Справа № 1309/2-3799/10 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/613/13 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді: Гірник Т.А.

суддів: Бермес І.В., Бойко С.М.

секретар: Трофімова І.О.

з участю представника позивача ПАТ «Укрсиббанк» - Ільків С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «Укрсиббаннк» 15.09.2010 року звернувся з позовом до ОСОБА_1 як боржника та ОСОБА_2 як поручителя за договором поруки від 09.01.2008 року, про солідарне стягнення за кредитним договором від 09.01.2008 року №0, укладеним між банком та ОСОБА_1 , за умовами якого останній отримав кредит на суму 130 000 доларів США. З врахуванням укладеного в цей же день договору іпотеки з ОСОБА_2 , просив постановити про солідарне стягнення з відповідачів - 1 044 538 гривен 56 коп.

Заочним рішенням суду від 03.12.2010 року позов задоволено.

Заява відповідача ОСОБА_2 від 02.03. 2011 року про перегляд заочного рішення ухвалою суду 21.03.2011 року залишена без задоволення.

Заява відповідача ОСОБА_1 від 31.03.2011 року про перегляд заочного рішення ухвалою суду 20.04.2011 року залишена без задоволення. Останній 29.04.2011 року оскаржив рішення суду на загальних підставах. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд постановив незаконне рішення, оскільки неповно з`ясував обставини справи. Рішення постановлено у його відсутності, як відповідача. Суду не надано оригіналів документів договорів, на які посилається позивач у позові, достовірність яких викликає сумнів відповідача, оскільки фактично кредит отримано в сумі 123 000 доларів США , а не 130 000 доларів США , як вказує позивач. Не враховано, що частина кредиту погашена, про що позивач не повідомив суд, безпідставно нараховано пеню, оскільки заборгованість виникла з незалежних від боржника причин. Позов подано без скерування банком попередньої вимоги виконати умови договору, оскільки вимоги від 26.02.2010 року, на яку посилається позивач - відповідачі не отримали. Судом допущено порушення правил територіальної підсудності, оскільки відповідачі фактично проживають не за місцем реєстрації, а в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області.

Рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалою 13.10.2011 року колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області залишено без змін /а.с. 144/.

Ухвалою ВССУ від 23.12.2011 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 відкрито касаційне провадження і ухвалою 11.07.2012 року ухвала апеляційного суду Львівської області від 13.11.2011 року скасована з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції / а.с. 207/.

При повторному розгляді справи представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просить таке залишити в силі, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились повторно, належним чином повідомлялись про розгляд справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток, в тому числі апелянт ОСОБА_1 судову повістку отримав 27.02.2013 року згідно розписки. Заяв про причину неявки суду не повідомили, тому колегія суддів розцінює неявку відповідачів без поважної причини та у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, вважає можливим продовжувати розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обргунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досіджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що 9 січня 2008 року між сторонами Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» /далі Банк / та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №0/ при застосуванні ануїтетної схеми погашення/ з додатковою угодою графіком погашення платежів, визначення сукупної вартості кредиту та додатком № 2 тарифи банку, завірені копії яких долучено до справи / а.с. 17-29/.

В цей же день 9 січня 2008 року між Банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір іпотеки за умовами якого останній у забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором передав в іпотеку нерухоме майно квартиру , зазначену у п. 1.2 цього договору , в якому під вказаним пунктом вказано як предмет іпотеки - приміщення по АДРЕСА_1 площею 856 , 2 м кв вартість яких обумовлена сторонами - 1 403 797 гривен / а.с. 49-52/. В цей договір сторонами внесено зміни з врахуванням змін у Кредитному договорі щодо кінцевого терміну погашення кредиту / а.с. 53/

09 січня 2008 року між Банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки №171914 за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з Кредитного договору №0 / а.с. 93/.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції вірно застосував та послався на ст.ст.526, 543, 554 ЦК України, за змістом яких зобов`язання має виконуватися належним чином , право кредитора вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників так і від будь-кого з них окремо, а також з врахуванням обов`зків поручителя його відповідальності за порушення зобов`язання боржника.

Щодо мотивів апеляційної скарги про порушення судом правил підсудності, то колегія суддів вважає такі спростованими. У відповідності до вимог ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування. Підставність звернення Банку до Залізничного районного суду м. Львова підтверджено наявною у справі довідкою Залізничного РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області від 20.09.2010 року з даними, що місцем реєстрації обох відповідачів є кв. АДРЕСА_2 , що на території Залізничного району м. Львова. Даних про інше місце реєстрації відповідачів, останніми не надано. Таке ж місце проживання відповідачів зазначено у всіх перелічених вище договорах. Тому суд мав усі підстави прийняти позовну заяву до розгляду, правила територіальної підсудності не порушено.

Враховуючи повернення повідомлень із судовими повістками про явку до суду на 10.11.2010 року про те, що адресою вказаною у позовній заяві відповідачі відсутні, суд не володіючи іншими даними про їх місцезнаходження підставно повідомив осіб про наступне судове засіданні у відповідності до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України, про що до справи долучено примірник ЗМІ / а.с. 83/.

Вказані обставини спростовують мотиви апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та відсутність правових підстав для розгляду справи у відсутності відповідачів в тому числі з постановленням по справі заочного рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що заяви відповідачів про скасування заочного рішення не містять посилання на будь-які докази, які спростовують позовні вимоги позивача повністю або в певній їх частині, не надано відповідачами таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність вимог позивача за відсутності попереднього звернення про погашення заборгованості спростовано наявною у справі копією вимоги на адресу обох відповідачів від 26.02.2010 року про добровільне погашення боргу /а.с.55/. До справи долучено копії поштових повідомлень про скерування такої вимоги 01.03.2010 року відповідачам. Тому у виконання вимог розділу 12 Кредитного договору - у випадку неотримання відповідачем вимоги позивача про дострокове погашення боргу, термін повернення боргу вважається таким, що настав у повному обсязі на 41 календарний день, рахуючи з дати відправлення банком поштового повідомлення.

Спростованими колегія суддів вважає мотиви мотиви апеляційної скарги про завищення банком суми заборгованості з метою стягнення більшої суми боргу, а ніж є насправді. Відповідачами та апелянтом зокрема не надано суду будь-якого іншого розрахунку суми заборгованості за Кредитним договором та не наведено аргументів, за яких можна було б не погодитись або поставити під сумнів правильність проведення такого розрахунку, що долучений позивачем до позовної заяви, в тому числі з врахуванням існуючого на той час курсу валют /а.с.31-39/. Мотиви апеляційної скарги про відсутність правових підстав для нарахування пені з підстав виникнення заборгованості за кредитним договором внаслідок негативного впливу світової економічної кризи на світову економіку в цілому в Україні, що апелянт вважає форс-мажорною обставиною, яка звільняє його від відповідальності за виконання боргового зобов`язання не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Щодо висловлення сумнівів у достовірності документів, які подані позивачем в копіях до позову, що було підставою для скасування попередніх судових рішень судом касаційної інстанції, то колегія суддів визнаючи спростованими і ці мотиви апеляційної скарги, виходить з наступного.

У матеріалах витребуваної судом апеляційної інстанції кримінальної справи, що розглянута Галицьким районним судом м. Львова про обвинувачення ОСОБА_1 по ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, убачається, що вироком суду від 18.12.2012 року ОСОБА_1 визнаний винним у виготовлені завідомо підробленої довідки про його доходи за №45/25 від 25.12.2007 року про роботу та отримання заробітної плати на посаді заступника директора ТзОВ «Хім-Світ», за що засуджений до покарання не пов`язаного з позбавленням волі. Постановою судового засідання в цей же день ОСОБА_1 , як винного у використанні завідомо підробленої довідки, звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності. Із змісту постанови суду від 17 грудня 2012 року вбачається, що вказана довідка ОСОБА_1 використана ним для отримання кредиту, укладення Кредитного договору 9 січня 2008 року №0 і отримано кошти в сумі 130 000 доларів США /а.с. 326-, 328 тому 2 кримінальної справи № 1/1304/403/12/. В матеріалах цієї кримінальної справи, які оглянуті судом апеляційної інстанції наявні оригінали усіх договорів, копії яких долучено позивачем до позовної заяви, в тому числі в оригіналі є Договір про надання споживчого кредиту від 09.01.2008 року №0 із підписами сторін на кожній його сторінці /оскільки існує подвійна нумерація аркушів, то зазначаються обидві: а.с. 221- 231 том 2 та друга нумерація а.с. 212 - 222 том 2/. Матеріалами кримінальної справи повністю спростовано мотиви апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині відсутності доказів про існування належно оформлених договорів, з яких випливають боргові зобов`язання відповідачів.

Спростованими є мотиви апеляційної скарги про безпідставність вимог банку про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором з врахуванням укладеного договору іпотеки, а отже наявність у банку можливості звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до п.9 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року

«Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором /дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасно заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця /майновий поручитель/, одночасне заявлення вимог стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави /іпотеки належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо/ належить виключно позивачеві /частина перша статті 20 ЦК, статті 3,4 ЦПК/. Тому позиція апелянта про необґрунтованість вимог Банку про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором при наявності договору іпотеки у його забезпечення та використання можливості звернення стягнення на предмет іпотеки безпідставне і таке право не може коригуватися судом.

Враховуючи наведені вище мотиви, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність усіх мотивів апеляційної скарги, а отже про її відхилення та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ст.313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 3 грудня 2010 року залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя

Судді