суд може постановити рішення про стягнення з них одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, повязаних з лікуванням та доглядом за ними, суд визнає безпідставними, юридично необґрунтованими за своїм змістом та таким, що не ґрунтуються на матеріалах справи, належним чином досліджених та перевірених в ході судового її розгляду.

Поряд з цим, суд визнає остаточно визначений самим позивачем розмір аліментів: з ОСОБА_5 500 грн., а з ОСОБА_4 200 грн. таким, що відповідає принципам співмірності по відношенню до матеріального стану забезпечення кожної з них та справедливості по відношенню до позивачки з урахуванням її потреб, стану здоровя, інвалідності, немічності та віку, а відповідачі мають достатній дохід (заробіток) для його сплати протягом певного строку.

Розмір разового відшкодування відповідачами в сумі 44 340 грн. суд визнає доведеним в повній мірі та обґрунтованим, у відповідності до предмета доказування по даній справі, який для його покриття і підлягає одноразовому стягненню з відповідачів в солідарному порядку, котрі мають достатній дохід.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення з повнолітніх дітей аліментів та додаткових витрат, викликаних інвалідністю в частині: стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в солідарному порядку, в якості додаткових витрат, викликаних інвалідністю ОСОБА_1, - 37 020 грн. за придбання лівого кульшового суглобу та 7 320 грн. - за проведення операції, а всього - 44 тис. 340 грн.; та стягнення аліментів з ОСОБА_4 у розмірі 200 грн. щомісячно та ОСОБА_5 у розмірі 500 грн. щомісячно законними, обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню.

Поряд з цим, судом визнаються безпідставними вимоги останньої про стягнення коштів в сумі 15 660 грн., необхідних останній для реабілітаційного періоду, в звязку з їх передчасністю та недоведеністю перед судом.

Більш того, вимоги останньої щодо взаєморозрахунку з відповідачами по виконанню іншого рішення суду, є безпідставними та юридично необґрунтованими в звязку з неможливістю проведення даних взаєморозрахунків в межах вимог та предмету спору по даній справі.

Вирішуючи питання про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд повинен вирішити і стягнення з відповідачів судових витрат пропорційно до розміру задоволених позивних вимог, згідно якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 62, 213-215, 367 ЦПК України, 202, 203, 204, 205 Сімейного кодексу України, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради про стягнення з повнолітніх дітей аліментів та додаткових витрат, викликаних інвалідністю задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в солідарному порядку, на користь ОСОБА_1, в якості додаткових витрат, викликаних інвалідністю ОСОБА_1, - 37 020 грн. за придбання лівого кульшового суглобу та 7 320 грн. - за проведення операції, а всього - 44 340 грн..

Стягнути з ОСОБА_4 аліменти у розмірі 200 грн. щомісячно на користь ОСОБА_1, починаючи з 12 березня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_5 аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно на користь ОСОБА_1, починаючи з 12 березня 2012 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за недоведеністю та безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 133 грн. 02 коп..

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 310 грн. 38 коп..

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_32