Справа № 454/1471/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

з участю представника відповідачів ОСОБА_1, ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, Сокальської міської ради, третіх осіб КП ЛОР «Червоноградське МБТІ», реєстраційної служби Сокальського районного управління юстиції Львівської області, органу опіки та піклування Сокальської райдержадміністрації, Сокальського районного відділу головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання незаконною приватизації житла, скасування розпорядження міського голови, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на квартиру та зобов'язання зареєструвати за місцем проживання,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у позовній заяві вказавши, що перебував у шлюбі із відповідачкою ОСОБА_3 з 08.05.1976р. по 03.02.2006р. Згідно посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу від 23.12.1991р., виконавчий комітет Сокальської міської ради продав, а він купив квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат загальною площею 64,3 кв.м. Рішенням Сокальського районного суду від 13.04.2007р. визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, як такий, що не відповідав вимогам закону, порушував майнові права неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також зобов'язано КП «Червоноградське МБТІ» скасувати реєстрацію права власності позивача на спірну квартиру. Не будучи присутнім в судовому засіданні при розгляді даної справи та не знаючи про рішення суду відповідачі отримали таке та звернулись у БТІ, де скасували реєстрацію його права власності, а згодом звернулися із заявами у міську раду де розпорядженням від 19.09.2007 року №69 квартира була передана в приватну власність з державного житлового фонду відповідачам по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її неповнолітнім дітям. 25.09.2007 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно по 1/5 частки квартири на кожного відповідача. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 21.05.2009р. вищевказане рішення суду скасоване, а справа передана на новий розгляд. Рішенням Сокальського районного суду від 30.09.2011р. повторно задоволено позовні вимоги відповідачів, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23.12.1991р.. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.11.2012р. рішення Сокальського районного суду від 30.09.2011р. скасовано, у задоволенні позовних вимог відповідачів відмовлено повністю. Дане рішення залишено без зміни ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України від 28.01.2013р.. Зазначає, що згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У мотивувальній частині рішення апеляційного суду від 27.11.2012р. встановлено, що спірний договір купівлі-продажу укладено на підставі рішення виконкому Сокальської міської ради №327 від 12.12.1991р. та відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 02.12.1988р. №1440 «Про продаж громадянам в особисту власність квартир в будинках державного і громадського житлового фонду», Положення про продаж громадянам в особисту власність квартир в домах державного і громадського житлового фонду, затвердженого постановою ради міністрів УРСР від 19.05.1989р. №142, які регулювали питання продажу квартир в особисту власність громадянам. Згідно п.9 даного Положення, громадянин, який бажає придбати в особисту власність квартиру, яку він займає, подає заяву за місцем проживання у виконавчий комітет місцевої ради, до заяви додається письмова згода членів сім»ї, що проживають разом з ним, на придбання квартири в його особисту власність, довідка з місця проживання про склад сім»ї і прописку. Таким чином, Положенням передбачено можливість придбання квартири в особисту власність. Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачами не доведено невідповідності договору купівлі-продажу від 23.12.1991р. вимогам чинного законодавства. Просить ухвалити рішення, яким визнати незаконною приватизацію квартири АДРЕСА_1, скасувати розпорядження міського голови від 19.09.2007р. №69 «Про передачу квартири (будинку) державного житлового фонду в особисту власність громадян м. Сокаль», скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 від 25.09.2007р. серії САВ №500372, визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати реєстраційну службу Сокальського районного управління юстиції зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачем ОСОБА_2, зобов'язати реєстраційну службу Сокальського районного управління юстиції зареєструвати позивача ОСОБА_2 за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_1.

В запереченні на позовну заяву відповідачі вказали, що ДКП ЛОР «Червоноградське МБТІ» 14.04.2007р. скасовано права власності позивача ОСОБА_2 на спірну квартиру та повернуто її до державного житлового фонду. На вказану дату в квартирі був зареєстрований відповідач, який з липня 2002 року в ній не проживав, а проживав до 2003 року в АДРЕСА_2 в своєї матері та з 2003 року в АДРЕСА_3, а з 2006 року по даний час за зазначеною ним у позовній заяві адресою. Також в квартирі були зареєстровані відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та проживали без реєстрації відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4. З огляду на не проживання ОСОБА_2 в квартирі більше п'яти років рішенням Сокальського районного суду від 16.08.2007р. його за позовом ОСОБА_5 визнано таким, що втратив право на користування спірною квартирою (на той час державною) та знято з реєстраційного обліку в квартирі. Рішенням Сокальського районного суду від 16.08.2007р. надано згоду на реєстрацію за фактичним місцем проживання у спірній квартирі відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без згоди ОСОБА_2. Розпорядженням міського голови від 19.09.2007р. №69 спірна квартира переведена в приватну власність з державного житлового фонду відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її неповнолітнім дітям. Приватизація квартири проведена відповідно до вимог ч.2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» за якою передача квартири, здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Станом на 19.09.2007р. позивач в спірній квартирі зареєстрований не був, рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири не оскаржив, як і не оскаржив рішення про скасування його реєстрації в квартирі, виконання даних рішень не було зупинено, а відтак приватизація квартири проведена відповідачами, згідно із законом і жодних підстав для визнання її незаконною немає. 25.09.2007року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно по 1/5 на кожного відповідача, яке також є законним, оскільки видане на виконання розпорядження міського голови, яке не було на дату його видачі оспорене, змінене чи скасоване у встановленому законом порядку. Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 13.04.2007 року позивач оскаржив через два роки після його вступу в законну силу та виконання. Ухвалою колегії суддів цивільної палати апеляційного суду Львівської області від 21.05.2009 року вказане рішення скасоване з процесуальних підстав, а справа передана на новий розгляд іншим суддею. Сокальський районний суд Львівської області рішенням від 30.09.2011 року повторно задовольнив позов ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до позивача та ОСОБА_3 визнавши недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23.12.1991 року. В ході розгляду даної справи 21.01.2011р. в якості свідка допитано інспектора по приватизації квартир державного житлового фонду Сокальської міської ради ОСОБА_10 та оглянуто матеріали приватизаційної справи, що є свідченням того, що вже на вказану дату позивачу було відомо про приватизацію квартири відповідачами, однак він не звернувся з позовом до суду про визнання такої незаконною. Про приватизацію квартири позивачу було відомо і раніше, станом на дату подання апеляційної скарги на рішення суду від 13.04.2007 року - 18.02.2009 року. Відтак саме із вказаної дати слід рахувати строк для звернення до суду з вказаним позовом. Отаке, позивач звернувся до суду після спливу встановленого законом трирічного строку позовної давності і підстав для його поновлення немає, оскільки такому зверненню не перешкоджала жодна обставина, зокрема і його звернення до апеляційного суду із скаргою на рішення від 13.04.2007 року, що було лише підставою для зупинення провадження у будь-якій справі, яка розглядається судом і для вирішення якої рішення апеляційного суду мало б значення. Пропуск строку давності для звернення до суду з позовом є самостійною підставою для відмови в позові і застосовується судом за заявою сторони зробленою до ухвалення рішення в справі. З огляду на це відповідачі заявляють про пропуск позивачем строку для звернення до суду з вказаним позовом і просять суд відмовити в задоволені позовних вимог з цих підстав. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27.11.2012 року апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення Сокальського районного суду від 30.09.2011 року скасовано, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відмовлено повністю. Вищий Спеціалізований Суд України відмовив позивачу у відкритті касаційного провадження. У мотивувальній частині рішення апеляційного суду Львівської області від 27.11.2012 року встановлено, що спірний договір купівлі-продажу укладено на підставі рішення виконавчого комітету Сокальської міської ради № 327 від 12.12.1991 року та відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 02.12.1988 року № 1400 «Про продаж громадянам в особисту власність квартир в будинках державного і громадського житлового фонду», Положення про продаж громадянам в особисту власність квартир в домах державного і громадського житлового фонду, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 19.05.1989 року № 142, які регулювали питання продажу квартир в особисту власність громадянам. Згідно з п. 9 Положення громадянин, який бажає придбати в особисту власність квартиру, яку він займає, подає заяву за місцем проживання у виконавчий комітет місцевої ради, до заяви додається письмова згода членів сім'ї, що проживають разом з ним, на придбання квартири в його особисту власність, довідка з місця проживання про склад сім'ї і прописку. Таким чином, Положенням передбачено можливість придбання квартири в особисту власність. Враховуючи наведене, колегія судців, прийшла до висновку, що позивачами не доведено невідповідності договору купівлі-продажу від 23.12.1991 року вимогам чинного законодавства, хоча на дату продажу квартири діти проживали в ній, квартира надавалася і на дітей, а батьки як законні представники дітей не надали від їх імені згоду на продаж квартири у особисту власність ОСОБА_2. Позивач зазначає, що оскільки рішенням апеляційного суду Львівської області від 27.11.2012 року залишеним без змін ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.01.2013 року визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, придбаної позивачем, згідно якого видано реєстраційне посвідчення на ім'я ОСОБА_2, є підстави для поновлення його права власності на спірну квартиру. Таке покликання позивача не ґрунтується на законі, оскільки ст. 16 ЦК України встановлено вичерпний перелік способів захисту порушених цивільних прав та інтересів і такого способу як поновлення права власності законом не передбачено. Позивач також просить суд визнати його право власності на спірну квартиру, однак така вимога в силу ст. 392 ЦК України може бути пред»явлена власником майна в разі оспорювання його права або не визнання іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На день звернення з позовом ОСОБА_2 не є власником спірної квартири, вона передана відповідачам у власність з державного житлового фонду, а відтак немає жодної з підстав зазначених ст. 392 ЦК України для визнання його права власності. Крім того, рішенням апеляційного суду, на яке покликається позивач, лише відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а не визнано договір купівлі-продажу спірної квартири дійсним. Більше того, апеляційний суд не зобов'язував Сокальську міську раду повернути ОСОБА_2 спірну квартиру, яка перебуває у власності відповідачів. Згідно вимог ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. З наведених вище обґрунтувань, підстав для визнання недійсним та скасування оспорюваного позивачем ОСОБА_2 розпорядження не має. Відповідно до ч.2 ст. 393 ЦК України, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Оскільки спірна квартира на момент передачі її у власність відповідачів правомірно належала до державного житлового фонду і відновити становище яке існувало до передачі її у власність відповідачів неможливо, позивач має право на відшкодування шкоди, згідно договору, однак з таким позовом до органу місцевого самоврядування він не звертався. Що стосується реєстрації позивача за місцем проживання, то спірна квартира не є його місцем проживання з 2002 року, а тому підстав для такої немає, оскільки роз'ясненнями, що містяться у п.2 та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985р., з наступними змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України», реєстрація громадян у житловому приміщенні залежить зокрема, від вирішення у встановленому законом порядку питання про набуття чи втрату ними права на користування жилим приміщенням, яке регулюється нормами житлового і цивільного кодексів (ст. ст. 64, 65, 71, 72, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України), а вищезазначеним рішенням суду від 16.08.2007р. ОСОБА_2 визнано таким, шр втратив право на користування спірною квартирою. Просять в позові ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю.

В поясненні на заперечення відповідачів, позивач вказав, що твердження відповідачів, про те, що він звернувся в суд із даним позовом з пропуском строку позовної давності є голослівними та не ґрунтуються на законі. Зазначає, що він не міг швидше звернутися в суд про визнання приватизації квартири недійсною, так як з 2007 року на розгляді Сокальського районного суду перебувала цивільна справа про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири. Якщо відповідачі стверджують, що він пропустив строк позовної давності, то такий пропущено виключно з поважних причин, і просить суд такий йому поновити у зв'язку з тривалим з 2007р. по 2012р. розглядом вищезазначеної справи. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.11.2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відмовлено повністю, тобто підтверджено правомірність придбання позивачем квартири АДРЕСА_1, а відтак і його право власності на дану квартиру. Відповідачі не погоджуючись з судовими рішеннями всіляко намагаються ввести суд в оману, щоб такий не відновив його право приватної власності, яке є непорушним. Крім цього, позивач був визнаний таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у спірній квартирі на підставі заочного рішення Сокальського суду від 16.08.2007р. та відповідно знятий з реєстрації, що відбулось теж без його відома. Дізнавшись про дане рішення позивач звернувся 02.07.2009 року в суд із заявою про перегляд та скасування заочного рішення, оскільки ОСОБА_3 вказала недійсну адресу його проживання, копію заочного рішення він не отримував. Ухвалою Сокальського районного суду від 01.04.2011 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 до нього про усунення перешкод у здійсненні права на проживання в житловому будинку. Просить поновити йому строк позовної давності для звернення до суду із позовною заявою, оскільки такий пропущено з поважних причин та не приймати до уваги безпідставні заперечення відповідачів.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити, в обґрунтування надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та поясненнях, додатково повідомив, що укладений між ним та виконавчим комітетом Сокальської міської ради 23.12.1991р. договір купівлі-продажу квартири повністю відповідає вимогам законодавства, а тому вважає, що його права як законного власника квартири було порушено відповідачами, які позбавили його права на належне йому майно.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала обґрунтування письмового заперечення, додатково повідомила, що на підставі рішення суду від 13.04.2007р. Червоноградським МБТІ скасовано реєстрацію права власності позивача на спірну квартиру, яку передано на баланс міської ради. Крім цього відповідач, який не проживав у квартирі із 2003 року визнаний судом таким, що втратив право на користування нею. В подальшому згідно розпорядження Сокальської міської ради від 19.09.2007р. за №69 їй, їх із позивачем дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також їх із позивачем онукам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передано із державного житлового фонду в особисту власність спірну квартиру. Вважає приватизацію повністю законною, оскільки на час її проведення всі вони проживали та були зареєстровані у квартирі. Відповідач проживає в м. Червоноград та має власне житло.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в обґрунтування надав пояснення аналогічні викладеним у письмовому запереченні.

Відповідач ОСОБА_5 яка є представником неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не прибула, подала заяву в якій вказує, що позовних вимог не визнає, справу просить розглядати без її участі.

Представник відповідачів ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, повідомила, що вимоги позивача не ґрунтуються на законодавстві та є безпідставними .

Представник відповідача Сокальської міської ради Чернявська Х.М. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечила, повідомила, що приватизацію спірної квартири відповідачами проведено відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Приватизацію проведено згідно кількості осіб, які проживали та були зареєстрованими у квартирі.

Представник третьої особи ДКП ЛОР «Червоноградське МБТІ» в судове засідання не прибув, подав в суд клопотання про розгляд справи без участі представника підприємства.

Представник третьої особи Сокальського РВ ГУ ДМСУ у Львівській області в судове засідання не прибув, звернувся із клопотанням про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Сокальської РДА Шевчук М.М. в судовому засіданні покликались на розсуд суду.

Представник третьої особи реєстраційної служи Сокальського РУЮ у Львівській області в судове засідання не прибув та не повідомив про причини неявки.

Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно копії рішення виконавчого комітету Сокальської міської ради №295 від 13.10.1986р. встановлено, що квартира із трьох кімнат АДРЕСА_1 виділена ОСОБА_13 для відселення сім»ї ОСОБА_2 в складі 4 чоловік: дружини ОСОБА_14, дочки ОСОБА_15 та сина ОСОБА_15.

Із копії договору купівлі-продажу від 23.12.1991 року встановлено, що виконавчий комітет Сокальської міської ради в особі Тараса Р.І. продав, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1.

Дослідженою копією реєстраційного посвідчення, виданого 24.12.1991р. Червоноградським БТІ, встановлено, що кв. АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 23.12.1991р.

Відповідно до рішення Сокальського районного суду від 13.04.2007р. в справі №2-519/07, вирішено визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між виконавчим комітетом Сокальської міської ради та ОСОБА_2 як такий, що відповідно до вимог закону, ущемлював майнові права неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Зобов»язано ДКП «Червоноградське МБТІ» скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 21.05.2009р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Сокальського районного суду від 13.04.2007р. скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд в той же районний суд іншим суддею.

Згідно рішення Сокальського районного суду від 30.09.2011р. в справі №2-36/11, вирішено визнати недійсним договір від 23.12.1991р. купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між виконавчим комітетом Сокальської міської ради та ОСОБА_2. Встановлено, що сторони - ОСОБА_2 та Сокальська міська рада повертаються у попереднє становище, у якому перебували на час укладення договору, а саме ОСОБА_2 повертає квартиру АДРЕСА_1 Сокальській міській раді, а Сокальська міська рада відшкодовує ОСОБА_2 вартість квартири згідно договору. Зобов»язано ДКП ЛОР «Червоноградське МБТІ» скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 27.11.2012р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Сокальського районного суду від 30.09.2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відмовлено повністю.

В свою чергу, як з'ясовано в ході розгляду справи, після винесення Сокальським районним судом рішення від 13.04.2007р. в справі №2-519/07, Червоноградському МБТІ на виконання рішення суду проведено скасування реєстрації права власності на спірну квартиру позивача ОСОБА_2, квартиру віднесено до державного житлового фонду.

Оскільки рішення суду на цей час було чинним (ухвала апеляційного суду про скасування рішення від 21.05.2009р.), відповідач ОСОБА_3 07.09.2007р. звернулась до керівника органу приватизації Сокальської міської ради із заявою у якій просила оформити передачу в приватну власність квартири АДРЕСА_1, яку вона займає із членами сім»ї. При оформленні квартири у спільну часткову власність просила передбачити розподіл долі власності між членами сім»ї: ОСОБА_3 - наймач, ОСОБА_4 - син, ОСОБА_5 - дочка, ОСОБА_6 - внучка, ОСОБА_7 - внучка.

Згідно копії довідки КП «Сокальжитлокомунсервіс» від 07.09.2007р. №4604, у квартирі АДРЕСА_1 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»: ОСОБА_3 - квартиронаймач, ОСОБА_4 - син, ОСОБА_5 - дочка, ОСОБА_6 - внучка, ОСОБА_7 - внучка.

Відповідно до копії витягу із рішення Сокальського районного суду від 16.08.2007р. в справі №2-1193/2007, вирішено визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 внаслідок відсутності понад шість місяців і зняти з реєстраційного обліку.

Згідно відбитка штампа у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_2, встановлено, що 06.09.2007р. проведено зняття з реєстрації місця проживання, яке згідно відбитка штампа реєстрації становило - АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Сокальського районного суду від 30.07.2009 року заочне рішення від 16.08.2007р. скасовано і справ призначено до судового розгляду і в подальшому позовну заяву залишено без розгляду.

В свою чергу, відповідно до розпорядження міського голови м. Сокаль №69 від 19.09.2007р. вирішено затвердити розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Сокальської міської ради про передачу у приватну власність квартир (будинків) з державного житлового фонду і безоплатно передати громадянам м. Сокаль в яких вони проживають і користуються пільгами передбаченими згідно діючого ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Зокрема згідно п.7 розпорядження ОСОБА_3 передано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 66,7кв м.

Дослідженою копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 25.09.2007р. виконавчим комітетом Сокальської міської ради, встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належить по 1/5 частки кожному квартири АДРЕСА_1.

Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону, передача квартир (будинків), житлових приміщень гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Частина 10 ст. 8 Закону, визначає, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Як з'ясовано в ході розгляду справи, станом на дату проведення приватизації квартири відповідачами 19.09.2007 року правових підстав у відмові її проведення не існувало, рішення суду від 13.04.2007року скасованим не було, інших осіб ніж відповідачі у квартирі не мешкали та не були зареєстрованими. Відповідно квартиру передано мешканцям у спільну часткову власність із розрахунку по 1/5 частки кожному.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про визнання незаконною приватизації квартири АДРЕСА_1, скасування розпорядження міського голови від 19.09.2007 року №69 «Про передачу квартир (будинків) державного житлового фонду в особисту власність громадян м. Сокаль», суд відмовляє.

Разом з тим, оскільки приватизацію спірної квартири проведено правомірно, розпорядження міського голови №69 від 19.09.2007р. є законним, неправомірних підстав виникнення права власності відповідачів на квартиру не встановлено, відповідно позовна вимога про скасування свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 25.09.2007р. серії САВ №500372, до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою

особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Спірна квартира передана відповідачам у власність із державного житлового фонду, неправомірності таких дій судом не встановлено, відтак позовна вимога про визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 є передчасною, без належних правових підстав та до задоволення не підлягає.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання реєстраційної служби Сокальського РУЮ зареєструвати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1, то згідно п.5 ч.1 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Тому дана позовна вимога до задоволення не підлягає.

В свою чергу, позовна вимога про зобов'язання Сокальського районного відділу ГУ ДМС у Львівській області зареєструвати позивача за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_1, до задоволення не підлягає, оскільки згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок,

квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Як встановлено в ході розгляду справи позивач з 2003 року не проживає у спірній квартирі.

Разом з тим, в силу приписів ч.2 ст. 393 ЦК України, позивач, який вважає, що порушено його майнові права внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища

власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Оскільки позивачем не ставилось вимог щодо відновлення становища, яке існувало до винесення розпорядження міським головою, а також можливої компенсації частки у майні, суд в силу ст. 11 ЦПК України не може вийти за межі заявлених ним вимог.

Керуючись ст.ст. 10,60,212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, Сокальської міської ради, третіх осіб КП ЛОР "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації", Реєстраційної служби Сокальського районного управління юстиції Львівської області, органу опіки та піклування Сокальської РДА та Сокальського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання незаконною приватизацію житла, скасування розпорядження міського голови та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на квартиру, зобов"язання зареєструвати за місцем проживання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні під час оголошення рішення, протягом 10 днів з часу отримання копії рішення.

Головуючий: М. Я. Адамович