АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/6968/13 Головуючий І інстанції: Курганникова О.А.
Справа № 642/1286/13ц Доповідач: Івах А.П.
Категорія: договірні

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Ізмайлова Г.М., Пшенічної Л.В.,

при секретарі Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору позики,-

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_2 15 лютого 2013 року звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати договір позики, укладений 09.12.2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 на суму 120.000,00 дол. США про що свідчить боргова розписка, дійсним, внести зміни у договір та зазначити, що сума боргу підлягає поверненню у іноземній валюті у розмірі 120.000,00 дол. США або у національній валюті - гривні по курсу Національного Банку України на день повернення заборгованості, позика має бути повернута позичальником достроково, протягом шести днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це.

Рішенням Ленінського районного суду від 08 квітня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано договір позики, укладений 09.12.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 120.000,00 доларів США, дійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Ленінського районного суду від 08.04.2013 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом її не було залучено до участі у справі в якості третьої особи, таким чином її особисті субєктивні матеріальні права і законні інтереси порушені, відповідачем по справі є її колишній чоловік. На даний час в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сімєю та поділ сумісно нажитого майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, у своїх запереченнях на апеляційну скаргу просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглядом справи встановлено, що між ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_3 з іншого, 9 грудня 2007 року було укладено договір позики на суму 120.000 доларів США, за умовами якого ОСОБА_3 узяв у борг вказану суму грошових коштів та зобовязався до 12 вересня 2017 року повернути суму боргу ОСОБА_4.

Задовольняючи позовні вимоги щодо визнання вказаного договору позики дійсним, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведений факт укладення цього договору, вказаний факт не заперечується відповідачем. При цьому суд керувався положеннями ст. ст.. 1046, 1047 ЦК України.

З висновком суду погодитися не можна, оскільки дійшов він його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За положеннями ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає оскільки ухвалено на основі неповно зясованих обставин. Суд не прийняв міри для встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, за ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тож наявність боргової розписки і є підтвердженням укладення між сторонами договору позики 9 грудня 2007 року на суму 120000 доларів США.

Факт укладення цього договору, його умови та строки відповідачем ОСОБА_3 не заперечуються.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, не вірно визначився з правовою оцінкою правовідносин, що виникли між сторонами, не прийняв до уваги, що фактично спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутній, що саме ст. ст. 1046 та 1047 ЦК України регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

На виконання вимог ст. 60 ЦПК України ОСОБА_2 належним чином не довів факту порушення його цивільного права, його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права на основі неповно зясованих обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни, судова колегія вважає, що рішення суду в порядку ч. 3 ст. 303 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Судова колегія при цьому приймає до уваги, що на момент розгляду справи в апеляційному порядку, зобовязання узятих на себе за умовами договору позики щодо повернення суми у розмірі 120000 доларів США, ОСОБА_3 виконав, грошові кошти повернув ОСОБА_2, про що свідчить оригінал розписки останнього від 26 травня 2013 року.

Щодо доводів ОСОБА_1, викладених в апеляційній скарзі, то нею не надано належних та допустимих доказів, у розумінні положень ст.ст. 58-60 ЦПК України, які б підтверджували факт порушення її прав або законних інтересів при вирішенні вказаного спору судом першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2013 року скасувати, ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді