Номер провадження № 22-ц/785/4898/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 жовтня 2013 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сватаненка В.І.

суддів Суворова В.О.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Орлової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної установи Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області, Державної фітосанітарної інспекції Одеської області, третя особа ОСОБА_4 Про визнання нечинним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

06.08.2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, просила суд визнати не чинним та скасувати наказ ДУ Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області від 07.07.2012 року № 133-ос про її звільнення з займаної посади за угодою сторін, поновити позивача на посаді фахівця 1 категорії по роботі з кадрами з 09.07.2012 року, а також стягнути з ДУ Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Позивач посилалась на те, що заяву про звільнення з займаної посади за угодою сторін вона написала під тиском керівництва, яке їй погрожувало, вчиняло психологічний тиск.

Позивач позов підтримала, просила задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача ДУ Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області, позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість, заперечував проти його задоволення.

Представник відповідача Державної фітосанітарної інспекції Одеської області та третя особа ОСОБА_4, будучи сповіщеними належним чином, до суду не з*явились без поважних причин.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.04.2013 року у задоволені позову ОСОБА_3 було відмовлено.

25.04.2013 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин по справі, а також посилаючись на те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, районний суд виходив з того, що вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними.

По справі встановлені наступні обставини.

Наказом № 133-ОС від 07.07.2012 року ОСОБА_3, фахівця 1 категорії по роботі з кадрами, звільнено з роботи ДУ Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області на підставі п. 1 ч 1 ст.36 КЗпП України з 07.07.2012 року - за угодою сторін.

Згідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 06.11.1992 року при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Так, під час звільнення позивача з роботи в ДУ Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області були наявні всі вищевказані ознаки: волевиявлення про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України здійснено працівником, про що свідчить подана ОСОБА_3 заява від 07.07.2012 року; волевиявлення на припинення трудових відносин за цією підставою з боку роботодавця, про що свідчить наказ про звільнення за № 133-ОС від 07.07.2012 року; сторонами визначено строк припинення трудових відносин з 07.07.2012 року, без дотримання передбаченого ст. 38 КЗпП строку для попередження працівником роботодавця про наступне звільнення; домовленість про припинення трудових відносин сторонами не анульовано.

Крім того, районним судом було правильно встановлено, що твердження позивача, що їй не було надано відпустку, не відповідає дійсності, оскілки згідно до наказу №-87-0 від 07.07.2012 року ОСОБА_3 було надано частину основної відпустки на 10 календарних днів з 18.06.2012 року по 27.06.2012 року за період роботи з 08.07.2011 року по 07.07.2012 року.

На підставі заяви ОСОБА_3 про зміну строків надання щорічної відпустки за сімейними обставинами, було внесено в наказ № 87-0 від 07.06.2012 року такі зміни: виключити абзац 4 наказу щодо надання відпустки ОСОБА_3

Колегія суддів, звертає увагу, що єдиним доказом в обґрунтування доводів та позовних вимог позивача, є представлений позивачем суду копію аудіо-запису з мобільного телефону позивача розмови з начальником і заступником начальника, який не доводить обґрунтованості позовних вимог, оскільки судом не були виявлені щодо позивача прояви психологічного впливу у вигляді погроз фізичної розправи, фізичного впливу.

Колегія суддів, прослухавши залучений до справи диск з аудіо-записом, також прийшла до такого висновку.

Також, колегія суддів приймає до уваги, що позивач зверталася до Державної інспекції України з питань праці зі скаргою на дії посадових осіб ДУ Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області, але представником зазначеної організації був представлений до суду акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 15-01-033/0805, здійснений Державною інспекцією України з питань праці стосовно ДУ Державна інспекція з карантину рослин по Одеській області, відповідно до якого згідно з даними перевірки ніяких порушень не виявлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За недоведеністю винних дій відповідачів відсутня підстава для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди.

Районний суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, а відповідно й позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи не вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є недоведеними та непідтвердженими, у звязку з чим не підлягаючими задоволенню.

Тому, висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_2

02.10.2013 року м. Одеса