АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/364/2013 Головуючий в І інстанції Сокирко Л.М.
Категорія 46 Доповідач: Лісова Г.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року лютого місяця 4 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого - Лісової Г.Є.

Суддів : Семиженка Г.В.

Бугрика В.В.

при секретарі Некрасовій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 27 листопада 2012 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів

в с т а н о в и л а:

30.08.2012 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 84917,5 грн., посилаючись на те, що в період шлюбу з відповідачем на земельній ділянці розташованій по АДРЕСА_1 ними було побудовано магазин-бар. За їх спільною згодою нерухоме майно було відчужене 17.06.2011 року за 169835 грн.

Оскільки продане майно є спільною сумісною власністю, шлюб між ними розірвано, відповідач не віддав їй половину коштів одержаних від продажу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, просила стягнути з ОСОБА_2 в її користь 84917,5 грн.

23.10.2012 року позивачка доповнила позов вимогами про визнання одержаних від продажу нерухомого майна грошових коштів в розмірі 169835 грн. спільною сумісною власністю та визнання за нею права власності на 1/2 частину цих коштів.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 27листопада 2012 року визнано отриманий ОСОБА_2 від продажу магазин-бару розташованого по АДРЕСА_1 дохід у вигляді грошових коштів в розмірі 169835 грн. спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину грошових коштів.

Стягнено з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 84917,50 грн. грошових коштів та 849,17 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_2 просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала з підстав викладених у ній, вважає, що рішення суду підлягає скасуванню як незаконне.

Представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав, вважає, що її слід відхилити як безпідставну.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.08.1996 року по 20.01.2004 року.

За час шлюбу на земельній ділянці розташованій по вул. Гагаріна,35 в селі Інгулець Білозерського району ними побудовано магазин-бар, право власності на який було зареєстровано Херсонським державним бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером НОМЕР_1 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Інгулецькою сільською радою Білозерського району 4.09.2003 року згідно рішення виконкому від 25.04.2002 року.

20.01.2004 року шлюб між сторонами розірвано.

17.06.2011 року ОСОБА_2 зі згоди позивачки продав належний їм на праві спільної сумісної власності магазин- бар за 169835 грн. ОСОБА_4

Відповідач не заперечує того факту, що відчужене нерухоме майно є їх спільною сумісною власністю, але вважає, що оскільки згідно добровільного поділу між ними магазин-бар залишився йому, то він не повинен був передавати позивачці половину коштів від реалізації цього майна.

Проте суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи відповідача про те, що вимоги позивачки щодо стягнення з нього грошової компенсації за належну їй частку з проданого майна є безпідставними, тому що питання поділу майна було вирішено між ними на час припинення подружніх відносин, так як вони дійшли згоди, що позивачці залишається 1/2 частина житлового будинку, земельна ділянка, а йому магазин-бар, оскільки відповідач не надав суду угоду про поділ майна, або інших належних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи апелянта про те, що позивачкою пропущено строк звернення до суду.

Сторони розірвали шлюб 20 січня 2004 року і з цього часу єдиною сім"єю не проживали, спільно господарство не вели.

Відповідно до вимог ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності, як передбачено ч.2 ст.72 СК.

Аналогічно застосування позовної давності регулювалося і КпШС України, який був чинним на час придбання сторонами нерухомого майна.

Так, згідно з ч.3 ст.29 КпШС України вбачається, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Статтею 11 цього Кодексу передбачено, що у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Нерухоме майно належне сторонам на праві спільної сумісної власності було відчужене відповідачем 17.06.2011 року, саме з цього часу і починається перебіг позовної давності, з позовом до суду ОСОБА_3 звернулася 30.08.2012 року, тобто в межах строку давності.

Та обставина, що суд визнав одержані від продажу майна кошти спільною сумісною власністю, а також визнав за позивачкою право власності на 1/2 частину грошових коштів, розглянувши це як самостійні вимоги, про що зазначив у резолютивній частині рішення, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вимоги про стягнення грошових коштів одержаних від реалізації спільного майна є похідними від того чи є це майно об'єктом права спільної сумісної власності, а та обставина, що суд розглянув це як самостійні вимоги не впливає на правильність ухваленого у справі рішення.

Разом з тим. колегія суддів вважає, що при вирішенні цього спору посилання на ст. 60 СК України є безпідставним, оскільки майно було придбане до набрання чинності Сімейний кодекс України. а тому норма ст.60 СК застосована бути не може.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 27 листопада 2012 залишити без змін.

Виключити з резолютивної частини рішення посилання на ст. 60 СК України та вважати спір вирішеним на підставі ст.22 КпШС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді