Номер провадження № 22-ц/785/6859/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Жус І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановила:

24.04.2013 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом до Одеської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (далі ПАТ Укртелеком), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17.10.2006 року між нею та Іванівським ЦСЗ № 2 Одеської філії ВАТ Укртелеком був укладений договір №2-3-1760 на надання послуг електрозвязку, на підставі якого останній зобовязався надавати послуги звязку, а абонент ОСОБА_3 в свою чергу - своєчасно оплачувати надані послуги (а.с. 8-9).

24.01.2013 року позивач звернулась до ПАТ Укртелеком із запитом про надання інформації по вхідним телефонним дзвінкам за період з 12.12.2012 року по 24.01.2013 року на номер 2-17-60, який належить їй, але 11.02.2013 року на вищевказане звернення позивачці було надано відповідь, з якої вбачалось, що вказану інформацію ПАТ Укртелеком надає виключно на підставі ухвали суду з цього питання та наявності письмової згоди споживача, з телефону якого відбувалися вихідні дзвінки (а.с. 2).

Посилаючись на те, що погодитись із вказаним вище листом неможливо, просила суд визнати незаконною та необґрунтованою відмову ПАТ Укртелеком по наданню інформації по вхідним дзвінкам за 12.12.2012 року на її телефон, а також зобовязати відповідача надати вищевказану інформацію.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову та просила суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 були залишені без задоволення (а.с. 33-35).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного рішення суду та ухвалення нового - про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с. 38).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 34 Закону України Про телекомунікації і п. 42 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, оператор, провайдер повинен відповідно до законодавства забезпечувати збереження відомостей про абонента, отриманих під час укладання договору, а також про надання послуг, у тому числі факт їх отримання, обсяг, зміст, маршрути передачі інформації тощо і несе відповідальність за їх схоронність.

Частиною 3 ст. 34 Закону України Про телекомунікації передбачено, що інформація про споживача та про телекомунікаційні послуги, що він отримав, може надаватись у випадках і в порядку, визначених законом. В інших випадках зазначена інформація може поширюватися лише за наявності письмової згоди споживача.

Так, відомості про вхідні дзвінки є перш за все інформація про особу, з телефону якої відбувалися розмови. Тобто, інформація щодо вхідних телефонних розмов може надаватись лише у випадках і в порядку, визначених законодавством, за згодою особи, з телефону якої здійснювались телефонні дзвінки на телефон позивачки ОСОБА_3, або за рішенням суду.

Оскільки матеріали справи не містять доказів згоди зазначеної особи на надання вказаної інформації а також відповідного рішення суду, суд першої інстанції обґрунтовано і правомірно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3

З таким рішенням суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Суд правильно встановив, що між ПАТ Укртелеком, в особі Іванівського ЦСЗ № 2, та ОСОБА_3 17.10.2006 року було укладено договір № 2-3-1760 на надання послуг електрозвязку, на підставі якого ПАТ Укртелеком зобовязується надавати послуги звязку, а абонент ОСОБА_3 - своєчасно оплачувати ці послуги.

24.01.2013 року від ОСОБА_3 на адресу ПАТ Укртелеком надійшло звернення про надання інформації по вхідним телефонним дзвінкам за період з 12.12.2012 року по 24.01.2013 року, на номер 2-17-60, який належить ОСОБА_3

На вищевказане звернення 11.02.2013 року ОСОБА_3 було надано письмову відповідь, з якої вбачається, що вказану інформацію ПАТ Укртелеком надає виключно на підставі ухвали суду з цього питання та наявності письмової згоди споживача, з телефону якого відбувалися вихідні дзвінки.

При вирішенні спору, суд першої інстанції виходив із того, що в своїй діяльності ПАТ Укртелеком керується Законами України Про телекомунікації, "Про звернення громадян", "Про інформацію", Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, Конституцією України, Кримінально-процесуальним кодексом України та іншими нормативними актами України, які регулюють порядок надання дозволу на контроль за телефонними розмовами.

Інформація про звязок абонента, надані телекомунікаційні послуги, їх тривалість, зміст, маршрути передавання тощо є інформацією, охорона якої гарантується Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 1, 5 Закону України Про інформацію, в редакції 10.08.2012 року, інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України Про інформацію кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Отже, повне ім'я фізичної особи є інформацією, за якою можна ідентифікувати фізичну особу, а значить, є об'єктом захисту, відповідно до положень Закону України Про захист персональних даних.

Частиною 2 ст. 5 Закону України Про захист персональних даних передбачено, що персональні дані, крім знеособлених персональних даних, за режимом доступу є інформацією з обмеженим доступом.

Відповідно до ст. 34 Закону України Про телекомунікації і п. 42 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг оператор, провайдер повинен відповідно до законодавства забезпечувати збереження відомостей про абонента, отриманих під час укладання договору, а також про надання послуг, у тому числі факт їх отримання, обсяг, зміст, маршрути передачі інформації тощо і несе відповідальність за їх схоронність.

Згідно 3 ст. 34 Закону України Про телекомунікації інформація про споживача та про телекомунікаційні послуги, що він отримав, може надаватись у випадках і в порядку, визначених законом. В інших випадках зазначена інформація може поширюватися лише за наявності письмової згоди споживача.

Відомості про вхідні дзвінки є перш за все інформація про особу, з телефону якої відбувалися розмови. Тобто, інформація щодо вхідних телефонних розмов може надаватись лише у випадках і в порядку, визначених законодавством.

Відповідно до ст. 31 Конституції України такі відомості надаються за вимогою судових органів.

Порядок надання інформації про надані телекомунікаційні послуги та отримання дозволу на її отримання споживачами, передбачені Законом України Про оперативно-розшукову діяльність, Законом України Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю, Кримінально-процесуальним кодексом України, Законом України Про міліцію та іншими.

Вказаними законами передбачено, що за вмотивованим рішенням суду можуть бути застосовані такі обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 30-32 Конституції України: зняття інформації з каналів звязку; контроль за листуванням, телефонними розмовами, та іншою кореспонденцією.

Обмеження вказаних конституційних прав і свобод людини і громадянина під час проведення оперативно-розшукової діяльності, дізнання та судового слідства допускається лише за вмотивованим рішенням суду і носять винятковий та тимчасовий характер.

Таким чином, враховуючи, що матеріали справи не містять достатньо підстав для розповсюдження інформації щодо особи, з телефону якої на телефон позивачки ОСОБА_3 в період з 12.12.2012 року по 24.01.2013 рік здійснювались телефонні дзвінки, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку, що зі сторони Одеської філії ПАТ Укртелеком не були порушені вимоги діючого законодавства, у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання відмови ПАТ Укртелеком у наданні інформації протиправною та зобовязання вчинити певні дії, є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки судом не встановлено неправомірних дій з боку відповідача, також не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_3 щодо відшкодування їй понесених судових витрат.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судова колегія зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що ухвалене судове рішення є законним і обґрунтованим, доводи заявника апеляційної скарги його не спростовують, у звязку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_4

ОСОБА_2