Справа № 1527/2-25/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2013 р.

місто Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Вовкович І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , діючого у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , діючої особисто та в інтересах ОСОБА_9 , КП Міська агенція з приватизації житла, УЖКГ Одеської міської ради, треті особи: приватні нотаріуси Хімченко Р.О. та ОСОБА_10 , орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва на право власності на житло, договорів дарування та продажу квартири, виселення, вселення та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва на право власності на житло та про визнання недійсними договорів дарування і продажу квартири на підставах, визначених Цивільним кодексом України в редакції 2003 року, а саме ст.ст. 215, 216 ЦК України, виселення, вселення та стягнення моральної (немайнової) шкоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 27 січня 2003 року його було затримано як підозрюваного у вчинені злочину у приміщенні квартири АДРЕСА_1 ; з 30 січня 2003 року по 05 грудня 2005 року він знаходився у місцях позбавлення волі. У період перебування у місцях позбавлення волі він був визнаний таким, що втратив право користування спірною квартирою згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2003 року, а в подальшому його рідний брат ОСОБА_1 самостійно 26 червня 2003 року приватизував квартиру і подарував її ОСОБА_6 шляхом оформлення договору дарування від 09.07.2003 року. В свою чергу, ОСОБА_6 14 серпня 2003 року продав спірну квартиру ОСОБА_7 , який спільно з сім`єю проживає в спірній квартирі на даний час. У зв`язку з тим, що його житлові права були порушені, він звернувся з заявою про скасування рішення суду з нововиявленими обставинами та ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2006 року рішення суду про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою, було скасоване. Тому він вважає, що розпорядження про приватизацію квартири та свідоцтво про право власності на квартиру на ім`я ОСОБА_4 видані з порушенням його права на дане житло, а тому наступні правочини відносно даної квартири повинні бути визнані недійсними на підставах ЦК України (в редакції 2003 року), позивача необхідно вселити в квартиру та виселити сім`ю Маслових, а з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_11 необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 40000 гривень.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.02.2011 року провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Міська агенція з приватизації житла», УЖКГ Одеської міської ради про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло, закрито (а.с.230-232 т.1).

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали у повному обсязі свої позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав і вказав, що приватизація квартири була оформлена належним чином та на законних підставах, а наступні правочини відносно квартири також були оформлені належним чином, тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_7 позов не визнав і вказав, що його довіритель купив спірну квартиру на законних підставах, вселився в квартиру спільно з дружиною та дитиною, зробив у квартирі капітальний ремонт, витративши значні грошові кошти. Вважає, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем квартири та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_8 позов не визнав, вважає, що підстав для задоволення позову не має, так як приватизація квартири та договори дарування і купівлі-продажу були оформлені на законних підставах.

Відповідач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа після його смерті не заводилась, за остаточною редакцією позовної заяви позивач вимог до нього не заявляв.

Інші відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертались, заперечень від відповідачів на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідачі не висловили.

Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Представники третіх осіб: приватного нотаріуса Хімченка Р.О., приватного нотаріуса

Колмакової Н.В., органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явились, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутність.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 26 червня 2003 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради було прийнято розпорядження № 178047 про передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_4 (а.с.23-т.1), котрий проживав у даній квартирі самостійно.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 червня 2003 року УЖКГ Одеської міської ради (а.с.22-т.1), зазначена квартира належала на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Дана квартира була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 в Одеському МБТІ та РОН 02.07.2003 року під № 48, стор.133, кн.451 пр.

Зазначені правовстановлюючі документи не скасовувались, рішенням суду в порядку адміністративного судочинства недійсними не визнавались.

Згідно договору дарування, посвідченому 09 липня 2003 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хімченко Р.О. за реєстровим №2749, ОСОБА_1 дану квартиру подарував ОСОБА_6 (а.с.а.с.33 т.1).

Згідно договору дарування, посвідченому 14 серпня 2003 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. за реєстровим № 4359, ОСОБА_6 подарував спірну квартиру ОСОБА_7 (а.с.34 т.1).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2003 року (справа № 2-1876/03) ОСОБА_1 був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.30, 31 т.1), однак ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.03.2006 року дане рішення було скасоване у зв`язку з нововиявленими обставинами і в подальшому позов про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 був залишений без розгляду на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 05 липня 2006 року (справа № 2-4318/06).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.10.2007 року (справа № 2-4173/07) договір дарування від 14 серпня 2003 року визнаний недійсним та визнано дійсним договір купівлі-продажу даної квартири, укладений 14.08.2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.99, 100, т.1).

На даний час розпорядження органу приватизації від 26.06.2003 року за №178047 та свідоцтво про право власності на житло від 26.06.2003 року за №1178047 є дійсними, у судовому порядку не скасовані, тому підстави для визнання усіх наступних правовстановлюючих документів недійсними відсутні.

Крім того, згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Отже, заявлені вимоги про визнання недійсними договорів дарування та продажу квартири на підставі ст.ст.215, 216 ЦК України в редакції 2003 року є помилковими, оскільки договори дарування і купівлі-продажу відносно спірної квартири мали місце у 2003 році, коли діяв Цивільний кодекс УССР (в редакції 1963 року).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що договори дарування та купівлі-продажу квартири у випадку наявності порушень, встановлених діючим на той час цивільним законодавством, можуть бути визнані недійсними лише на підставах, визначених ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на день укладання між відповідачами договорів дарування та купівлі-продажу спірної квартири.

Підстави позову позивачем за час розгляду справи не змінювались.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що існує рішення суду від 05.10.2007 року (справа № 2-4173/07), яке набрало чинності, про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири між

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дійсним, а задоволення позову в цій частині фактично скасувало б дане рішення суду, що не передбачено діючим ЦПК України.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині виселення, вселення в спірну квартиру та стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про визнання недійсними розпорядження про приватизацію і свідоцтва про право власності на житло, договорів дарування та купівлі-продажу спірної квартири, та можуть бути задоволені лише у випадку визнання правочинів недійсними, тому у позові необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-61, 64, 79, 88, 169, 209, 212 215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Копію рішення направити іншим учасникам, що були відсутні у судовому засіданні.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: