АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/7024/2012 Головуючий - 1інст. ОСОБА_1
Справа № 2018/2-5/11/16
Категорія: земельні Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Кіпенка І.С., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про розяснення рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Харківської міської ради, про

відновлення порушеного права, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

ОСОБА_3 зобовязана поновити порушене право шляхом демонтування цегляного муру та фундаменту під ним на земельній ділянці № 6 по вул. Віражній в м. Харкові, засипати траншею з-під фундаменту цегляного муру, відновити пошкоджений шар грунту.

В позові ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

В квітні 2013 року державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції звернувся до суду з заявою про розяснення рішення суду апеляційної інстанції.

Зокрема, зазначав, що склалася ситуація, коли з одного боку боржник самостійно не бажає виконувати рішення суду, а стягувач готовий взяти на себе зобовязання понести витрати, необхідні для примусового виконання рішення суду з подальшим стягненням їх з боржника. З іншого боку державний виконавець має застосувати положення п. 3 ст. 75 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-Х1У /з наступними змінами/ Про виконавче провадження /далі Закон № 606-Х1У/ і повторно накласти штраф на боржника у подвійному розмірі, внести подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності з подальшим застосуванням положень п. 11 ст. 49 Закон № 606-Х1У щодо повернення виконавчого документа.

Заява про розяснення рішення не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно частин 1, 2 ст. 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Подання заяви про розяснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути предявлене до примусового виконання.

Зміст рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2012 року відповідає вимогам статті 316 ЦПК України.

Обставини заяви не є підставою для розяснення цього процесуального документа.

Закон 606-Х1У визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обовязки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій /бездіяльності/ державного виконавця та порядок цього оскарження /статті 1, 2, 6, 12/.

На даний час рішення суду апеляційної інстанції знаходиться на примусовому виконанні. Виконавчий лист № 2/2018/2/2012/16 виданий Київським районним судом м. Харкова 31 січня 2013 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів /посадових осіб/, що відповідно до закону підлягають примусовому виконання у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом 606-Х1У.

Так, за до ч. 1, ч. 2 п. 7 Закону № 606-Х1У примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, такі постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Кошти виконавчого провадження складаються, зокрема, з: авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій.

Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк / ч. 1, п. 3 ч. 3, 5 ст. 41 Закону № 606-Х1У/.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 75 Закону № 606-Х1У після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Статтею 11 Закону № 606-Х1У встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача.

Із заяви державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції вбачається, що на примусовому виконанні виконавчий лист № 2/2018/2/2012/16 знаходиться з лютого 2013 року. 13 лютого 2013 року здійснено вихід за адресою боржника, ОСОБА_3 зачитано постанову про відкриття виконавчого провадження та вручено її копію у присутності пойнятих. Однак від підпису в акті державного виконавця остання відмовилась, про що було складено акт.

4 березня 2013 року повторно здійснений вихід. Встановлено, що рішення суду добровільно не виконано, цегляний мур та фундамент під ним на земельній ділянці № 6 по вул. Віражній в м. Харкові не демонтований. У звязку з цим винесено постанову про стягнення з ОСОБА_3 680 грн. 00 коп. виконавчого збору та 170 грн. 00 коп. штрафу. Визначено новий строк для виконання рішення суду до 11 березня 2013 року.

27 березня 2013 року на адресу виконавчої служби від стягувача надійшла заява про надання згоди на авансування витрат, необхідних для примусового виконання рішення суду з подальшим їх покладенням на боржника.

Керуючись ст. ст. 219, 313, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Заяву державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби

Харківського міського управління юстиції про розяснення рішення апеляційного суду

Харківської області від 26 листопада 2012 року відхилити.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом

двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді