Справа № 621/578/13-ц
Провадження № 2/621/517/13
РІШЕННЯ
Іменем України

13.03.2013 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Бібіка О.В.,
за участю секретаря судового засідання -Онацької В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 20 лютого 2008 року у розмірі 203 500,00 грн., витрати на правову допомогу у сумі 4500 грн. та судові витрати у сумі 2035,00 грн.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що 20 лютого 2008 року ним було надано відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 231 000 грн. На підтвердження одержання вказаної грошової суми ОСОБА_2 написав на його імя розписку від 20 лютого 2008 року. Відповідно до вказаної розписки ОСОБА_2 взяв на себе зобовязання повернути йому грошові кошти до 30 грудня 2012 року, однак в обумовлений термін відповідач борг не повернув, сплативши лише його частину у сумі 27 500,00 грн., тобто сума боргу станом на 25.02.2012 року складає 203 000.00 грн.
Відповідач у добровільному порядку відмовляється сплатити борг, у звязку з чим він вимушений був звернутися за правовою допомогою до адвоката з метою стягнення у судовому порядку суми боргу. Просив задовольнити позов в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з»явився, представник позивача ОСОБА_3 панова О.О., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та підтвердила фактичні обставини, викладені у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, про що склав заяву (а.с. 20)
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Таким чином, відповідно до умов договору позики позивачем були надані відповідачу грошові кошти, чим позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем по справі, а взяті відповідачем на себе договірні зобовязання перед позивачем не виконано. Неповернення боржником заборгованості перед позивачем за договором позики свідчить про грубе порушення ним його умов, а також вимог 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобовязань.
Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
Що стосується вирішення питання щодо розподілу судових витрат, зокрема стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 4500 грн., то погодитися з доводами позивача в цій частині неможливо.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.
З матеріалів справи вбачається, що 02 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_4, укладено договір про надання правової допомоги по цивільній справі в судах усіх інстанцій. Вартість послуг розрахована та вказана в даному договорі ( а.с. 9).
Однак, заяви письмової та усної позивача ОСОБА_1 про допущення до участі в розгляді даної справи адвоката ОСОБА_4 як особи, що надає правову допомогу, та постановлення з цього приводу відповідної ухвали суду матеріали справи не містять.
За таких обставин у суду не має підстав стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1..4500 грн., оскільки такі кошти не можуть вважатися витратами на правову допомогу, відшкодування яких передбачено цивільним процесуальним законодавством.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, так як вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не передбачено законом.
При визначенні суми основного боргу у розмірі 203500 (двісті три тисячі пятсот) гривень 00 копійки, суд керується положеннями ст. 61 ЦПК України, де обставини визнані сторонами та особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню.
В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати зі сплати судового збору.
Керуючись, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 174, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1046, 1049 ЦК України суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) суму боргу за договором позики у розмірі 203 500 (двісті три тисячі пятсот) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 2035 (дві тисячі тридцять пять) гривень 00 копійок.
В частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 4500 гривень відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В.Бібік