АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
2013 рік Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2013 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д .

при секретарі Охневській Т.В .

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2013року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання зобов,язання за договором поруки припиненим,

В С Т А Н О В И Л А :

В 19 червня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом та вказував, що згідно договору поруки від 19 червня 2008 року він поручився за виконання ОСОБА_3 зобов,язань за кредитним договором укладеним між банком та ОСОБА_3.В жовтні 2010 року йому стало відомо про те, що відповідачка ОСОБА_3 з червня 2009 року умови договору порушує та допустила заборгованість за договором кредиту, у зв,язку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення неї та з нього заборгованості солідарно. Проте, на порушення ст.559 ЦК та п.5.2 договору поруки, банк не направляв йому вимогу про погашення заборгованості та протягом шести місяців вимоги до нього як поручителя не заявляв. Окрім цього,з вересня 2009 року банком збільшені проценти за користування кредитом з 15 до 16 , що не було передбачено договором поруки. З посиланням на зазначені обставини ОСОБА_1 просив визнати поруку припиненою.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2013 року ОСОБА_1 в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, зокрема, що суд безпідставно не взяв до уваги доводи позивача, що претензія банку є фактично рішенням про встановлення строку виконання основних зобов'язань за кредитним договором позичальником, як це передбачено п.1.6. кредитного договору. Вважає безпідставним та помилковим висновок суду про те,що обрахування передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку має здійснюватися з моменту невнесення основним боржником чергового платежу, оскільки в обгрунтуванні позовних вимог позивач посилався не на дату невнесення чергового платежу відповідачкою ОСОБА_3 у виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, а на дату отримання нею претензії з вимогою погасити заборгованість та достроково повернути отриманні кредитні кошти.

Судом першої інстанції не враховано норми п. 1.6. кредитного договору та безпідставно не взято до уваги, що фактично банк, направивши на адресу ОСОБА_3 претензію фактично встановив строк для виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до вимог статті 559 ЦК України та п. 5.2. договору поруки банк зобов'язаний був у строк не пізніше 01.02.2010 року пред'явити позивачу вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, однак такої вимоги позивач не отримував. З іншої цивільної справи, яка розглядалася Подільським районним судом м. Києва за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості чітко вбачається, що лише 05.03.2010 року банком було відразу пред'явлено до них позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, хоча на той час строки передбачені ч.4 ст. 559 ЦК України для пред'явлення вимоги закінчився.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник банку проти апеляційної скарги заперечував та подав письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з,явилася. Про місце та час розгляду справи, відповідно до ст.ст.74.76 ЦПК України, повідомлена належно, причини неявки в судове засідання не повідомила.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у

справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов,язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 543 ЦК, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 4 статті 559 ЦК визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до якого банк відкрив ОСОБА_3 відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом 360 000 дол. США на строк з 19 червня 2008 року по 18 червня 2018 року (а.с. 4-Ю).

Зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором були забезпечені укладеним 19 червня 2008 року договором поруки між банком та позивачем ОСОБА_1 (а.с. 11).

Пунктом 5.1.договору поруки передбачено, що порука припиняється із припиненням всіх зобов'язань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою.

Станом на 17 червня 2009 року у ОСОБА_3 утворилась заборгованість по сплаті кредиту та відсотків у розмірі 18230,10 дол. США, у зв,язку з чим 18 червня 2009 року банк звернувся до неї з претензією про погашення заборгованості за кредитом (а.с. 12).

Згідно ухвали Подільського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2010 року, вбачається, що 24 вересня 2010 року ПАТ «Укргазбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 14).

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені позову суд виходив з того, що оскільки відповідно до п.1.1 кредитного договору від 19 червня 2008 року ОСОБА_3 зобов'язана повернути кредит до 18 червня 2018 року, а банк реалізував своє право на дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, звернувшись з позовом до позичальника та поручителя одночасно, твердження позивача про наявність підстав для застосування норми ч.4 ст. 559 ЦК України є таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства. Суд вважав також, що не є підставою для визнання поруки припиненою посилання позивача на те, що банк без його згоди збільшив обсяг відповідальності поручителя, спочатку зараховуючи 15% річних, а з вересня 2009 року - 16% річних, оскільки що згідно з п. 3.3.4 кредитного договору, сторони передбачили можливість банку у разі неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором застосовування підвищеної відсоткової ставки на 1% порівняно з тією, що встановлена у п. 1.1. договору.

Таким чином суд вважав, що , якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно роз,ясень, викладених в п.2 постановипленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №. 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитним правовідносин» визначено, що договір поруки має додатковий (аксесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 Цивільного кодексу України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договір поруки не встановлює його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду договорів може бути пов'язана, зокрема із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

В п. 24 постанови визначено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції вірно виходив з того, що строк виконання основного зобов'язання за договором кредиту укладеного з ОСОБА_3 визначено 18 червня 2018 року,і в той же час,у зв'язку з невиконанням зобов'язання за кредитним договором,банк, скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом подачі позову до Подільського районного суду м. Києва.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно інформаційного листа Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначається, що одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В зазначеному листі повідомляється, що Верховним Судом України прийнято ряд постанов у справах,що виникають з кредитних правовідносин,та сформулювало обов,язкові для всіх судів України правові позиції.

На виконання цього та на підтвердження своїх висновків про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції правомірно послався на правові позиції , викладені в постанові Верховного Суду України від 18.06.2012 року по справі № 6-73цс-12 про те,що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

З огляду на викладене доводи представника позивача,викладені в апеляційній скарзі,не ґрунтуються на матеріалах справи, вимогах закону та не є такими, що тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду першої інстанції, а тому відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2013року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді