Справа № 540/1055/13-ц
Номер провадження 2/540/344/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2013 року. смт. Машівка.

Машівський районний суд Полтавської області в складі: головуючого- судді Косик С.М., за участю секретаря Ткач Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди,

відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України в судовому засіданні 29 жовтня 2013 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення,

в с т а н о в и в :

в серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що з 21.02.1976 р. по 17.11.1997 р. він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 28.02.2004 року між ним та ООО Автоклуб був укладений договір на купівлю автомобіля марки ЗАЗ ДЕУ СЕНС, вартість якого була виплачена. Відповідачі тривалий час експлуатували його автомобіль і привели у непридатність. При отриманні машини 21.09.2012 року він встановив що авторезина на всіх колесах прийшла у непридатність, запасне колесо відсутнє, паливний насос та ремінь ГРМ непридатний до використання, замки пошкоджені, акумулятор та ключі від дверей відсутні, а тому він придбав вказані деталі та відремонтував автомобіль, на що витратив 7880,00 грн.

В звязку з наведеним просить стягнути солідарно з відповідачів 7880 грн. та судові витрати за надання правової допомоги та виплату судового збору.

Відповідачі надали заперечення (а.с.33,34) в якому просять в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи тим, що в 2004 році ОСОБА_1 уклав договір на отримання автомобіля ЗАЗ ДЕУ СЕНС, але щоб отримати право на отримання автомобіля йому потрібно було зробити внесок і він попросив в ОСОБА_3 пообіцявши повернути кошти на надавати можливість інколи користуватись ним. Але отримавши автомобіль користуватися ним не давав та кошти не повернув, ключі та документи знаходилися в нього.

Автомобіль перебував у власності та користуванні ОСОБА_1 9 років і відповідно автомобіль міг потребувати заміни запчастин, позивачем не доведено розмір шкоди

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. При цьому пояснила, що її довіритель за рішенням суду в 2012 році був вселений в домоволодіння, належне відповідачці ОСОБА_2, де знаходився спірний автомобіль. Автомобіль належить ОСОБА_1, але останній з часу придбання ним не користувався, оскільки транспортний засіб перебував у володінні та користуванні відповідачів, що стверджується документами наявними в справі та судовими рішеннями. У вересні 2012 року ОСОБА_1 отримав автомобіль та виявив що він в технічно несправному стані, про що ним та свідками складено акт. На підтвердження витрат на проведення ремонту автомобіля нею надано всі необхідні документи. Також вважає що її довіритель має відповідні знання для визначення технічного стану автомобіля, оскільки є водієм та слюсарем по ремонту автомобілів.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про дату та час слухання справи повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.

Установлено, що автомобіль ЗАЗ DAEWOO-Т13110, ДНЗ ВІ6221АВ належить позивачу ОСОБА_1, що стверджується копіями договору купівлі-продажу №6640/2 від 16.06.2055 р. та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САР 988848 (а.с.64,76), що також не заперечується сторонами.

Згідно акту від 24.09.2012 року, складеного ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6В.(а.с.7), при огляді автомобіля ЗАЗ ДЕО СЕНС, ДНЗ ВІ 6223 АВ, 2006 р.випуску вказаними особами встановлено, що авторезина в кількості 4 штуки непридатна для експлуатації, відсутнє запасне колесо, непридатні для користування паливний насос та ремінь ГРМ, відсутній акумулятор, замки на дверях пошкоджені, свічки потребували заміни, необхідно замінити масло та фільтри, тосол, пильник шруза, реле поворотів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що вона являється рідною сестрою ОСОБА_1, автомобіль якого знаходився в гаражі у відповідачки ОСОБА_2, остання з сином ОСОБА_3, який весь час користувався ним, розкомплектувала автомобіль. До 2012 року її брат автомобілем не користувався, але до цього якийсь час на ньому їздив. Вона підтверджує що складала акт та бачила, що на авто була відсутня резина, запаска, натомість були наявні подряпини.

Свідок ОСОБА_1 показала, що бачила який автомобіль отримав ОСОБА_1, коли забрав його у відповідачів, але пояснити які саме пошкодження та недоліки було виявлено не може, оскільки не розуміється в автомобілях. На спірному автомобілі їздив ОСОБА_3, який і пошкодив авто, позивач добре розуміється на машинах, оскільки є водієм, автомобіль відремонтував за власні кошти.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю … майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зі змісту вказаної правової норми випливає, що підставою виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправність дій особи, яка завдала шкоди, причинний зв'язок між ними та наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно ч. 3 до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки ставлячи питання про стягнення витрат на ремонт автомобіля, позивач не надав суду доказів понесення ним витрат та того, що пошкодження автомобіля та відсутність деталей сталося з вини відповідачів, як і не довів наявність пошкоджень та відсутність деталей і запчастин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 09.07.2012 року (а.с.65,66,71-74) не містять даних про період часу, в який позивач ОСОБА_1 не мав доступу до належного йому автомобіля, натомість в зазначених постановах вказано що на час проведення перевірки (серпень 2011 року) ОСОБА_1 проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з колишньою дружиною ОСОБА_2, рішенням Апеляційного суду Полтавської області встановлено що на час розгляду справи ОСОБА_1 не проживає в будинку.

Тобто твердження позивача про те, що автомобіль привели у непридатний стан відповідачі носять характер припущення, на якому у відповідності до вимог ст.60 ч.4 ЦПК України не може ґрунтуватися доказування.

Судом було розяснено представнику позивачу право заявити клопотання про призначення відповідної експертизи, але такого клопотання не було заявлено, а відповідно зі ст.59 ЦПК України акт від 24.09.2012 року складений позивачем та ще двома особами не є допустимим доказом щодо наявності пошкоджень автомобіля та відсутності необхідних деталей. Копія атестату та трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.90-94) вищезазначеного висновку не спростовують.

Доводи позивача про те, що ремонтні роботи та придбання запчастин проведені ним та використанні саме для автомобіля ЗАЗ DAEWOO-Т13110, ДНЗ ВІ6221АВ не підтверджені належними доказами, оскільки в квитанціях та товарних чеках не зазначено платника та призначення платежів (а.с.3).

У відповідності з вимогами ст..88 ЦПК України, оскільки в позові відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд Полтавської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в той самий строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.М.Косик

Повний текст рішення виготовлено 31.10.2013р.