Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 лютого 2013 року м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

при секретарі Костенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будхімеко Україна" про стягнення заборгованості з орендної плати,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будхімеко Україна" на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати в сумі 180000,00 грн. та пеню в сумі 3840,39 грн.. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Будхімеко Україна" повернути ОСОБА_1 предмет оренди - нежиле приміщення загальною площею 190,00 кв.м, розташоване в боксах НОМЕР_2 та НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1". На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2013 року, позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будхімеко Україна" про стягнення заборгованості з орендної плати та повернення предмету оренди в частині заявлених позовних вимог, а саме: " Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Будхімеко Україна" повернути ОСОБА_1 предмет оренди - нежиле приміщення загальною площею 190,00 кв.м, розташоване в боксах НОМЕР_2 та НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1" залишено без розгляду.(а.с.91-93)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що 02 квітня 2012 року позивач передав Товариству з обмеженою відповідальністю "Будхімеко Україна" в оренду нежитлові приміщення, а саме: гаражні бокси НОМЕР_2 та НОМЕР_2, загальною площею 190,0 кв.м, в будинку АДРЕСА_1, які належать позивачу на праві приватної власності, з метою здійснення господарської діяльності товариства. Факт передачі зазначеного приміщення підтверджується Актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 02 квітня 2012 року. В подальшому, 17 липня 2012 року позивач особисто передав комерційному директору ТОВ "Будхімеко Україна" ОСОБА_2 проект Договору оренди №4А-12 від 26.06.2012 року для подальшої передачі для узгодження та підписання керівником ТОВ "Будхімеко Україна". Ці договори були підписані комерційним директором ТОВ "Будхімеко Україна" ОСОБА_2 та 06 вересня 2012 року доставлені поштою до офісу ТОВ "Будхімеко Україна" за адресою: м.Львів вул.Наукова, 7-Б оф.1107, що підтверджується фіскальним чеком та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак до цього часу з боку ТОВ "Будхімеко Україна" договори не підписані. Незважаючи на це, позивач вважає, що відповідно до досягнутих між сторонами домовленостей, позивач передав відповідачу об'єкт оренди, яким виступають гаражні бокси, а відповідач прийняв об'єкт оренди, що підтверджується актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 02 квітня 2012 року, тобто відповідач вчинив дії, які засвідчують бажання укласти договір оренди та прийняття відповідачем пропозиції укласти такий договір. Як передбачено умовами Договору оренди №4А-12 від 26 червня 2012 року, позивачем визначено розмір орендної плати за користування приміщеннями в розмірі становить 30000,00 грн. на місяць, яка включає: розмір орендної плати за складські приміщення з обладнанням в сумі 13875,00 грн. за місяць та орендної плати за офісні приміщення з обладнанням в сумі 16125,00 грн. за місяць. Оскільки, ТОВ "Будхімеко Україна" не виконувало зобов'язання по договору оренди нежитлових приміщень, в частині сплати щомісячних орендних платежів, у зв'язку з чим станом на 02 жовтня 2012 року виникла заборгованість на загальну суму 180000,00 грн., а також за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань відповідач має сплатити позивачу пеню, виходячи з облікової ставки НБУ, яка розраховується за період з 05 квітня 2012 року по 02 жовтня 2012 року, та складає 3840,39 грн., що відповідає положенням п.8.1.1. Договору №4А-12 від 26.06.12 р., що є предметом позову.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні.

Представник відповідача Левандовський Ч.Ч. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, які приєднано до матеріалів справи (а.с.95-97102-104), додатково пояснив, що ОСОБА_1 є співзасновником Товариства з обмеженою відповідальністю "Будхімеко Україна". З 14 квітня 2012 року позивача прийнято на роботу на посаду директора з продажу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будхімеко Україна", що підтверджується наказом по підприємству за №3 від 17 квітня 2012 року. Однак, представник відповідача категорично наполягає на тому, що Товариство з обмеженою "Будхімеко Україна" не укладало з позивачем жодних договорів, як і не отримувало від позивача пропозицій щодо укладення договорів оренди. Враховуючи той факт, що позивачем не доведено факт укладення між сторонами спору договору оренди, як і відсутні інші докази, які мали підтвердити досягнення між сторонами істотних умов договору, в тому числі щодо розміру орендних платежів, строк дії договору оренди та інші, тому відсутні підстави для пред'явлення вимог до відповідача щодо виконання договірних зобов'язань в частині стягнення щомісячних орендних платежів та застосування штрафних (фінансових) санкцій за неналежне виконання договірних зобов'язань, які нараховані позивачем на підставі проекту договору, який не підписаний сторонами. Також, представник відповідача вважає, що позивачем не надано доказів, які мали підтвердити, що гаражні бокси НОМЕР_2 та НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1, які зазначені як предмет оренди, належать позивачу на праві приватної власності, що давало б право позивачу здавати ці об'єкти нерухомого майна в оренду, також за своїм цільовим призначенням гаражні бокси не відповідають предмету оренди, які зазначені в договорі як нежитлові офісні та складські приміщення, що суперечить цільовому призначенню гаражних боксів, тому позов ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою "Будхімеко Україна" про стягнення заборгованості з орендної плати та стягнення пені є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом вставлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Будхімеко Україна" є окремою юридичною особою, діє на підставі Статуту, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. (а.с.109-111)

Види діяльності даної юридичної особи - виробництво інших основних органічних хімічних речовин; оптова торгівля хімічними продуктами, виробництво клеїв, надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Засновниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Будхімеко Україна" є: юридична особа - INCHEM POLONIA, та фізична особа - ОСОБА_1.

З 14 квітня 2012 року ОСОБА_1 прийнято на постійну роботу на посаду директора з продажу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будхімеко Україна", що підтверджується наказом по підприємству за №3 від 17 квітня 2012 року. (а.с.108)

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності договору, визначені у статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1, посилається як на підставу виникнення між сторонами цивільно-правових обов'язків, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будхімеко України" договір оренди нежитлових приміщень, а саме: гаражних боксів за НОМЕР_2 та НОМЕР_2, які розташовані в будинку АДРЕСА_1, які належать позивачу на праві приватної власності, що підтверджується Актом прийому-передачі нежитлових приміщень від 02 квітня 2012 року, на підставі якого позивач передав Товариству з обмеженою відповідальністю "Будхімеко Україна" нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, бокси НОМЕР_2,НОМЕР_2, загальною площею 190,0 кв.м. для використання під офіс та складське приміщення, укомплектоване офісним та складським обладнанням, згідно Переліку майна, викладений безпосередньо в Акті.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень частини першої статі 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник та кредитор. У зобов'язані на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. (ч.1 та ч.2 ст.510 Цивільного кодексу України)

Разом з тим, цивільні зобов'язання мають виконуватись у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, при цьому виходячи з положень ч.1 ст.510 Цивільного процесуального кодексу України, зобов'язання не створюють прав та обов'язків для осіб, які не є стороною зобов'язання.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, договір оренди нежитлових приміщень між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будхімеко України" укладено не було, а виходячи з суб'єктивного складу сторін та характеру спірних правовідносин, правова природа договору оренди, який є реальним, що зумовлює укладення його у письмовій формі, з визначенням всіх істотних умов обов'язкових для договору такого виду з урахуванням правового режиму оренди майна, в залежності від форми власності.

Згідно положень частини першої та другої статі 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до положень частини першої статі 641 Цивільного кодексу України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. (ч.1 ст.642 Цивільного кодексу України)

Зважаючи на викладене, суд не приймає, як доказ виникнення у сторін спору договірних зобов'язань, проект Договору №4-А-12 від 26 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Будхімеко України" оренди офісних та складських приміщень, який підписаний лише однією стороною договору, тобто безпосередньо позивачем у справі, оскільки письмова форма договору вважається дотриманою, якщо письмова пропозиція укласти договір прийнята особою, яка отримала оферту, та у встановлений в оферті строк вчинила дій щодо виконання визначених у оферті умов договору та представила собою акцепт, при цьому суд враховує, що пропозиція щодо укладення договору оренди особисто позивачем на адресу з ТОВ "Будхімеко України" не направлялась, також представник відповідача зазначив, що акт прийому-передачі об'єктів нерухомого майна датований 02 квітня 2012 року, підписаний особами, які не мали повноважень на його укладення та відповідно приймати будь-яке майно, без попереднього схвалення керівництвом ТОВ "Будхімеко Україна", та відсутності договору оренди, ці обставини не спростовані позивачем під час розгляду судової справи.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, підтвердив, що особисто підписував, разом з іншими працівниками підприємства, акт прийому-передачі об'єктів нерухомого майна від 02 квітня 2012 року, на підставі якого ОСОБА_1 передав ТОВ "Будхімеко Україна" в оренду гаражні бокси НОМЕР_2 та НОМЕР_2, що розташовані в будинку АДРЕСА_1, разом з офісним та складським обладнанням, де в подальшому здійснювало свою господарську діяльність ТОВ "Будхіменко Україна".

Однак суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_5, з приводу підписання акту прийому-передачі нежитлового приміщення датованого 02 квітня 2012 року, оскільки свідок в судовому засіданні підтвердив, що був прийнятий на роботу на посаду заступника директора "Будхімеко Україна" лише в червні 2012 року, тому свідок, як посадова особа підприємства, не мав повноважень на підписання будь-яких документів від імені даної юридичної особи до виникнення між працівником та підприємством трудових відносин.

З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, що відповідає положенням ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що ОСОБА_1 безпідставно пред'явлено вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будхімеко України" про стягнення заборгованості з орендної плати на загальну суму 180000,00 грн. та пені в розмірі 3840,39 грн., оскільки позивачем не доведено факт виникнення між сторонами спору цивільно-правових відносин, які пов'язані з укладенням договору оренду, оскільки сам факт підписання акту прийому-передачі об'єкту нерухомого майна, не може слугувати підставою виникнення між сторонами договірних зобов'язань, а такий документ може лише підтвердити виконання договірних зобов'язань в частині передачі індивідуально визначеного майна, що є предметом договору оренди, таким чином за відсутності належних та допустимих доказів, які підтверджуються виникнення у сторін спору вимог зобов'язального характеру, не має підстав для застосування цивільно-правових санкцій, які пов'язані з стягненням заборгованості за договором оренди та штрафних (фінансових) санкцій за неналежне виконання договірних зобов'язань, в той же час відповідно до положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 у справі №1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статі 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Згідно з частиною другою статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України і, відповідно, до застосування судами загальної юрисдикції при вирішенні підвідомчих спорів.

Згідно частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будхімеко Україна" про стягнення заборгованості з орендної плати є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 14, 627, 628, 638, 640, 1046, 1047, 1051 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 208, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будхімеко Україна" про стягнення заборгованості з орендної плати відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд мста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я