Справа № 227/2563/12 Провадження № 22-ц/772/33/2013Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 57Доповідач: Медяний В. М.

У Х В А Л А
Апеляційного суду Вінницької області
від "09" січня 2012 р.
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :
Головуючого: Медяного В.М.,
Суддів : Жданкіна В.В., Пащенко Л.В.,
при секретарі : Агеєвій Г.А.,
за участю прокурора: Ігнатова Р.Г.,
за участю сторін у справі: відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_3, представника служби у справах дітей Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_4, представника Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Хмільницького міжрайонного прокурора Вінницької області, який діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в особі служби у справах дітей Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача виконавчого комітету Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області про звільнення від повноважень опікуна,
за апеляційною скаргою Хмільницького міжрайонного прокурора Вінницької області на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2012 року, -
в с т а н о в и л а :
В липні 2012 року Хмільницький міжрайонний прокурор Вінницької області, який діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в особі служби у справах дітей Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача виконавчого комітету Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області про звільнення від повноважень опікуна.
Посилається на те, що відповідно до рішення виконкому Сальницької сільської ради №69 від 24.10.2008 року та розпорядження голови Хмільницької райдержадміністрації №64 від 29.01.2009 року опікуном над малолітніми дітьми-сиротами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та дитиною, позбавленою батьківського піклування, ОСОБА_9 призначено їхню бабу, відповідача по справі - ОСОБА_2
При призначені баби опікуном бралося до уваги те, що діти залишаться в сімейному оточені, збережуться родинні зв'язки.
Однак опікун ОСОБА_2 не в повній мірі виконує свої обов'язки пов'язані з вихованням дітей, забезпечення їх фізичного, психічного та духовного розвитку. Так, прокурор з посиланням на акти обстеження житлово-побутових умов дітей протягом 2008-2012 років вказує на незадовільні матеріально-побутові та санітарно-гігієнічні умови проживання дітей та вимоги до відповідача про необхідність наведення ладу в будинку, які останньою постійно ігноруються. Крім того, зазначає на неодноразові зауваження зі сторони дитячого дошкільного закладу, адміністрації школи та медпрацівників щодо брудної білизни, одягу та взуття дітей, неналежній увазі щодо їх навчання та виховання, вкрай низькому рівню знань та неналежній поведінці дітей.
Оскільки після неодноразових попереджень про зміну свого відношення до покладених на ОСОБА_2 обов'язків опікун свою поведінку не змінила, рішенням виконкому Сальницької сільської ради Вінницької області від 04.07.2012 року № 25 затверджено висновок про доцільність зняття опіки з ОСОБА_2
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2012 року в задоволенні позову Хмільницького міжрайонного прокурора Вінницької області, який діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в особі служби у справах дітей Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області відмовлено.

В апеляційній скарзі, Хмільницький міжрайонний прокурор Вінницької області просить рішення суду першої інстанції від 12 листопада 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Зазначив, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим через порушення норм матеріального та процесуального права, через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, що зявилися до суду, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що Рішенням виконавчого комітету Сальницької сільської ради від 24.10.2008 року № 69 ОСОБА_2 призначено опікуном над її малолітніми внуками дітьми сиротами: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3

Крім того, розпорядженням голови Хмільницької райдержадміністрації від 29.01.2009 року №64 ОСОБА_2 також призначено опікуном над малолітнім внуком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, якому надано статус дитини, позбавленої батьківської опіки.

Оскільки мати дітей - ОСОБА_10 померла, орган опіки та піклування задовольняючи заяву ОСОБА_2 та призначаючи її опікуном виходив із необхідності забезпечення захисту прав дітей, збереження родинних зв'язків та сімейного оточення, в якому вони повинні виховуватися.

З часу встановлення опіки сім'я перебувала під супроводом служби у справах дітей виконкому сільської ради, педагогічних працівників та під медичним наглядом.

Питання щодо стану виховання та утримання дітей опікуном ОСОБА_2 неодноразово розглядалося на засіданні виконавчого комітету Сальницької сільської ради. Зокрема, рішеннями виконкому №2 від 22.01.2010 року, №49 від 15.07.2010 року та №3 від 20.01.2011 року відмічене неналежне виконання обов'язків опікуна ОСОБА_2, що зумовлено недостатнім доглядом дітей, відношенням до їх навчання та відвідування навчальних закладів. У зв'язку з цим відповідача було зобов'язано більше уваги приділяти вихованню дітей, забезпечити їх одягом, взуття повноцінним харчуванням.

Також судом першої інстанції було встановлено, що на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Хмільницької райдержадміністрації, яке відбулося 13.06.2012 року, за наслідками обговорення стану виконання обов'язків опікуна ОСОБА_2, рекомендовано виконкому Сальницької сільської ради розглянути питання про доцільність звільнення ОСОБА_2 від здійснення повноважень опікуна над її неповнолітніми онуками.

У звязку із чим виконавчим комітетом Сальницької сільської ради підготовлено висновок про звільнення ОСОБА_2 від повноважень опікуна над неповнолітніми ОСОБА_6В, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з підстав неналежного виконання своїх обов'язків, який погоджено рішенням виконкому сільської ради № 25 від 04.07.2012 року.

Зібрані матеріали були передані службі у справах дітей Хмільницької райдержадміністрації, на яку покладені функції щодо опіки та піклування, та в подальшому адресовані Хмільницькій міжрайпрокуратурі, якою на підставі ст.121 Конституції України та ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" ініційовано даний позов.

Таким чином, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в їх задоволенні необхідно відмовити та виходив з наступного.

Згідно зі ст.251 Сімейного кодексу України особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування.

Частиною 3 ст.75 ЦК України передбачено, що за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень обов'язків опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту.

Права та обов'язки опікуна дитини визначені у ст.249 Сімейного кодексу України, згідно яких останній зобов'язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. До цивільних прав та обов'язків опікуна, згідно зі ст. 67 ЦК України, законодавець відносить обов'язок дбати про підопічного, створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. А основним обов'язком опікуна малолітньої особи - дбати про її виховання, навчання та розвиток.

Подібного змісту норма міститься і в пункті 47 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим Постановою КМУ від 24.09.2008 року №866 (далі - Постанова №866), згідно якої опікун зобов'язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, психічний стан, фізичний і духовний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечувати її догляд і піклування, створити належні побутові умови та умови для здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, вживати заходів до захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

За ст. 18 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року батьки, а у відповідних випадках - законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Також, проаналізувавши положення вказаних вище правових актів місцевий суд зауважив, що чинне законодавство не містить детальної регламентації змісту прав та обов'язків опікуна щодо виховання і розвитку дитини, а лише вказує на те, що вони мають право самостійно визначати необхідні способи виховання дитини з урахуванням її думки та рекомендацій органу опіки та піклування ( ч.1 ст.249 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В якості основних доказів неналежного виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків опікуна, прокурор посилається на акти обстеження житлово-побутових умов дітей від 29.10.2008р., 06.05.2009р., 19.08.2009р., 19.05.2010р., 23.09.2010р., 10.11.2010р., 19.01.2011р., 14.09.2011р., 18.10.2011р., 23.12.2011р., 05.03.2012р., 06.06.2012р., 06.11.2012р. про незадовільні матеріально-побутові та санітарно-гігієнічні умови проживання дітей і необхідність у зв'язку з цим наведення ладу в будинку.

Однак, досліджуючи вказані акти обстеження в сукупності із наданими поясненнями сторін спору, судом було звернуто увагу, що викладені у них висновки не конкретизують повноту обставин, на які посилається прокурор та позивач у справі, щодо незадовільних умов проживання дітей чи неналежного виконання опікуном ОСОБА_2 своїх обов'язків.

Також суд першої інстанції виходив з того, що із наявних у справі доказів вбачається, що неповнолітні ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8Л та ОСОБА_9В проживають із опікуном ОСОБА_2 по вул. Леніна, 45 в с. Сальниця Хмільницького району Вінницької області в житловому будинку загальною площею 72 кв.м., який складається із трьох кімнат, веранди, коридору та кухні. В будинку наявне газове опалення, є всі необхідні меблі для навчання та відпочинку дітей, також наявна побутова техніка, а саме: телевізор, холодильник, пилосос, пральна машина.

В актах обстеження матеріально-побутових умов від 29.10.2008 року та від 06.05.2009 року (а.с.15, 16) міститься запис про те, що умови проживання дітей задовільні, у кімнатах будинку чисто та охайно. У свою чергу при наступному обстежені матеріально побутових умов відповідача, проведеному 19.08.2009 року (а.с.18), уповноваженою комісією органу опіки та піклування зроблено висновок про незадовільність санітарно-гігієнічних умов проживання, без зазначення обставин, які цьому слідували, та вказано опікуну навести лад у будинку.

В ході наступної перевірки 19.05.2010 року знову ж таки має місце позитивний висновок комісії про задовільні житлові умови проживання (а.с.17). Послідуючі обстеження матеріально-побутових умов, проведені протягом 2010-2011 років, містять незадовільні висновки комісії (а.с.19-22). Разом з тим, проводячи обстеження умов проживання дітей 05.03.2012 року та 06.06.2012 року комісією встановлено, що сім'я ОСОБА_2 характеризується посередньо, діти здорові та регулярно відвідують школу, в повній мірі забезпечені одягом, взуттям та шкільним приладдям, умови проживання - задовільні, хоча і висловлено пропозицію необхідності наведення ладу в будинку та приділяти більше уваги вихованню дітей (а.с.23, 24). При останньому обстежені житлово-побутових умов проживання дітей від 06.11.2012 року висновки комісії були негативними.

Тобто, здійснений на протязі 2008-2012 років контроль умов проживання дітей разом із опікуном ОСОБА_2 вказує на те, що пропозиції органу опіки та піклування відповідачем приймаються до уваги, що крім іншого було підтверджено і поясненнями представника позивача та третьої особи, хоча в повній мірі не виконуються.

Таким чином, місцевий суд прийшов до висновку, що різноплановість таких висновків свідчить про те, що з боку відповідача відсутні обставини систематичного невиконання вказівок позивача чи небажання покращувати матеріально-побутові умови проживання дітей.

Крім того, твердження позивача про незадовільність санітарно-гігієнічних умов проживання, яке зазначене у частині актів обстеження умов проживання дітей, не базується на конкретних доказах чи висновках відповідних служб, а є суб'єктивним припущенням членів комісії органу опіки та піклування в момент проведення перевірки, а не щодо усього періоду проживання дітей. Наявність у будинку розкиданих речей, неприбраність не може бути підставою для загального висновку про незадовільність умов проживання, оскільки вказані обставини відповідачем періодично усуваються, а в господарстві ОСОБА_2 наявні для цього допоміжні засоби: пральна машина, пилосос, інша побутова техніка.

Також місцевий суд, враховуючи ту кількість дітей, які перебувають під опікою ОСОБА_2 (четверо хлопчиків), їх вік, місце проживання, спосіб проведення дозвілля погодився із відповідачем, що викладені вище зауваження органу опіки та піклування викликані об'єктивними причинами, а не нехтуванням опікуном своїми обов'язками, так як підтримання порядку в будинку, за наявності перелічених обставин, вимагає значного часу та зусиль.

Відповідно до п.4 Правил опіки та піклування (надалі Правила), що затверджені спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України-Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 34/166/131/88 від 26 травня 1999 року та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17 червні 1999 року за №387/3680 опікун над неповнолітніми зобов'язаний виховувати підопічних у дусі загальноприйнятих моральних норм, піклуватися про їх здоров'я, духовний і фізичний розвиток, навчання, готувати їх до праці та самостійного життя, захищати їх права та інтереси. Опікун (піклувальник) повинен раз нарік здійснювати повне медичне обстеження підопічних, тощо.

Судом було встановлено, що стан здоров'я неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_11 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 згідно наявних у матеріалах справи медичних висновків задовільний, діти здорові (а.с.27, 32, 35, 37), навчаються у школі та в достатній мірі забезпеч усім необхідним шкільним приладдям, одягом та взуттям.

Згідно наданих пояснень допитаного в судовому засіданні в якості свідка заступника директора з виховної роботи ЗОШ І-ІП ступенів с. Сальниця ОСОБА_12, опікун ОСОБА_2 цікавиться навчанням дітей та з'являється до школи на виклики педагогічних працівників. Крім того, діти під час літніх канікул оздоровлювались у пришкільному таборі.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що та обставина, що навчальний матеріал у школі дітьми засвоюється на початковому рівні в першу чергу пов'язаний із методикою навчання, його якістю та індивідуальними можливостями самих дітей, і перебуває у тісному звязку не лише з обовязками опікуна, а й обовязками педагогів та викладачів навчального закладу.

Зі слів свідка ОСОБА_12 у школі підопічні ОСОБА_2 є не єдиними дітьми, з низьким рівнем знань.

Тобто, умови для здобуття дітьми повної загальної освіти опікуном ОСОБА_2 вживаються, і обов'язки у цій частині останньою виконуються.

Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що обов'язків опікуна пов'язаних із матеріальним забезпеченням підопічних, захисту їх цивільних прав та інтересів, відповідачем із цією метою оформлено на неповнолітніх дітей право власності на житловий будинок по вул. Гузенка, 85 у с. Сальниця Хмільницького району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.12.2010р., крім того на ім'я кожної дитини опікуном в АТ "Державний Ощадний банк України" відкриті рахунки, на які періодично вносяться грошові кошти, зокрема останній вклад внесено 18.08.2012р. на суму 3100 грн. на кожну дитину, про що свідчать копії ощадних книжок, які містяться в матеріалах справи.

Згідно п.49 Постанови № 866 районна, районна у м. Києві та м. Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради або суд може звільнити особу від здійснення повноважень опікуна, піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, поміщення дитини до закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у разі, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню опіки, піклування, а також за наявності обставин, зазначених у статті 212 Сімейного кодексу України.

При досліджені матеріалів справи судом першої інстанції не було встановлено підстав, які б надавали право суду звільнити ОСОБА_2 від обов'язків опікуна над неповнолітніми дітьми. Такі обставини не доведені ні прокурором, ні позивачем.

Крім того, суд звернув увагу на те, що матеріали справи не містять жодних негативних характеристик на відповідача чи встановлених фактів притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за неналежне виконання обов'язків щодо виховання дітей.

Навпаки, в процесі розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 не зловживає алкогольними напоями чи наркотичними засобами, не була засудженою за кримінальні злочини, має постійне місце проживання, обробляє земельну ділянку площею 0,70 га, утримує у підсобному господарстві велику рогату худобу, домашню птицю, любить та піклується про своїх онуків, а останні не бажають розлучатися зі своєю бабою - опікуном.

Відповідно до положень ст.12 ч.1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року "Про права дитини" дитині, здатній сформулювати власні погляди, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Статтею 171 Сімейного кодексу України передбачено, що думка дитини має бути з'ясована та врахована судом при вирішені питань, що стосуються її життя. Згідно зі ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Таким чином із цією метою в судове засідання були запрошені неповнолітні ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які одноголосно зазначили суду, що люблять свою бабу ОСОБА_2 та за жодних обставин не бажають з нею розлучатися. Нарікань на умови проживання чи виховання не мають.

Відповідно до ст.3 Конвенції "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У даному випадку суд вважав, що інтереси дітей якнайкраще можуть бути забезпечені саме в родинному середовищі, тобто під опікою ОСОБА_2

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що у задоволені позову необхідно відмовити, оскільки відсутні беззаперечні докази винної поведінки відповідача, які б свідчили про невиконання ОСОБА_2 своїх обовязків опікуна, а як наслідок відсутні і необхідність застосування крайнього заходу у вигляді звільнення відповідача від цих обовязків.

Суд першої інстанції встановивши такі обставини, правильно застосувавши норми матеріального права, прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Хмільницького міжрайонного прокурора Вінницької області. Прокурором не було надано достатніх доказів які б свідчили про невиконання ОСОБА_2 обов'язків опікуна, передбачених ст. 67 ЦК України, ст.ст.249, 251 СК України.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що позивач не довів того, що відповідачем ОСОБА_2 дійсно не забезпечені належні умови проживання малолітніх дітей, або вона невідповідально відноситься до своїх обовязків щодо виховання та навчання дітей. Виходячи з обставин справи неможливо вважати, що має місце злісне ухилення відповідача від виконання опікунських повноважень, а тому вирішення питання про звільнення ОСОБА_2 від опікунських повноважень є передчасним з точки зору захисту права малолітніх дітей на проживання в сім`ї.

Положенням Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року зазначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, а частиною 1 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В частині 2 статті 3 Конвенції зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до частини 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Такі положення знайшли своє закріплення у статтях 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно яких кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків, а виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини... Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Не знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги щодо неправильності застосування судом першої інстанції положень статей 150, 157, 164, 166 СК України.

Колегія суддів не приймає як належні та допустимі докази в обґрунтування доводів апеляційної скарги надані прокурором до скарги фото світлини та акт обстеження житлово-побутових умов проживання дітей, складений 19.11.2012 року, тобто після проголошення рішення у справі, оскільки дані докази не підтверджені іншими достовірними доказами і не доводять обставин, на які позивач посилається як на порушення прав дітей та неправильність рішення суду.

Посилання скаржника відповідача у справі на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом застосування норм матеріального та процесуального права є безпідставним, не обґрунтованим та таким, що суперечить вимогам Закону та матеріалам справи.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно зясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх обєктивний склад, права та обовязки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Хмільницького міжрайонного прокурора Вінницької області відхилити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :підпис. ОСОБА_13

Судді :підписи. ОСОБА_14

ОСОБА_15

З оригіналом вірно.

Суддя: