Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 грудня 2013 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко,

за участю секретаря - М.М. Рубець

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж. про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась в Солом'янський районний суд м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж., в якому просить визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на гаражний бокс під номером АДРЕСА_1, судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4, який за життя набув права приватної власності на гаражний бокс АДРЕСА_1, вартість якого складає 5604,00 грн. Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом подачі заяви до нотаріуса. Після закінчення встановленого законом шестимісячного строку позивач звернулась до приватного нотаріуса Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний гаражний бокс, однак отримала відмову з підстав, що на день смерті ОСОБА_4 право власності на вказаний гаражний бокс не було зареєстровано у відповідному уповноваженому органі з питань реєстрації права власності на нерухоме майно. Таким чином, позивач вважає, що порушено її право на набуття та належне оформлення права власності на вказаний гаражний бокс.

В судове засідання позивач та її представник не з'явились, від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява, у якій вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить позов задовольнити, справу розглянути без її участі у зв'язку із зайнятістю.

Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа - приватний нотаріус Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж. в судове засідання не з'явилась, надала через канцелярію суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила справу розглядати у відсутність третьої особи.

Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача.

З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належав гаражний бокс АДРЕСА_1, про що свідчить копія договору купівлі-продажу гаражного боксу, посвідченого 17 червня 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Накемпієм Г.К., зареєстровано у реєстрі №1704 (а.с. 14-15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 18 грудня 2012 року Виконавчим комітетом Райківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, серії НОМЕР_2 (а.с. 5).

ОСОБА_1 є рідною дочкою померлого ОСОБА_4, про що свідчить копія свідоцтва про народження, виданого 25 жовтня 1963 року Лозоярівським с/с Яготинського району Київської області, серії НОМЕР_1 (а.с.8).

В подальшому ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 внаслідок укладення шлюбу з ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 31 січня 1986 року Будинком укладення шлюбу м. Чиша, серії НОМЕР_3 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_4 його дочка ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж. із заявою про прийняття спадщини.

Згідно листа приватного нотаріуса Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж.№302/02-14 від 09.07.2013, ОСОБА_1 надано відмову в отриманні свідоцтва про право власності на гаражний бокс АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що на день смерті ОСОБА_4 право власності на вищевказаний гаражний бокс не було зареєстроване у відповідному уповноваженому органі з питань реєстрації права власності на нерухоме майно та рекомендовано було звернутись до суду за місцем знаходження вказаного майна (а.с.6-7).

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Так, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Такий порядок реєстрації прав на нерухоме майно передбачений ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Закону).

Згідно частин 3,4 ст.3 Закону права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Підпунктами 1.3, 1.5 п.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права, в тому числі на житлові будинки, яка проводиться реєстраторами БТІ у межах, визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Із зазначеного випливає, що на момент виникнення права діяло законодавство, яким передбачено обов'язкову реєстрацію права власності. Проте, спадкодавцем не було здійснено обов'язкову процедуру реєстрації права власності на спадкове майно.

Матеріали справи не містять доказів того, що гаражний бокс АДРЕСА_1, пройшов державну реєстрацію.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п.3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України.

Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно положень ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно положень ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Диспозитивність цивільного судочинства визначена ст.11 ЦПК України, в якій зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України.

Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (ст.159 ЦПК України), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В ході розгляду цивільної справи позивачем та його представником не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення відповідачем Київською міською радою прав ОСОБА_1 на вступ у володіння гаражним боксом АДРЕСА_1, та вчинення перепон щодо здійснення державної реєстрації права власності на нього, а також щодо здійснення перешкод у реалізації прав позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 16, 182, 328, 1216, 1261 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223, 224, 225, 226 ЦПК України, ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж. про визнання права власності - відмовити.

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - Г.О. Козленко