Провадження №2/755/6089/13
"04" листопада 2013 р. м.Київ
Дніпровський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді Іваніної Ю.В.,
при секретарі Бовкун О.М.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
Позивач - ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 була надана їй в користування на підставі ордеру №283 від 30.08.1973 року. На даний час квартира не приватизована в установленому законом порядку. У вказаній квартирі, окрім позивача, зареєстровані члени її сім'ї. Відповідно до довідки ЖРЕО №403 Дніпровського району м.Києва від 13.09.2013 року, у вказаній вище квартирі зареєстровані, окрім неї, онук - ОСОБА_1, онука - ОСОБА_1, син ОСОБА_4, невістка - ОСОБА_5 та син - ОСОБА_3, останній був зареєстрований 02.11.2973 року. Однак, відповідач ОСОБА_3, який є її сином, з 1990 року однією сім'єю з нею не проживає, не веде спільного господарства, у житловому приміщенні відсутні його особисті речі, місце його знаходження відповідачу невідоме. Факт не проживання відповідача у вказаній квартирі підтверджений відповідними актами ЖРЕО. Враховуючи викладене, позивач просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив суд його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. При цьому додатково суду пояснив, що внаслідок реєстрації відповідача, позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Судом вживалися заходи до встановлення місця перебування відповідача та належного його повідомлення про час і місце розгляду справи.
26 серпня 2010 року в газеті «Урядовий кур'єр» була розташована об'ява про виклик відповідача ОСОБА_3 у судове засідання, призначене на 04.11.2013 року (а.с.34).
Таким чином, суд вважає, що відповідач був повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. Однак у судове засідання він повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки.
Представник третьої особи - Комунального підприємства по утриманню житлового господарства в Дніпровському районі м.Києва в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, його неявка не перешкоджає розгляду справи.
На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_6 суду показав, що ніколи не бачила відповідача, який є сином позивача, проживаючого разом з позивачем. По зазначеній вище адресі свідок проживає приблизно 18-20 років, з позивачкою спілкуються постійно.
Свідок ОСОБА_7 суду показав, що є сусідом позивача з 1973 року, проживає разом з нею на одному поверсі. На протязі багатьох років не бачив відповідача в квартирі.
Суд, заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
3гідно ст.64 Житлового кодексу УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.
Відповідно до ст.65 Житлового кодексу УРСР наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.
Згідно ч.1 ст.71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст.72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.
Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року за №9 при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
30.08.1973 року ОСОБА_2, сім'я якої складалася з п'ятох осіб, отримала ордер №283 на право зайняття чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 (а.с. 5).
На підтвердження факту відсутності відповідача за адресою його реєстрації, позивачкою надано Акти від 20.08.2013 року, 20.05.2013 року, 20.03.2013 року, 20.01.2013 року, 20.10.2013 року, складені працівниками Житлової ремонтно-експлуатаційної організації №403 в присутності жильців будинку АДРЕСА_1 про непроживання понад рік ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 6-15).
Як з'ясовано судом, позивачка не чинила перешкод в користуванні відповідачем квартирою, будь-яких поважних причин, які б перешкоджали відповідачу користуватись спірною квартирою, судом не встановлено.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, відповідача ОСОБА_3 слід визнати таким, що втратив право на користування квартирою НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 оскільки як доведено в судовому засіданні відповідач більше року у спірній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, наміру вселятись до квартири не має.
Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
В порядку ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 114,70 гривень, сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.
Керуючись п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року №9, ст.ст. 64, 65, 71, 71 Житлового кодексу УРСР, ст.ст.10, 11, 57, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 224, 232, 294 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, третя особа - Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства в Дніпровському районі м.Києва - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 114 (сто чотирнадцять) гривень 70 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м.Києва за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Дніпровський районний суд м.Києва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Дніпровського районного суду
м.Києва Ю.В. Іваніна