Номер провадження № 22-ц/785/5467/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2013 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Цюри Т.В.,

при секретарі - Криворучці Ю.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010р. ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду з позовом до ОСОБА_3 та просила суд стягнути на її користь матеріальну шкоду, завдану злочином щодо її сина у розмірі 24926 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. У позовній заяві посилалася на те, що 04.02.2008 року ОСОБА_3 було вкрадене майно на суму 1179 грн., належне її сину ОСОБА_4 з використанням насилля щодо нього шляхом побиття. Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2008р. ОСОБА_3 було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ст.186 ч. 2 КК України, однак завдану шкоду останнім не відшкодовано. Оскільки 12.06.2009 р. її син помер, і смерть настала через побиття, за життя він постійно лікувався, на що витрачав чималі кошти, то вона як правонаступник свого сину, ОСОБА_2 вимушена звернутися до суду.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати, постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну воду у розмірі 24 926 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 00 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили скаргу задовольнити.

ОСОБА_3 неодноразово в судове засідання не зявлявся, судові повістки направлялися йому у встановленому порядку, але поверталися до суду через неявку адресата за їх отриманням, що вказує на ознаки зловживання процесуальними правами та свідомим небажанням явки до суду, тому справу розглянуто за його відсутності.

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2008р. ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні 04.02.2008р. злочину за ст. 186 ч. 2 КК України, за грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого ОСОБА_4

12.06.2009р. ОСОБА_4 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 12.06.2009р. Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.

ОСОБА_2 є спадкоємцем померлого ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08.02.2010р. державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори.

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування та поховання, а також моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення вимог, і такий висновок суду відповідає обставинам справи, ґрунтується на законі.

Підставою для відшкодування шкоди є склад правопорушення, складовою якого є причинний зв'язок між завданої шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди.

З вироку Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2008р. вбачається, що насилля, вчинене ОСОБА_3 щодо потерпілого ОСОБА_4, було безпечним для життя чи здоров'я потерпілого, тому вирок суду не є доказом на підтвердження причинного звязку смерті із завданою шкодою.

Інших доказів на підтвердження причинного звязку між смертю та діями відповідача не надано.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для покладання обовязку щодо відшкодування шкоди у вигляді витрат на лікування та поховання на відповідача.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Відповідно до ч.3ст.1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за життя.

З огляду на викладені правила та обставини, доводи апеляційної скарги про можливість стягнення шкоди, завданої витратами на лікування та моральної шкоди є безпідставними, оскільки за життя компенсація моральної шкоди потерпілому присуджена не була, право на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, належало ОСОБА_4, так само як і право на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя, і тому обєктом спадкових відносин вони бути не можуть.

Разом із тим, поза увагою суду першої інстанції залишилися вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином у вигляді втраченого майна, рішення в зазначеній частині взагалі не містить будь яких висновків з приводу причин відмови у заявлених вимогах, тому не відповідає вимогам ст.ст.214, 215 ЦПК України, підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті справи.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вироком Приморського районного суду м.Одеси від 27.10.2008 року встановлено, що ОСОБА_3 відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_4 на суму 1179 гривень, серед якого були сумка вартістю 65 грн., посвідчення водія та талон попередження, ключи від дверей, і доказів про відшкодування таких витрат відповідачем не надано.

З копії позовної заяви видно, що за життя ОСОБА_4 звертався із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, яка полягала у витратах на відновлення посвідчення водія та талону попередження в розмірі 530 гривень, вартості втраченої сумки в розмірі 65 гривень, витрат на відновлення замка до двері із ключами в розмірі 115 та 30 гривень, однак рішення по таких вимогах ухвалене не було.

Таким чином, за життя потерпілий мав право на відшкодування такої шкоди, однак вона не була йому відшкодована, тому позивачка як його правонаступник має право на задоволення таких вимог.

Виходячи з того, що факт завдання шкоди підтверджений вироком суду та відповідними квитанціями про понесення витрат, наявними в матеріалах справи, вимоги про їх відшкодування підлягають задоволенню в розмірі 740 гривень (530+115+30+65=740).

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2012 року в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди скасувати, ухвалити нове.

Позовну заяву ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 740 гривень, в решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: