АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/6152/13 Головуючий 1-ої інстанції - Щербина-Почтовик І.В.
Категорія - 27 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Басуєвої Т.А., Волошина М.П.

при секретарі - Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2012 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") до ОСОБА_1 про звернення стягнення, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення, мотивуючи тим, що 14 серпня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNG0GK00002248, до умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 98.000 доларів США зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 17 серпня 2027 року.

Зазначав, що у забезпечення виконання зобов'язання кредитного договору №DNG0GK00002248 від 14 серпня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 14 серпня 2007 року був укладений договір іпотеки №DNG0GK00002248, за яким остання передала банку в іпотеку домоволодіння АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 875 кв.м, яке належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 серпня 2007 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 неналежно виконує умови договору, позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNG0GK00002248 від 14 серпня 2007 року в розмірі 127.984 долара США 69 центів звернути стягнення на будинок та земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №DNG0GK00002248 від 14 серпня 2007 року) ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки) зі зняттям з реєстраційного обліку в органах МВС України, до повноважень яких входить питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2012 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNG0GK00002248 від 14 серпня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1, в розмірі 862.644 грн.49 коп. звернуто стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1 і які належать відповідачу, шляхом проведення публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження". В іншій частині позову ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" ставить питання про зміну рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2012 року, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 14 серпня 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNG0GK00002248, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у розмірі 98.000 доларів США зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 17 серпня 2027 року.

З метою забезпечення кредитного договору №DNG0GK00002248 від 14 серпня 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 14 серпня 2007 року був укладений договір іпотеки №DNG0GK00002248, за яким остання передала банку в іпотеку домоволодіння АДРЕСА_1, який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріальнго округу Орловою Т.Є.

У зв'язку з тим, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконує умови кредитного договору, остання допустила заборгованість перед банком за кредитним договором №DNG0GK00002248 від 14 серпня 2007 року, яка станом на 23 лютого 2012 року становить 127.984 долара США 69 центів, з яких заборгованість за кредитом 66.033 долара США 05 центів, заборгованість про процентам за користування кредитом 22.990 доларів США 34 цента, заборгованість по комісії за користування кредитом 6.560 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором 26.276 доларів США 99 центів, штрафи 6.124 долара США 31 цент.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до положень ст.589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до розділу У зазначеного Закону, можливо в тому числі шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки.

За змістом ч.1 ст.24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Згідно зі ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішення суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуіванням однієї з процедур, передбачених ст.26 цого Закону.

Однією з процедур, передбачених ст.26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Як убачається з пункту 18.8.1 договору іпотеки №DNG0GK00002248 від 14 серпня 2007 року, іпотекодержатель набуває право звернення на предмет іпотеки та його реалізацію, в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково.

Відповідно до пункту 24 договору іпотеки №DNG0GK00002248 від 14 серпня 2007 року спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений договором, а саме, звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Розглядаючи заявлений спір, місцевий суд вийшов за межі позовних вимог та межі підстав звернення до суду, які визначив позивач у своїй заяві, не визначився із видом правовідносин між сторонами.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.9 постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року №5, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Таким чином, щодо способу реалізації заставного майна, то діюче законодавство визначає його диспозитивно, а саме сторони можуть врегулювати цей випадок на свій розсуд та визначити спосіб реалізації у випадку звернення стягнення за умовами договору, що не суперечить також і п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

Отже, згідно зі ст.30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобовьязанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно.

Задовольняючи частково позов ПАТ КБ "ПриватБанк", районний суд не врахував, що положення ст.39 Закону України "Про іпотеку" включає право особи обирати способи реалізацій іпотечного майна, визначені у законі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом іпотеки за договором іпотеки №DNG0GK00002248 від 14 серпня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1, є домоволодіння АДРЕСА_1. За договором купівлі-продажу домоволодіння, укладеного 14 серпня 2007 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є., ОСОБА_1 належить на праві власності лише домоволодіння. Таким чином, земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1, не є предметом іпотеки, а тому на неї не може бути звернено стягнення за іпотекою і в цій частині позову ПАТ КБ "ПриватБанк" необхідно відмовити.

Щодо вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" про звернення стягнення на спірне домоволодіння шляхом продажу з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, то вони підлягають задоволенню.

В п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року №5 зазначено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Відповідно до ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановлені статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у спірному домоволодінні зі зняттям з реєстраційного обліку, то вони також не підлягають задоволенню і суд першої інстанції в цій частині позову постановив законне рішення.

Як зазначено в п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року №5, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять необхідних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 або інші особи, які зареєстровані або проживають у спірному домоволодінні, добровільно відмовляються звільнити житлове приміщення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 1.720 грн.50 коп.

З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2012 року в частині задоволення позову ПАТ КБ "ПриватБанк" скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" за кредитним договором №DNG0GK00002248 від 14 серпня 2007 року звернути стягнення згідно договору іпотеки №DNG0GK00002248 від 14 серпня 2007 року на предмет іпотеки - домоволодіння АДРЕСА_1, яке належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного домоволодіння ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з початковою ціною продажу предмету іпотеки у розмірі 505.000 грн., з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. За рахунок отриманих коштів від реалізації предмету іпотеки в межах виконавчого провадження погасити заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором кредитним договором №DNG0GK00002248 від 14 серпня 2007 року, яка виникла станом на 23 лютого 2012 року в розмірі 127.984 доларів США 69 центів та складається з: заборгованості по основній сумі боргу в розмірі 66.033 доларів США 05 центів, заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 22.990 доларів США 34 цента, заборгованості по комісії в розмірі 6.560 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 26.276 доларів США 99 центів, штрафу в розмірі 6.124 доларів США 31 цент.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на земельну ділянку відмовити.

В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 грудня 2012 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати в розмірі 1.720 грн.50 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: