Справа № 715/2616/13-ц
Провадження № 2/715/906/13
У Х В А Л А

про забезпечення позову

14.11.2013 смт. Глибока

Суддя Глибоцького районного суду Чернівецької Маковійчук Ю.В., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

До суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив в якості забезпечення позову накласти арешт у межах суми заборгованості за кредитом у розмірі 64 775,92 Доларів США на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, жителю ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні даної заяви слід відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.1ч.1 ст.152 ЦПК України, п.3 вказаної Постанови тільки позови майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

У поданій до суду заяві позивач не вказує чи є у відповідача будь яке рухоме чи нерухоме майно та де воно знаходиться, не зазначає на які грошові кошти накласти арешт, на яких рахунках вони знаходяться. Зокрема доказів на підтвердження даних обставин суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволені заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151-153, 208-210, 293 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити Публічному акціонерному товариству ОСОБА_1 «Приватбанк» в заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя