Номер провадження № 22-ц/785/7986/13
Головуючий у першій інстанції Буран В.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Жус І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 серпня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Біляївського відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю та визнання права на отримання страхових виплат у зв'язку зі смертю матері, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до Біляївського відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю та визнання права на отримання страхових виплат у зв'язку зі смертю матері. Мотивуючи тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року його матері - ОСОБА_3, він звернувся до Біляївського відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань для отримання страхової виплати у розмірі п'яти річних заробітних плат загиблої, для чого надав відповідні довідки міської ради, але відповідачем було повідомлено про необхідність підтвердити факт спільного проживання з матір'ю до її смерті відповідним рішенням суду, а не довідками, інакше виплата страхових сум не буде проведена, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду. На підставі викладеного, просив: встановити факт спільного проживання однією сімєю як мати та син, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 до серпня 2008 року; визнати за ним право на отримання страхових виплат у сумі 30000 гривень у зв'язку зі смертю матері - ОСОБА_3 та зобов'язати Біляївське відділення виконавчої дирекції ФСС вказану грошову суму виплатити позивачу.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20 серпня 2013 року в позові ОСОБА_2 - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 серпня 2013 року та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при постановленні рішення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю відповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права на отримання страхових виплат у зв`язку зі смертю матері, районний суд виходив з того, що ОСОБА_2 не знаходився на утриманні своєї матері ОСОБА_3, не був членом її сім'ї та не входить до кола осіб, які мають право на отримання одноразової допомоги та не є непрацездатною особою та не має права на отримання щомісячних страхових виплат. При цьому районний суд не визнаючи факт проживання позивача із матір`ю ОСОБА_3 однією сім`єю, виходив з того, що ОСОБА_3 на час загибелі працювала, крім заробітної плати отримувала пенсію і на час смерті у повнолітнього сина ОСОБА_2 по відношенню до матері не було прав та обов'язків, передбачених ст.202 Сімейного кодексу України. Фактично суд першої інстанції відмовляючи у позові ОСОБА_2 поклав в основу рішення доводи, викладені у запереченнях відповідача.

Погодитися з такими висновками районного суду не можна, оскільки суд дійшов до них у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Як вбачається з ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 19 квітня 2013 року, районний суд відкрив провадження за позовом ОСОБА_2 до Біляївського відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в частині вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю та визнання права на отримання страхових виплат у зв'язку зі смертю матері. При цьому цією ж ухвалою суд відмовив у відкритті провадження в решті позовних вимог ОСОБА_2 про зобов`язання відповідача виплатити одноразову допомогу в сумі 3000 грн., як члену сім`ї потерпілої ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року та про надання розрахунку належної до виплати страхової суми, як вимог, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала в частині відмови у відкритті провадження не оскаржувалася.

Зі змісту позову вбачається, предметом заявлених позивачем вимог, провадження по яким відкрито районним судом, є визнання права на страхову виплату одноразової допомоги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", як члену сім`ї потерпілої ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Виходячи із ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", страхові виплати, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; 4) страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника; 5) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 6) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачується одноразова допомога.

Згідно свідоцтва про народження від 30.04.1976 року ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 (а. с. 7), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а. с. 6).

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Отже, про утворення особами сім'ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім'ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчить положення ст. 74 СК України. Встановлення такого факту передбачено в судовому порядку (ст. 256 ЦПК України).

В розумінні ст. 3 СК України сім`я - це союз двох або кількох осіб, котрі є членами сім`ї. Одинока особа не є сім`єю, а лише має права члена сім`ї (ч.3 ст. 3 СК України). Члени сім`ї пов`язані спільним побутом, що стосується лише тих випадків, коли члени сім`ї проживають разом. Положення закону стосовно наявності взаємних прав і обов`язків членів сім`ї містять вказівку не на ознаку сім`ї, а на наслідки визнання спільних осіб сім`єю: якщо конкретні особи визнаються членами однієї сім`ї, то між ними існують сімейні відносини і у них виникають взаємні права і обов`язки.

Отже, проживання разом за однією адресою однією сім`єю, яка створена матір`ю та повнолітнім сином на підставі кровного споріднення, законом не заборонено і не суперечить моральним засадам суспільства.

У матеріалах справи міститься копія свідоцтва про розірвання шлюбу від 22.03.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а. с. 31).

Відомості про повторний шлюб позивача і його окреме проживання від матері в матеріалах справи відсутні і доказів про їх існування суду не надано.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.11.2011 року, яка набрала законної сили, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19.05.2011 року про встановлення факту спільного проживання скасовано, заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду, оскільки у зв`язку із невизнанням відділенням фонду права заявника на отримання страхової виплати у разі смерті матері ОСОБА_3 у виді одноразової допомоги на менше п`ятирічної зарплати потерпілого , виник спір про право, який необхідно вирішувати в порядку позовного провадження (а. с. 79-80) .

Вказаною ухвалою апеляційного суду Одеської області на підставі досліджених документів справи окремого провадження про встановлення факту встановлено, що заявником надано довідки Біляївського виробничого управління житлово-комунального господарства від 04 грудня 2006 року, виконкому Біляївської міської ради Одеської області від 17 січня 2011 року та копію домової книги, які свідчать про те, що він зареєстрований та проживав з матір`ю ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2.

Згідно з ч. 7 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

За змістом зазначених норм законодавства право на отримання після смерті потерпілого вищезгаданих виплат виникає за наявності двох обставин: належності до складу сім'ї померлого та факту перебування на його утриманні.

При цьому члени сім`ї і особи, які перебували на утриманні у потерпілого на час смерті - не є тотожними поняттями, оскільки утриманці не обов`язково є членами сім`ї утримувача. Тому законодавець у ч.7 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" зазначив про право сім`ї на отримання у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання одноразової допомоги у розмірі не меншому за п'ятирічну заробітну плату потерпілого та крім того (тобто крім виплати на сім`ю), також право кожної особи, яка перебувала на утриманні потерпілого на час його смерті на отримання одноразової допомоги у розмірі не меншому за однорічний заробіток потерпілого.

За таких обставин, районний суд помилково ототожнив члена сім`ї з особами, які перебувають на утриманні і прийшов до неправильного висновку, що досягнення особою повноліття, наявність

самостійного заробітку, а відтак не перебування на утриманні потерпілого, унеможливлює набуття членом сім`ї права на отримання після смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку одноразової допомоги у розмірі не меншому за п'ятирічну заробітну плату потерпілого

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.11.2011 року, яка набрала законної сили під час розгляду апеляційної скарги Фонду на рішення суду про встановлення факту встановлено наявність документів - довідки Біляївського виробничого управління житлово-комунального господарства від 04 грудня 2006 року, виконкому Біляївської міської ради Одеської області від 17 січня 2011 року та копію домової книги, які свідчать про те, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживав з матір`ю ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2.

Вказане судове рішення сторонами у справі не оскаржено.

При таких обставинах, судова колегія вважає доведеним факт проживання ОСОБА_2 однією сім`єю разом з матір`ю ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Отже, у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права на страхову виплату одноразової допомоги в порядку ч.7 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", як члену сім`ї потерпілої ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, внаслідок чого вказані позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Таким чином суд ухвалив помилкове рішення через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, рішення районного суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2

При цьому встановлення факту в межах розгляду спору в порядку позовного провадження не вимагає його окремого визначення у резолютивній частині рішення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 серпня 2013 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Біляївського відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право на страхову виплату одноразової допомоги в порядку ч.7 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", як члену сім`ї потерпілої ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук