АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9439/13 Справа № 186/295/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2013 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Ремеза В.А., Прозорової М.Л.

при секретареві Литвиненко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційними скаргами ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Петршотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2013 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та на його користь з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» стягнуто 120 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В апеляційних скаргах позивач та відповідач просили скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

Позивач працював на підприємстві вугільної промисловості шахта «Степова», правонаступником якого є відповідач ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». (а.с.4-8)

01.11.1992 року з ОСОБА_2 стався нещасний випадок в результаті якого він отримав ушкодження здоровя, що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві №17 від 27.02.1993 року (а.с.38-39). Крім цього ОСОБА_2 отримав професійні захворювання, відносно яких були складені: акт розслідування хронічного професійного захворювання від 23.11.1995 року (а.с.9) та акт розслідування професійного захворювання №77 від 03.10.1994 року (а.с.41)

Висновком МСЕК від 31.03.1993 р. ОСОБА_2 встановлено 10% стійкої втрати професійної працездатності по виробничій травмі 1992 року. (а.с.10) Наступним висновком від 03.11.1994 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності по профзахворюванню. (а.с.11) 11.12.1995 року ОСОБА_2 був оглянутий на МСЕК, де йому встановили 70% втрати професійної працездатності сукупно. (а.с.12), висновком МСЕК від 01.11.2007 року йому встановлено сукупно 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності (а.с.13).

Позивачу була відшкодована моральна шкода за 50% втрати професійної працездатності, яка була встановлена висновком МСЕК від 03.11.1994 року, що підтверджується наказом по шахті «Степова» №1822 від 20.12.1994 року. Моральна шкода була виплачена позивачу при виплаті заробітної плати за грудень 1994 року (а.с. 37, 40)

Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, суд першої інстанції обґрунтовано на підставі вимог ст. 12 Закону України «Про охорону праці», п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 року №472, ст. 233 КЗпП України ухвалив рішення про стягнення 120 грн. на відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди за 20% втрати професійної працездатності: 10% за виробничу травму, що сталася 01.11.1992 року та 10% за хронічне професійне захворювання від 23.11.1995 року.

Твердження ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в апеляційній скарзі на порушення позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом безпідставні, оскільки відповідно до ст. 83 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, позовна давність на розповсюджується на вимоги щодо порушення особистих немайнових прав. Посилання ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в апеляційній скарзі на згоду ОСОБА_2 працювати у небезпечних та шкідливих умовах, які підприємство не приховувало, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки така згода не звільняє роботодавця від передбаченого ст.153 КЗпроП України обовязку забезпечувати працівникам безпечні та нешкідливі умови праці. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі щодо спричинення ОСОБА_2 моральної шкоди. Проте відповідно до вимог ст.212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, а тому переоцінці докази не підлягають.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те що судом першої інстанції застосовані неактуальні нормативні акти, а необхідно керуватися п.9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ч.2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства не мають зворотної дії у часті. На час виникнення спірних правовідносин діяли вищезазначені Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, а відповідно до п. 11 Правил було визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від будь-яких інших виплат.

За таких обставин, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню підприємством позивачу внаслідок ушкодження здоровя, суд обґрунтовано виходив із вказаних Правил.

Таким чином рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, його висновки не спростовуються доводами апеляційної скарги, а тому скасуванню воно не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: