ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 753/260/13
провадження № 2/753/2205/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2013 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ГОНДЮК Р.П.

сторін:

представника позивачки та

третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3

відповідачів ОСОБА_4; ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві

цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСББ Осокорки Київ, Служба у справах дітей Дарницького району м. Києва про виселення з жилого приміщення сторонніх осіб , виселення ОСОБА_4 та відшкодування моральної шкоди завданої протиправною поведінкою відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року позивачка ОСОБА_7, в особі свого представника ОСОБА_3, звернулася з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСББ Осокорки-Київ, Служба у справах дітей Дарницького району м. Києва про виселення житлового приміщення сторонніх осіб, виселення ОСОБА_4 та відшкодування моральної шкоди завданої протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_4

Просила виселити без надання іншого житлового приміщення, з квартири за адресою: АДРЕСА_1, громадянку ОСОБА_5 та її доньку ОСОБА_8, які були вселені ОСОБА_4 без належної згоди всіх членів сімї, які проживають разом з ним, виселити із спірної квартири ОСОБА_4, а також стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у звязку з протиправною поведінкою щодо позивачки та її членів сімї у розмірі 30 000, 00 гривень.

В обґрунтування позову зазначила про те, що є власником квартири АДРЕСА_2, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 14.05.1997 року.

У вказаній квартирі зареєстровано четверо осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_2.

На даний час разом з батьком та його новою сімєю проживає донька позивачки ОСОБА_9, якій на думку позивачки батько ОСОБА_4 не дає можливості повноцінно користуватися всіма умовами, що знаходяться в квартирі. Син позивачки ОСОБА_2 навчається на денному стаціонарі Київського військового ліцею ім. О.Богуна та не проживає в вказаній квартирі.

Позивачка в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 23.11. 2012 року ( а.с. 17) в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов в повному обсязі, в останнє судове засідання позивачка не з"явилася про причини неявки суду не повідомила, будь яких заяв чи клопотань від останньої до суду не надійшло.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 та їх представник ОСОБА_6, який діє на підставі довірності від 13.10.2011 року ( а.с. 98) та відповідно від 23.02. 2013 року ( а.с. 97) в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову просили суд відмовити в позові у повному об"ємі.

Третя особа ОСОБА_4 ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_3Г, який діє на підставі довіреності від 29.11. 2011 року ( а.с. 137) підтримали заявлені позивачкою позовні вимоги, просили суд задовольнити позов, в останнє судове засідання третя особа ОСОБА_2 не з"явилася про причини неявки суду не повідомила, будь яких заяв чи клопотань від останньої до суду не надійшло.

Третя особа: Служба у справах дітей Дарницького району м. Києва в судове засідання не направила свого представника, але в своєму листі за вх. № 21265 від 08.05. 2013 року просила проводити розгляд справи без участі їх представника та винести рішення згідно діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів неповнолітніх дітей.

Представник третьої особи ОСББ "Осокорки-Київ" в судове засідання не з"явився про розгляд справи повідомлений у відповідності до чинного законодавства, про що свідчать зворотні повідомлення, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення позивачку ОСОБА_7, яка надала пояснення як в своїх інтересах так в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2, представника позивачки ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка надала пояснення як в своїх інтересах так в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_8, представника відповідача ОСОБА_6, третю особу ОСОБА_9 на стороні позивачки та її представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи у їх сукпності, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити у позовних вимог ОСОБА_7, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_7 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, у жовтні 2008 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 11).

Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 12).

Згідно довідки Форми №3 в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровано четверо осіб: ОСОБА_7 (власник особових рахунків), ОСОБА_4 (колишній чоловік), ОСОБА_9 (донька), ОСОБА_2 (син) (а.с. 15).

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 14.05.1997 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністраціїАДРЕСА_4, що розташована в м. Києві по вул.. Б.Гмирі, 3, яка складається із трьох кімнат, жилою площею 54,8 кв.м., загальною площею 104, 3 кв.м. належить ОСОБА_11 (а.с. 16).

Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.07.2011 року за № 2-336/11 у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_11 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя ( а.с. 28 -35) , за ОСОБА_4 виділено у власність ? частини квартири АДРЕСА_5, та за ОСОБА_4 тетяною Миколаївною ? частину квартири АДРЕСА_5.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Як встановлено в ході розгляду справи, в квартирі АДРЕСА_6 проживає відповідач ОСОБА_4 його співмешканка ОСОБА_5, її донька ОСОБА_8, спільний син відповідачів ОСОБА_12, та донька відповідача ОСОБА_2, син відповідача ОСОБА_2 постійно не проживає з відповідачами так як навчається на стаціонарному відділенні Київського військового ліцею ім.. ОСОБА_13, але в канікулярний період та на вихідні проживає спільно з родиною.

У ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у цивільному шлюбі є спільна дитина, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 115).

Згідно зі ст. 150 ЖК України, ст.ст. 319, 321 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, повязані між собою спільним побутом, мають взаємні права і обовязки як батьки дитини та як жінка і чоловік, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, але проживають однією сімєю та займають окрему ізольовану кімнату, площею 18 кв. метри, неповнолітня донька ОСОБА_8 займає прохідну кімнату, площею 18 кв. метри.

Проте, діти від спіль ного шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_4, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_4 мають у спірній квартирі та проживають в окремих ізольованих кімнатах жилою площею 18 кв. метри кожна і як встановлено в судовому засіданні ніким перешкоди у проживанні третіх осіб не чиняться, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Крім того, не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині виселення із спірної квартири відповідача ОСОБА_4, як власника ? частини квартири АДРЕСА_5.

Разом з тим, розглядаючи пред'явлену позивачем вимогу щодо стягнення на її користь з відповідача моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн., суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для її задоволення, зважаючи на наступне.

Надані позивачкою її заяви та звернення до державних, правоохоронних установ не є належними доказами протиправної поведінки відповідача.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди визначено поняття моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 вказаної постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим

підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення вказаних статей, приймаючи до уваги те, що позивачем як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, наявності такої шкоди, причинного зв'язку між діями відповідача та виникненням моральної шкоди, її розміру, не було надано доказів, на які б вона посилалась як на підставу своїх вимог в даній частині позову, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивача і в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 317, 321, 391, 1167 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного суду від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди, ст.ст. 10, 11, 31, 60, 209, 212, 213-215, 218, 294, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСББ Осокорки Київ, Служба у справах дітей Дарницького району м. Києва про виселення з жилого приміщення сторонніх осіб ОСОБА_5 та її неповнолітню доньку ОСОБА_8, виселення ОСОБА_4 та відшкодування моральної шкоди завданої протиправною поведінкою відповідача, відмовити .

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текс рішення виготовлено 17 травня 2013 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК