Справа № 212/7489/2012 Провадження № 22-ц/772/85/2013Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 27 Доповідач: Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2013 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Чорного В.І., Медвецького С.К.,

при секретарі: Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.11.2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву, Державної спеціалізованої фінансової установи Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництвупро розірвання кредитного договору та стягнення збитків, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2012 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 22.10.2010 року між Вінницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву(далі Фонд), Державною спеціалізованою фінансовою установою Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництвута позивачем було укладено кредитний договір, за умовами якого останньому було надано кредит в сумі 258 569,00 грн., строком повернення триста місяців починаючи з моменту перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника з цільовим характером використання кредиту на будівництво житла за адресою: Вінницька область, с. Агрономічне, вул. Мічуріна, загальною площею 66,14 м2, згідно з договором на будівництво житла від 06.10.2010 року, укладеним між позичальником та забудовником ТОВ Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс.

Укладеним кредитним договором було встановлено умови та порядок кредитування, за якими позичальник вносить на відкритий ним рахунок у Вінницькій дирекції ПАТ ОСОБА_3 (не менше 10% від нормативної вартості) і кошти на страхування на період будівництва житла в сумі 95 304 грн. та доручає регіональному управлінню Фонду розпоряджатися за цільовим призначенням даними та кредитними коштами, а Фонд перераховує на відкритий позичальником рахунок кредитні кошти в сумі 258 569 грн. та зобовязується належним чином розпорядитись зазначеними коштами і здійснювати контроль за їх цільовим використанням.

Свої зобовязання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі та вніс на відкритий ним рахунок кошти в сумі 95 304,00 грн. і надав Фонду довіреність на розпорядження від його імені поточним рахунком відкритим на його імя, при цьому Фонд, також перерахував на відкритий ним рахунок кредитні кошти в сумі 258 569,00 грн., однак інші свої зобовязання не виконав та грубо порушив умови договору, оскільки кошти на будівництво житла по вул. Мічуріна в с. Агрономічне Вінницької області не були перераховані, контроль за їх використанням не здійснювався і взагалі було допущено нецільове використання коштів, які знаходились на його рахунку, оскільки відповідачем розпорядився даними коштами на підставі договору, який позивачем не укладався.

Внаслідок допущення регіональним управлінням Фонду істотного порушення умов укладеного між ним та позивачем договору, останній 26.01.2011 року звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору і 03.03.2011 року йому було повернуто частину внесених коштів в сумі 60 000 грн., але будь-яких інших дій відповідачами не вчинено, при цьому позивач не отримав житло та позбавлений можливості повернути в повному обсязі фактично проінвестовані кошти, чим йому заподіяно збитки і тому у звязку з істотним порушенням відповідачами умов договору, позивач просив розірвати укладений між ним та відповідачами кредитний договір № 03/10 від 22.10.2010 року та стягнути з відповідачів на його користь завдані збитки в загальній сумі 305373,00 грн., з яких 35304,00 грн. неповернутий внесений авансовий платіж, 258569,00 грн. кошти перераховані за нецільовим призначенням, 11500,00 грн. кошти внесені на погашення кредиту, а також, стягнути судовий збір і витрати на правову допомогу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.11.2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

При цьому вказується на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що у випадку припинення кредитного договору відповідачам будуть заподіяні збитки і що вимогу про повернення сплачених коштів, спрямованих на інвестування житла, позивач повинен предявляти до забудовника ТОВ Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс, але останній не визначений відповідачем у даній справі.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 22.10.2010 року між Вінницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву(далі Фонд), Державною спеціалізованою фінансовою установою Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництвута ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останньому було надано кредит в сумі 258 569,00 грн., строком повернення триста місяців починаючи з моменту перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, зі сплатою за користування кредитом 10,75 % річних від суми зобовязань за кредитом.

Умови та порядок кредитування передбачено п.2 укладеного кредитного договору, за яким позичальник вносить на відкритий ним рахунок у Вінницькій дирекції ПАТ ОСОБА_3 (не менше 10% від нормативної вартості) і кошти на страхування на період будівництва житла в сумі 95 304 грн. та доручає регіональному управлінню Фонду розпоряджатися за цільовим призначенням даними та кредитними коштами.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі та вніс на відкритий ним рахунок кошти в сумі 95 304,00 грн. і надав Фонду довіреність на розпорядження від його імені поточним рахунком відкритим на його імя, при цьому Фонд, також перерахував на відкритий позивачем рахунок кредитні кошти в сумі 258 569,00 грн..

Відповідно до п.1.2 укладеного договору, цільове призначення наданого кредиту визначено - будівництво житла за адресою: Вінницька область, с. Агрономічне, вул. Мічуріна, загальною площею 66,14 м2, згідно з договором на будівництво житла від 06.10.2010 року, укладеним між позичальником та забудовником ТОВ Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс.

Судом встановлено, що договір на будівництво житла від 06.10.2010 року, на який робиться посилання в укладеному між сторонами кредитному договорі, відповідно до вимог ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним правочином, оскільки він не підписаний ОСОБА_2 і останній взагалі заперечує укладення ним будь-яких договорів із ТОВ Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс, при цьому твердження представника відповідача про допущену неуважність при підписанні договору на будівництво житла, на увагу не заслуговує.

Матеріалами справи підтверджено, що регіональне управління Фонду, діючи на підставі наданої позивачем довіреності, розпорядилось коштами, які знаходились на відкритому останнім рахунку та перерахувало їх ТОВ Вінницький регіональний молодіжний житловий комплексна підставі договору, який позивачем не укладався, що в свою чергу свідчить про безпідставність викладеного в рішенні суду першої інстанції твердження щодо права позивача заявити вимогу про повернення сплачених коштів до ТОВ Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс, оскільки між ними відсутні договірні відносини.

Крім того, судом встановлено і сторонами не заперечується, що будівництво житлового будинку у якому має знаходитись квартира, під яку здійснювалось кредитування, на даний час не завершено і позивач позбавлений можливості отримати дане жиле приміщення, тобто відповідачами не було здійснено контроль за цільовим використанням внесених ОСОБА_2 та кредитних коштів.

Судова колегія вважає, що перерахуванням коштів на підставі нікчемного правочину та невиконанням обовязку щодо контролю за цільовим використанням коштів, відповідачами допущене істотне порушення укладеного між ними та ОСОБА_2 кредитного договору, оскільки він не отримав житлове приміщення, на яке розраховував при укладенні договору та поніс витрати на інвестування даного житла і позбавлений можливості їх повернути, що відповідно до вимог ч.2 ст.651 ЦК України є підставою для розірвання укладеного між відповідачами та ОСОБА_2 кредитного договору.

Фактично підтвердженням наявності допущених порушень, можна розцінити і факт повернення позивачу частини внесених коштів в сумі 60 000 грн., після подання ним заяви про розірвання договору.

Твердження представників відповідача про необхідність попереднього повернення позивачем всієї заборгованості за кредитним договором, спростовується умовами укладеного договору, яким передбачено порядок розірвання договору, а також, безпідставним є посилання на заподіяння збитків державі, оскільки в даному випадку саме відповідачами має бути вжито заходів щодо повернення кредитних коштів, перерахованих ними на підставі нікчемного правочину.

Також, судова колегія вважає, що при допущенні зі сторони відповідачів істотних порушень договору, позивачу були заподіяні збитки, які виразились в неповерненні йому частини внесеного авансового платежу в сумі 35304,00 грн. та коштів внесених на погашення кредиту, розмір яких складає 11500,00 грн., в загальному розмірі 46804,00 грн. і достовірність вказаних сум підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними документами.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь в якості збитків кредитних коштів в сумі 258569,00 грн., то дана вимога є безпідставною, оскільки вказані кошти не були внесені особисто ОСОБА_2 і вимога щодо їх стягнення до останнього не заявлена, тому зазначені кошти не є збитками і відсутні підстави для їх стягнення на користь позивача, а також, не підлягає задоволенню вимога про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 8000 грн., тому як дана вимога належними доказами не підтверджена, а наявна в матеріалах справи квитанція (а.с.20), таким доказом не являється.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заявлений позов про розірвання кредитного договору та стягнення збитків є доведеним і обгрунтованим, а тому рішення суду першої інстанції, яке не ґрунтується на вимогах закону, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та розірвання укладеного між сторонами типового кредитного договору і солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача збитків в загальному розмірі 46804,00 грн., а також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_2 з відповідачів мають бути стягнуті понесені і документально підтверджені судові витрати (квитанції а.с.2,86), а саме судовий збір в розмірі 4580,60 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.11.2012 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Розірвати типовий кредитний договір №03/10 від 22.10.2010 року укладений між Вінницьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву, Державною спеціалізованою фінансовою установою Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництвута ОСОБА_2.

Стягнути солідарно з Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву, Державної спеціалізованої фінансової установи Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництвуна користь ОСОБА_2 кошти в сумі 46804,00 грн. та судовий збір в розмірі 4580,60 грн..

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

З оригіналом вірно : ОСОБА_4