АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 408/2864/12 22-ц/774/1001/К/13
Справа № 408/2864/12 Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/1001/К/13 Вікторович Н.Ю.
Категорія № 52 (1V) Доповідач - Грищенко Н.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 ,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укрсиббанк" - Богомаз Наталії Олександрівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укрсиббанк" про визнання наказу № 96-ВК від 06 березня 2012 року про її звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укрсиббанк" ( надалі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання наказу № 96-ВК від 06 березня 2012 року про її звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 19 грудня 2006 року по 07 березня 2012 року вона працювала в ПАТ «УкрСиббанк» на різних посадах, а з 01 серпня 2011 року по 07 березня 2012 року - на посаді старшого фахівця з обслуговування клієнтів. За весь час роботи на посадах вона до дисциплінарної відповідальності не притягалась. У 2007, 2008 роках за сумлінну та плідну працю була нагороджена дипломами «кращий співробітник».

З 07 березня 2012 року наказом № 96-ВК від 06 березня 2012 року її було звільнено з посади старшого фахівця з обслуговування клієнтів за недовіру на підставі п.2 ст.41 КЗпІІ України. З наказом про звільнення була ознайомлена 19 березня 2012 року.

Вважаючи своє звільнення незаконним просила суд з урахуванням зміни позовних вимог: визнати наказ № 96-ВК від 06 березня 2012 про звільнення ОСОБА_2 за п. 2 ст. 41 КЗпІІ - незаконним; поновити її на роботі на посаді старшого фахівця з обслуговування клієнтів відділення № 167 ПАТ „Укрсиббанк"; стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08 березня 2012 року по день постановлення рішення із розрахунку 117 (сто сімнадцять) гривень за кожен день вимушеного прогулу, а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з,ясування обставин справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема вважає, що суд встановив обставини на неіснуючих фактах, а саме: відсутність пояснювальної записки від 16.12.2012 року, оскільки позивач її не писала, судом не надано належної оцінки показам свідка ОСОБА_6 про обставини грудня 2011 року, не надано доказів по факту звернення її до представників банку, судом не взято до уваги той факт, що відповідачем не було проведено інвентаризації при встановлення фактів крадіжки або зловживань, псування цінностей( на день встановлення таких фактів); судом не досліджено відсутність її вини для звільнення її за п.2 ст.41 КЗпП, а також не враховані вимоги ст. 148 КЗпП України.

В заперечення на апеляційну скаргу представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, на їх думку, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та наданих заперечень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з,ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з,ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв,язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Судом встановлено та підтверджується копією трудової книжки, що з 19 грудня 2006 року по 07 березня 2012 року позивач ОСОБА_2 працювала в Публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк» на різних посадах, зокрема: з 19 грудня 2006 року по 01 жовтня 2008 року на посаді касира, з 01 жовтня 2008 року по 01 серпня 2011 року на посаді провідного фахівця з операційно-касового обслуговування сектору забезпечення безперервності операційних процесів, з 01 серпня 2011 року по 07 березня 2012 року на посаді старшого фахівця з обслуговування клієнтів (а.с.50-52, 75-76).

10 лютого 2009 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про повну матеріальну відповідальність, як провідного фахівця з операційно-касового обслуговування (а.с.53).

Згідно Наказу № 96-ВК від 06 березня 2012 року ОСОБА_2 була звільнена з посади старшого фахівця з обслуговування клієнтів з 07.03.2012 р. на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України ( а.с.6).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин по справі, законності звільнення позивача, вважаючи його обґрунтованим, а також відсутності підстав для визнання незаконним наказу № 69-ВК від 06 березня 2012 року про звільнення ОСОБА_2 згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки їх суд першої інстанції дійшов на підставі неповного з,ясування обставин справи.

Пунктом 2, ч.1 ст. 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір,я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Підставою для звільнення працівника за вказаною статтею є втрата довір,я з боку власника до працівника. Обов,язковим елементом наявності вини працівника є усвідомлення особою протиправності свого діяння.

З матеріалів справи вбачається, що підставою звільнення ОСОБА_2 згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України стала отримана у грудні 2011 року відповідачем заява клієнта ОСОБА_6 про те, що позивач ОСОБА_2 видавала грошові кошти за вкладним рахунком без присутності клієнта та без ідентифікації клієнта за період з 19.06.2009 року по 31.07.2009 року.( а.с.100-102), у зв,язку з чим було проведено службову перевірку, та питання винесено на розгляд Дисциплинарної комісії АТ «УкрСиббанк».

Згідно Протоколу № 5 засідання Дисциплинарної комісії АТ «УкрСиббанк» від 20.02.2012 року та пояснювальної записки позивача ОСОБА_2 було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_2 згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.( а.с.64).

Наказом про звільнення № 69-ВК від 06 березня 2012 року позивач ОСОБА_2 була звільнена з посади старшого фахівця з обслуговування клієнтів Відділення № 167 АТ «УкрСиббанк» з 07.03.2012 року з винних дій працівника, що дають підстави до втрати довір,я на підставі п.2 ст.41 КЗпП України.( а.с.6).

Колегія суддів вважає даний наказ таким, що не відповідає нормам трудового законодавства, оскільки в ньому не зазначено про обставини, які стали підставою звільнення, немає посилань на незаконні дії, вчинені позивачем, тоді як відповідно норм трудового законодавства, наказ має містити факти, які послужили підставою для звільнення працівника.

Відповідно до ч.2,3 ст. 10 ЦПК України «сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для вирішення питання про можливість звільнення працівника з роботи у зв,язку з втратою довіри підставою для розірвання трудового договору є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Власник зобов,язаний у разі спору довести наявність у діях працівника конкретних порушень, довести вину працівника в цих порушеннях.

Але, як вбачається з матеріалів справи, факт вини позивача ОСОБА_2 відповідачем не доведено. Відповідачем не надано суду жодних документів, які б свідчили про порушення позивачем умов трудового договору. Також відповідачем не було встановлено й факту вчинення будь якого розкрадання, хабарництва чи то інших корисливих правопорушень.

В суді встановлено, що за весь час роботи позивач ОСОБА_2 порушень трудової дисципліни не допускала, добросовісно виконувала свої функціональні обов,язки, посадової інструкції не порушувала.

Таким чином, колегія суддів вважає, якщо вини працівника немає, то немає у відповідача і підстав для звільнення ОСОБА_2 за п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, тому вона має бути поновлена на роботі. При поновленні на роботі підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв,язку з незаконним звільненням, колегія суддів виходить із загальних правил обчислення середнього заробітку, виходячи із середнього заробітку за останні два календарних місяця роботи відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 зі змінами.

Відповідно до довідки, наданої відповідачем, середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 за січень-лютий 2012 року становить 168 грн. 99 коп.

ОСОБА_2 працювала за п,ятиденим робочим тижнем з двома вихідними днями.

З урахуванням графіку роботи по посаді позивача у період з 08 березня 2012 року по 04 липня 2013 року (день ухвалення рішення) при повному робочому тижні та з повним робочим днем, час вимушеного прогулу з моменту звільнення до поновлення на роботі ОСОБА_2 буде становить 335 днів.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу дорівнює 56611 грн. 65 коп. (335 дн. х 168,99 грн.), і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи позивача щодо не врахування судом вимог ст. 148 КЗпП України, колегія судів не може прийняти до уваги, оскільки звільнення у зв,язку з втратою довіри не є дисциплінарним стягненням. Тому в разі звільнення на цій підставі не повинні додержуватися вимог ст. 148,149 КЗпП України щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неповноту дослідження доказів, що привело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Отже, як встановлено судом, позивача незаконно звільнено із займаної посади та позбавлено засобів для існування, а тому колегія суддів, враховуючи роз,яснення п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 195 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довго тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Колегія суддів вважає правильним визначити заподіяну позивачу моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, не дослідив обставини по справі, порушив норми матеріального та процесуального права та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам закону, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду повинно бути скасовано на підставі ст. 309 ЦПК України.

На підставі ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Тому з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УкрСиббанк» на користь держави повинно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 516, 15 грн.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УкрСиббанк» про визнання наказу № 69-ВК від 06 березня 2012 року про звільнення незаконним , поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати наказ № 69-ВК від 06 березня 2012 року про звільнення ОСОБА_2 за п. 2 ст. 41 КЗпП України незаконним.

Поновити ОСОБА_2 на посаді старшого фахівця з обслуговування клієнтів відділення № 167 Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УкрСиббанк» з 08 березня 2012 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08 березня 2012 року по 04 липня 2013 в сумі 56611 грн. 65 коп. без урахування податку з доходів фізичних осіб й інших обов,язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УкрСиббанк» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 516, 15 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: