Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2013 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Виноградової Н.В.,

при секретарі Голованець Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №19 в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратури м.Одеси про стягнення моральної шкоди та визнання протиправною бездіяльність прокуратури м.Одеси,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратури м.Одеси про стягнення моральної шкоди та визнання протиправною бездіяльність прокуратури м.Одеси.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти них, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Представник Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області до суду надала заперечення зі змісту яких випливало те, що згідно зі ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає по своїм зобов`язанням. Державна казначейська служба України є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувало.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача та представників відповідачів, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, на підставі обставин встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 16 червня 2010року під час розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 , в порядку статті 97 КПК України були скеровані до прокуратури м.Одеси матеріали: заява ОСОБА_2 про злочин та додаток до нього. 30.06.2010року прокуратура м.Одеси скерувала дані матеріали на адресу СО ОМУ ГУМВС України для прийняття рішення стосовно них.

Крім того, позивач звернувся до прокуратури м.Одеси з заявою про надання інформації про прийняте рішення за матеріалами, виділеними Суворовським районним судом м.Одеси за його скаргою про проведення перевірки в порядку ст. 97 КПК України відносно ОСОБА_3

22.06.2012 позивачу надано відповідь по суті звернення за підписом заступника прокурора м.Одеси Хорчуненко О.В.

Під час надання пояснень, позивач наголосив, що він не згоден зі змістом відповіді, проте останній не заперечив той факт, що відповідь ним було отримано.

Представник прокуратури в судовому засіданні надала пояснення щодо перенаправлення до СО ОМУ ГУМВС України матеріалів, виділених Суворовським районним судом м.Одеси за заявою ОСОБА_2 про проведення перевірки в порядку ст. 97 КПК України відносно ОСОБА_3 , а саме те, що у даному випадку органи прокуратури керувались положеннями статті 97 КПК України, якими передбачено, зокрема, ч.2 п. 3 по заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов`язані не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень направити заяву або повідомлення за належністю.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

На підставі ст. 43 Бюджетного кодексу України органи Державної казначейської служба здійснюють лише обслуговування Державного бюджету, а не фінансують державні органи.

Таким чином, відповідно до ч.2 ст.43 Бюджетного кодексу України казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов`язаннями; ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з дотриманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку; здійснення інших операцій з бюджетними коштами.

Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу виплати державних коштів з державного бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Разом з цим, ст.ст. 92 і 95 Конституції України зазначено, що виключно законами України визначається державний бюджет України і бюджетна система України та виключно тільки законом про Державний бюджет України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного Кодексу та Закону про Державний бюджет України.

Відповідно до п. 8 ст. 7, п. 1, 2 ст. 29 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом про Державний бюджет України.

Пунктом 6 частиною 1 статті 2 Бюджетним кодексом України встановлено, що повноваження на здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету надаються розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетного призначення.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до бюджетного законодавства органи державної влади, у тому числі органи прокуратури є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня і уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків з бюджету.

Водночас, згідно п. 4 Постанови Пленумум Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами від 25.05.2001), у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Згідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Треба врахувати, що головною рисою, на підставі якої у громадянина з`являється право на відшкодування за рахунок Державного бюджету України, шкоди, завданої незаконними діями або бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду є незаконність дій або бездіяльності посадових осіб. А оскільки, бездіяльність державних органів не визнано незаконною оскільтки не є доведеною, що вона була незаконна, то і шкода не підлягає відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.

Заявником пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди на суму 500 000 гривень, однак не надано жодного доказу на підтвердження завдання йому такої шкоди.

Аналізуючи надані матеріали до позовної заяви, слід зазначити, що позивачем взагалі не надаються будь-які документи, які підтверджують його право на відшкодування моральної шкоди, та які необхідні для дослідження у судовому засіданні за процесуальними нормами. Також, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку, підтверджуючого завдання йому моральної шкоди в зазначеному у позовній заяві розмірі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, у суду не має підстав для притягнення до цивільно-правової відповідальності відповідачів, так як у їх діях відсутні ознаки порушення чинного законодавства.

Оскільки позивачем не доведено наявності моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, позовні вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 64, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратури м.Одеси про стягнення моральної шкоди та визнання протиправною бездіяльність прокуратури м.Одеси - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: