справа № 1412/7092/12
Провадження №2/487/524/13
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.03.2013 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., секретаря Гаврилюк К.М., розглянувши в відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк», третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання не дійсним кредитного договору ,

ВСТАНОВИВ

24.07.2012р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк», третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання не дійсним кредитного договору.

В заяві він вказав, що між ним та відповідачем 17.12.2007 року було укладено договір кредиту №244-в/41 під заставу нерухомого майна. Відповідач надав йому кредит в сумі 45000 доларів США з оплатою по процентній ставці 15 відсотків річних на строк до 15.12.2017р.

Кредитні кошти ним отримані та використані на споживчі цілі.

Але , відповідно до положення ст. 533 ч.1 ЦК України зобовязання повинні бути виконані в грошовій одиниці України - гривні, а відповідно до умов договору поручитель зобовязаний здійснювати повернення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом в іноземній валюті, що є порушенням діючого законодавства. Тому позивач просив визнати не дійсним кредитний договір.

В судове засідання позивач не з*явився. В заяві просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача та треті особи в судове засідання не зявились.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «СЕБ Банк», 17.12.2007 року було укладено договір кредиту №244-в/41 під заставу нерухомого майна. Відповідач надав позивачу кредит в сумі 45000 доларів США з оплатою по процентній ставці 15 відсотків річних на строк до 15.12.2017р.

Кредитні кошти позивачем отримані та використані на споживчі цілі.

Як встановлено в судовому засіданні, договір було укладено в письмовій формі, в договорі сторони узгодили всі його умови.

Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, що і було зафіксовано в укладеному між сторонами договорі.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Стаття 47 та ст.49 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» визначають перелік операцій банків із розміщенням залучених коштів від свого імені , на власних умовах, та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу(генеральної ліцензії)на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.93р.

Статтею 5 Декрету передбачено, що національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України національних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу , використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Положенням «Про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій», затвердженого постановою НБ України №275 від 17 липня 2001 року встановлено порядок і умови видачі банкам і банківським корпораціям банківських ліцензій на здійснення банківських операцій та письмових дозволів на здійснення інших операцій і банківським корпораціям- ліцензій на виконання окремих операцій.

Згідно з п.п.2.1,2.3 даного Положення на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, а також операції з валютними цінностями. Відповідно до п.5.3 Положення , письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно із Декретом Кабінету міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993р.

Статтею 3 Декрету передбачено, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень, для оплати будь-яких вимог по зобовязанням, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства.

Пунктом 4 ст.5 цього ж Декрету передбачено , що надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті потребує індивідуальної ліцензії, які видає Національний банк України,

якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Але даний або ж інший нормативний акт, в тому числі й закон не встановлює таких обмежень.

Валютними операціями, серед інших є операції, повязані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України.

Таким чином видача кредиту в іноземній валюті є одночасно кредитною та валютною операцією, оскільки повязана з переходом до позичальника права власності на іноземну валюту.

01 грудня 1992 року Банком було отримано банківську ліцензію №37 на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Таким чином судом встановлено, що при укладанні договору з ОСОБА_1 банком було дотримано всіх вимог законодавства і підстав для визнання договору не дійсним з підстав, перелічених позивачем судом не вбачається.

На підставі вищевикладеного, в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212,213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання не дійсним кредитного договору відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку, передбаченому ст. 294 ЦПК України.

Суддя Заводського районного суду

м.Миколаєва Ж.П.Павлова