Справа № 318/1566/13-ц
Номер провадження №2/318/367/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2013 р. м. Камянка-Дніпровська

Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області в складі:

Головуючого судді Яковлєвої М.С.

при секретарі Гниляк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на автомобіль,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про відшкодування понесених витрат на лікування та поховання спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі за первинним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05.06.2013 року звернулись до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, в якому вказують, що 28 листопада 2012 року помер їх батько ОСОБА_4. Вони звернулись після смерті батька до Державної нотаріальної контори у м Енергодар із заявою про прийняття спадщини, з метою стати спадкоємцями. Їх батько придбав за своє життя за власні кошти декілька автомобілів, а саме: ВАЗ 2104, д/н НОМЕР_1, 2005 року випуску, кузов № ХТК 31932; ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_2,1988 року випуску, кузов № ХТА 210630J1919055. Приблизна вартість автомобілів складає 35000 грн. вказані автомобілі були зареєстровані на імя померлого. Після поховання позивачі поїхали на місце зберігання автомобілів у с. Водяне Камянсько-Дніпровського району Запорізької області по вул. Кірова, 118 де мешкала ОСОБА_3, яка їм заявила, що майна за яким вони приїхали вже нема. Згодом вони ще раз намагались у неї витребувати автомобілі, але все було марно. Після таких дій відповідача вони звернулись до Енергодарск5ого МВ ГУМВС України в Запорізькій області, але після проведення перевірки, слідчий по даній справі виніс постанову про закриття кримінального провадження. На даний момент постанова скасована та проводиться досудове слідство. В звязку з тим, що за допомогою правоохоронних органів позивачам не вдається повернути вищевказане майно, вони змушені звернутись до суду. Просять витребувати від ОСОБА_3 на їх користь належні їм автомобілі: НОМЕР_3, 2005 року випуску, кузов № ХТК 31932; ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_2,1988 року випуску, кузов № ХТА 210630J1919055, а також стягнути на їх користь судові витрати.

Позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 неодноразово було уточнено позовні вимоги: так 10.09.2013 року позивачами було подано до суду уточнену позовну заяву, в якій крім витребування від відповідачки ОСОБА_3 майна, позивачі-відповідачі просять ще й визнати за ними право власності ВАЗ 2104, д/н НОМЕР_1, 2005 року випуску, кузов № ХТК 31932; ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_2,1988 року випуску. 17.09.2013 року подано уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог у сумі 55375 грн. внаслідок реалізації відповідачкою ОСОБА_3 мікроавтобусу FIAT, який належав померлому ОСОБА_4 на суму 40750 грн, відповідно 50% вартості якого сума становить 20375 грн.

В свою чергу відповідач-позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відшкодування понесених витрат на лікування та поховання спадкодавця, в якому вказує, що померлий 28.11.2012 року ОСОБА_4 був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із нею. Останній рік перед смертю він дуже хворів, 20.11.2012 року вечером він впав в кому, внаслідок чого його відправили у Камянсько-Дніпровську ЦРЛ, а 21.11.2012 року перевели у МСЧ № 1 м. Енергодар, де він пролежав тиждень в реанімації та 28.11.2012 р. помер. всі витрати на лікування та похорони, відповідач-позивач взяла на себе, тому що діти відмовились від цього. Її витрати склались з наступного: бензин за виклик швидкої від 21.11.2012 р. щоб відвезти ОСОБА_4 з Камянки-Дніпровської до МСЧ № 1 м. Енергодар -120 грн., за томографію 450 грн., за анестезію 400 грн., за морг сплачено 900 грн, за бальзамування 200 грн., за послуги батюшки 200 грн., за угодою про організацію проведення поховання на кладовищі м. Енергодар 842 грн. 12 коп., за оформленням договору замовлення 32 грн. 91 коп., оформлення свідоцтва на поховання 16 грн. 97 коп. по чеку № 6 від 29.11.2012 року за ритуальні послуги 5950 грн., 20 рушників 800 грн., за поминальний обід у їдальні при МСЧ № 1 у м. Енергодар - 6158 грн. 70 коп., придбання горілки «Хортиця» - 600 грн, придбання памятнику 8500 грн., а всього на загальну суму 25170 грн. 69 коп. Також нею було придбано на лікування ОСОБА_4 наступні ліки: церобролезин, кардіомагнил, рицинол, актовегин, магнія сульфат, лизина есцинат в ампулах, корвалтаб, реамбирин, цитофлавин, нейровитин, фленокс, дикловенак натрію, федин, клаксон, мексидол, комбиспазм, ацелизин, фленокс, фізрозчини, системи до капельниць, шприци, підгузки, пеленки гігієнічні, пластир медичний, пристрій для переливання крові, натрій-хлорид, контривен, бісопрол-ратиоформ, проксиум, мепрозол, а всього на загальну суму 2973 грн., 01 коп. Також відповідачкою-позивачкою були понесені витрати на влаштування поминального обіду на загальну суму 1341 грн. Просить стягнути на її користь з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 витрати у сумі 30823,82 грн за лікування, поховання, поминальні обіди, встановлення памятника спадкодавцю ОСОБА_4, який помер 28 листопада 2012 року, а також судові витрати: судовий збір у сумі 308 грн., 24 коп. та послуги адвоката у сумі 1000 грн.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_1 та їх представник ОСОБА_5 свої позовні вимоги та згодом уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту обставин викладених у позовній заяві, та просять задовольнити позов в повному обсязі, в зустрічному позові ОСОБА_6 просять відмовити повному обсязі.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7: проти вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечують, вважають їх вимоги щодо повернення належного спадкодавцю ОСОБА_4 та визнання права власності на спірні автомобілі необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Свої вимоги викладені у зустрічній позовній заяві просять задовольнити в повному обсязі.

Також за клопотаннями обох сторін у судовому засіданні були допитані наступні свідки:

Свідок ОСОБА_8, яка суду пояснила, що вона є сусідкою відповідачки ОСОБА_3 Дійсно відповідачка ОСОБА_3 мешкала разом з померлим ОСОБА_4 більше 20 років. Спочатку вони мешкали у м. Енергодарі, а потім ОСОБА_3 продала квартиру та вони переїхали жити до с. Водяне Камянсько-Дніпровского району, де за отримані кошти придбали будинок. За деякий час до своєї смерті ОСОБА_4 вирішив продати належний йому на прав власності автомобіль ВАЗ 2104 для того, щоб отримати гроші на лікування, їй відомо, що він сам давав обяву про продаж даного автомобілю. Стосовно автомобілю ВАЗ 2106 то його продала ОСОБА_3 під час коли ОСОБА_4 вже лежав у реанімації.

Аналогічні пояснення дали також свідки ОСОБА_9, яка є племінницею відповідачки-позивачки ОСОБА_3 та її рідний син ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_11 також підтвердив що відповідачка-позивачка ОСОБА_3 проживала з померлим ОСОБА_4 більше 20 років. Під час сумісного проживання було придбано два автомобілі ВАЗ 2104 та ВАЗ 2016, останній автомобіль ОСОБА_4 придбав у своєї доньки. Свідку також відомо про те, що ОСОБА_4 хотів продати автомобіль ВАЗ 2104 на своє лікування, так йому не вистачало грошей. Також свідок підтвердив факт існування у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 автомобіля FIAT, на кого він був зареєстрований йому не відомо.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона працювала та на даний момент працює в Енергодарській СМСЧ № 1. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 знає вже більше 20 років. Свідок підтвердила факт понесення витрат ОСОБА_3 на лікування та згодом і поховання ОСОБА_4 Діти померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ані лікуванням ані похованням свого батька не займались.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є офіційною жінкою померлого ОСОБА_4 з яким вони розійшлись у 1993 році. Увесь час між ними були дружні відносини . Щодо продажу автомобілів ВАЗ 2106 та ВАЗ 2104 ОСОБА_4 нічого не повідомляв. Їй відомо, що придав він їх за свої зароблені гроші. Він навіть оформив доручення на право керування автомобіля ВАЗ 2016 на зятя та свою доньку.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він є чоловіком позивачки-відповідачки ОСОБА_1 У них з померлим ОСОБА_4 були нормальні стосунки. Всі автомобілі були куплені ОСОБА_4 за власні гроші, як він заробляв торгівлею на ринку. На поховання ОСОБА_4 вони пропонували ОСОБА_3 свою допомогу, але їм було відмовлено в цьому. Йому відомо, що поховання ОСОБА_4 організувала ОСОБА_3 продавши автомобіль ВАЗ 2106.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що вимоги позивачів-відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо витребування спадкового майна не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що, дійсно, ОСОБА_4 помер 28.11.2012 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії І-ЖС 246129, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області (а.с. 4)

Відповідно до копії довідки, виданої Енергодарською державною нотаріальною конторою Запорізької області відповідно до матеріалів спадкової справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями за законом після померлого ОСОБА_4, інших спадкоємців не має. До складу спадщини входять автомобіль НОМЕР_4 та автомобіль НОМЕР_5 відповідно до відомостей наданих реєстраційно-екзаменаційним відділенням міжрайонного відділу ДАІ № 4 УМВС України в Запорізькій області (а.с. 10,11,15)

Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 32655506 від 05.12.2012 Енергодарською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу за № 245, спадкодавцем є ОСОБА_4 (а.с. 103)

З наданих позивачами документів вбачається, що 03.12.2012 року вони звернулись до Енергодарського МВ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою щодо незаконного заволодіння ОСОБА_15 автомобілями їх батька (а.с. 6)

З постанови про закриття кримінального провадження від 28.12.2012 року вбачається, що відповідач-позивач ОСОБА_15 продала зазначені автомобілі внаслідок нестачі грошей на лікування ОСОБА_4 (а.с. 7)

Постановою прокурора м. Енергодар скасовано постанову слідчого Енергодарського МВ ГУМВС про закриття кримінального провадження (а.с. 8)

Як вбачається з відповіді наданої ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області станом на 28.05.2013 року автомобілі померлого ОСОБА_4 так і залишились зареєстровані на нього (а.с. 11)

На запит суду від 30.09.2013 року щодо надання інформації щодо прийняття спадщини позивачами-відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та видачі їм свідоцтва про право на спадщину (а.с. 157), була отримана відповідь, в якій зазначено, що ОСОБА_2 ОСОБА_1 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не звертались. (а.с. 161).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте ані матеріали справи, ані позовні вимоги не містять в собі посилання на докази, які б підтверджували, що спірні автомобілі не вибували із володіння їх померлого власника ОСОБА_4

Як встановлено в ході розгляду справи, будь-яких договорів щодо купівлі-продажу спірних автомобілів ані померлий ОСОБА_4, ані відповідач-позивач ОСОБА_3 не укладала.

Статтею 658 ЦК України визначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить лише власникові товару.

Між тим, виходячи з положень ст.ст. 387-388 ЦК України, вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння, у тому числі від добросовісного набувача, може заявляти лише його власник, а тому суд вважає, що правових підстав для наявності у позивачів-відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такого права витребування майна немає, оскільки на момент розгляду справи свідоцтво про право на спадщину після померлого ОСОБА_4 позивачі-відповідачі так і не отримали. В уточненій позовній заяві позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять визнати за ними право власності на спірні автомобілі у відповідності до ст. 1296 ЦК України, але як свідчать матеріали справи та надані позивачами доводи щодо своїх позовних вимог в частині визнання права власності на автомобілі НОМЕР_4 та автомобіль НОМЕР_5 в судовому порядку, в звязку з неможливістю оформити право власності у нотаріальній конторі тому, що нібито відсутні правовстановлюючі документи в рухоме майно, суд до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутня належним чином оформлена постанова нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальних дій.

Вимоги позивачів-відповідачів про стягнення з відповідачки-позивачки ОСОБА_3 половини вартості придбаного під час життя ОСОБА_4 автомобіля FIAT (мікроавтобус) у сумі 2500 доларів США, задоволенню також не підлягають, оскільки позивачами-відповідачами протягом усього розгляду справи не надано суду переконливих доказів щодо належності вищевказаного автомобіля померлому ОСОБА_4, а їх посилання на пояснення відповідачки ОСОБА_3 про придбання даного автомобілю нею спільно з ОСОБА_4, ще не свідчить про перехід його права власності на вказаний автомобіль.

З своїм визначенням витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду позову. Предметом позову є вимога позивача до відповідача про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки. Як вбачається з наданих позивачами-відповідачами доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві, підстав для застосування ст. 391 ЦК України при вирішенні спору про захист права позивачів шляхом витребування майна немає.

Щодо зустрічних вимог відповідача-позивача ОСОБА_3 про стягнення понесених витрат на лікування та поховання померлого ОСОБА_4, судом встановлено наступне:

Як вбачається з матеріалів справи відповідач-позивач ОСОБА_3 дійсно сплачувала кошти на лікування та поховання померлого ОСОБА_4, що підтверджено наданими нею доказами понесення витрат, а саме квитанцій, чеків та накладної, які маються в матеріалах справи (а.с. 57-67)

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1232 ЦК спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця; витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Як було вже зазначено вище, позивачі-відповідачі ОСОБА_2 ОСОБА_1 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не звертались, а отже фактично перехід прав та обовязків від померлого ОСОБА_4 до спадкодавців не відбувся, оскільки ними до теперішнього часу не отримано свідоцтво про право на спадщину, що в свою чергу не дає підстав для задоволення вимог відповідачки- позивачки ОСОБА_3

ОСОБА_8 того, як встановлено під час розгляду справи, померлий ОСОБА_4 на момент смерті не був пенсіонером, відповідач-позивач ОСОБА_3 дійсно понесла витрати щодо його лікування та поховання. Як вбачається з пояснень самої відповідачки-позивачки ОСОБА_3 та пояснень свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, під час хвороби її співмешканця ОСОБА_4 ними спільно було прийнято рішення щодо продажу спочатку одного автомобіля, а згодом і іншого, так як на лікування власника автомобіля були потрібні кошти. Дані автомобілі були продані з добровільного волевиявлення померлого ОСОБА_4 іще до моменту його смерті. Отже суд вважає, що заявлені вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрат на лікування померлого батька ОСОБА_4 не підлягають задоволенню в повному обсязі оскільки всі витрати були сплачені за рахунок проданих автомобілів НОМЕР_4 та ВАЗ 21043 д/н НОМЕР_1.

Що стосується поховання ОСОБА_4 відповідачкою ОСОБА_3, встановлено наступне: відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» кладовище призначене для організації поховання померлого та є місцем поховання.

Намогильною спорудою є пам`ятні споруди, що встановлюються на могилах та увінчують пам`ять про померлих.

Предмети ритуальної належності це вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могил.

Ритуальні послуги це послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням поховання.

ОСОБА_8 того, поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про поховання та похоронну справу» кожний громадянин має право бути похованим у певному місці та за певними звичаями.

У своїй позовні заяві відповідачка-позивачка ОСОБА_3 просить стягнути з позивачів-відповідачів наступні документально підтверджені витрати, понесені нею на поховання ОСОБА_4: за договором замовлення № 366-з від 29 листопада 2012 року за організацію та проведення поховання на кладовищі м. Енергодар у сумі 842 грн. 12 коп. (а.с. 64 зворот); за оформлення договору замовлення та оформлення свідоцтва про поховання витрати в сумі 49 грн. 88 коп. (а.с. 64); за придбання ритуальних товарів та послуг витрати у сумі 5950 грн., що підтверджується відповідним товарним чеком № 6 від 29.11.2012 року (а.с. 62); за поминальний обід 29.11.2012 року витрати у сумі 6158 грн., що підтверджується рахунком № 16 від 29.11.2012 року (а.с. 63), витрати на придбання 20-ти пляшок горілки «Хортиця» на загальну суму 300 грн., що підтверджується довідкою виданою директором КП Камянсько-Дніпровський ринок від 02.07.2013 року (а.с. 67); витрати на придбання памятника у сумі 8500 грн, що підтверджується копією накладної № 2 від 10.06.2013 року (а.с. 65). Отже виходячи з наведеного відповідачка-позивачка просить стягнути з позивачів-відповідачів витрати на поховання на загальну суму 21800 грн.

З даною вимогою відповідачки суд погодитись не може, оскільки факт продажу мікроавтобусу FIAT за 5000 доларів США, не який не було оформлено право власності у встановленому законодавством порядку на померлого ОСОБА_4, визнаний сторонами та не заперечується і самою відповідачкою-позивачкою ОСОБА_3, а отже отримані кошти також були витрачені нею на організацію поховання ОСОБА_4, і таким чином вимоги відповідачки ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідачів-позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 витрат на поховання спадкодавця також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Твердження представника відповідачів-позивача ОСОБА_5 про те, що він підтвердив витрати ОСОБА_3 на поховання в сумі 823 грн. суд до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_3 не надала доказів про спільне проживання з ОСОБА_4 та те, що вони знаходились в цивільному шлюбі, що підтверджується довідкою наданої в територіальної громади Водянської сільської ради Камянсько-Дніпровького району Запорізької області /л.д.184/.

Отже виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення, як первинного позову позивачів-відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності так і зустрічного позову ОСОБА_3 про відшкодування понесених витрат на лікування та поховання спадкодавця.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України суд вважає покласти судові витрати на обидві сторони у розмірі фактично сплачених ними коштів.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 30, 60, 61-65, 88, 213-216,367 ЦПК України, ст.ст. 387-388, 391, 658, 1232 ЦК України ст.ст. 2-6 Закону України «Про поховання та похоронну справу»

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на автомобіль, - залишити без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про відшкодування понесених витрат на лікування та поховання спадкодавця, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя М.С. Яковлєва