АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________
Провадження: 22ц/2090/8332/2012 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 2035/7029/2012 Блага І.С.
Категорія: надання послуг Доповідач -Костенко Т.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2012 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Міненкової Н.О.,

Гальянової І.Г.,

при секретарі: Галушко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» філія «Харківтеплозбут»про визнання незаконними нарахування заборгованості за опалення та гаряче водопостачання, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», за місцезнаходженням філії «Харківтеплозбут», яким просив визнати незаконним нарахування заборгованості, виконане відповідачем за опалення та гарячу воду приміщення АДРЕСА_1 за період з 21.08.2009 року по 01.06.2012 року та скасувати вимогу-доручення 17800-4159 від 26 червня 2012 року на суму 18483 грн. 07 коп.

Позов обгрунтовано тим, що з 1988 року позивач разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 проживав у АДРЕСА_1, а 11.11.1996 року вони набули права власності на цю квартиру внаслідок приватизації. 21.08.2009 року зазначену квартиру було переведено у нежитловий фонд, але позивач за станом здоров'я та у зв'язку з сімейними обставинами продовжував проживати у цьому приміщенні, хоча був зареєстрований за іншою адресою у АДРЕСА_2. Позивач та його дружина не займаються підприємницькою діяльністю, комунальні послуги, надані у вищевказаному приміщенні, використовували виключно для особистих потреб та своєчасно їх оплачували, заборгованості не мали. У квітні 2012 року позивач звернувся до відповідача для укладання з 01.06.2012 року договору про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді, після чого відповідач незаконно, на переконання позивача, в порушення вимог ст.1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», здійснив перерахунок вартості послуг за обігрів приміщення та гарячу воду за період з 21.08.2009 року по 01.06.2012 року за тарифами, встановленим для суб'єктів підприємницької діяльності. Перерахунок виконаний з урахуванням висновків експерта ОСОБА_5, які були зроблені у травні 2012 року на радіаторах, встановлених у систему опалення в квітні 2012 року. При цьому зі спірної суми не було виключено 6414,98 грн., які були сплачені позивачем за обігрів приміщення та гарячу воду у період з 21.08.2009 року по 01.06.2012 року.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач підтримав свої позовні вимоги, давши відповідні пояснення, просив суд їх задовольнити, підтвердив ті фактичні обставини, які викладено у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні в суді першої інстанції заперечувала проти позову, посилаючись на те, що відповідач дізнався про переведення квартири позивача у нежитловий фонд лише у квітні 2012 року, коли позивач звернувся для укладання договору на купівлю-продаж теплової енергії у гарячій воді. Враховуючи, що приміщеня АДРЕСА_1 є нежитловим, правовідносини між позивачем та відповідачем мають регулюватися не Законом України «Про захист прав споживачів»та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а нормами Закону України «Про теплопостачання»та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198, які розглядають теплову енергію як товар. Тому відповідач здійснив донарахування суми заборгованості на особовий рахунок позивача за спожиту теплову енергію за спірний період, спираючись на тарифи, встановлені нормативно-правовими актами.

Рішенням Червонозаводського районного судум.Харкова від 14 листопада 2012 року вищезазначений позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним нарахування заборгованості, виконане Комунальним підприємством «ХТС», філією «Харківтеплозбут»за опалення та гарячу воду приміщення АДРЕСА_1, за період з 01.09.2009 року по 19.06.2012 року на суму 18483 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят три) гри. 07 коп. У задоволенні позовних вимог про скасування вимоги-доручення 17800-4159 від 26.06.2012 року на суму 18483 гри. 07 коп. - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою та просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам. Наводить ті ж доводи, що і в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Задовольняючи вимоги позивача в частині визнання нарахування заборгованості за опалення та гаряче водопостачання, складене відповідачем, незаконним, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, являючись власником приміщення АДРЕСА_1, сплачував відповідні послуги за показниками лічильних приладів, що встановлені в зазначеному приміщенні. При цьому підприємницької діяльності не вів та проживав у приміщенні до 01 червня 2012 року, як у житловому в зв*язку із станом здоров*я та сімейними обставинами. Оскільки договір між сторонами на купівлю продаж теплової енергії укладено не було, то позивач сплачував за такі послуги за тарифами, що існували для житлових приміщень. З огляду на зазначені обставини, а також на той факт, що на період, за який нараховано заборгованість, договору на купівлю продаж теплової енергії між сторонами не існувало, судом і ухвалене вищезазначене рішення.

Крім того, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог щодо скасування вимоги-доручення 17800-4159 від 26.06.2012 року на суму 18483 гри. 07 коп. з тих підстав, що діючим законодавством не передбачено такого самосійного способу захисту цивільних прав та інтересів, як скасування платіжного документу.

З такими висновками суду повністю погодитись не можна, оскільки вони зроблені судом без належного з*ясування дійсних обставин справи, прав та обов*язків сторін, оцінки наданих ними доказів, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами не заперечується, що позивач разом із своєю дружиною ОСОБА_4 з 1996 року є власниками приміщення квартири АДРЕСА_1, яке у відповідності до рішення Червонозаводського районного суду від 21.08.2009 року набуло статус нежилого.

01 червня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №13489, предметом якого є продаж відповідачем (як теплопостачальною організацією) та купівля позивачем (як споживачем) теплової енергії в гарячій воді (а.с.57-65).

Таким чином, відносини між сторонами у справі з приводу постачання населенню тепла та гарячої води регулюються ст. 714 ЦК України, Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМУ від 03.10.2007 року №1198, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведенню», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів Укрїни № 630 від 21.07.2005 року, Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1757 від 14 грудня 2010 року «Про затвердження тарифів на теплову енергію КП «Харківські теплові мережі», рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 74 від 20 лютого 2009 року «Про корегування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуг централізованого опалення і постачання гарячої води, які надає КП «ХТМ»для бюджетних та інших споживачів»та ін.

Постачання населенню тепла та гарячої води здійснюється на підставі договорів про надання послуг чи договорів купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Виходячи з положень ст. ст. 6, 526, 626-631 ЦК України укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 23 Постанови № 1198 передбачено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_3 є співвласником нежилого приміщення АДРЕСА_1, а тому споживачем теплової енергі в гарячій воді. Нарахування по оплаті за теплову енергію до 01.06.2012 року здійснювалось на підставі показів лічильника за тарифами, що існують для житлових приміщень, а після укладення між сторонами договору купівлі-продажу № 13489 від 01.06.2012 року -за тарифами для нежилих приміщень.

При укладанні вищезазначеного договору теплопостачальній організації позивачем ОСОБА_3 було надано відомості про те, що приміщення АДРЕСА_1 у 2006 році переведене в нежитлове, тому 26 червня 2012 року позивачеві була направлена вимога-доручення № 17800-4159 на сплату 18483,07 грв як на вартість теплової енергії, спожитої абонентом без достатніх правових підстав.

Із зазначених ОСОБА_3 предмету та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність нарахування плати за використану теплову енергію.

Разом з тим, згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Оскарження дій КП «Харківські теплові мережі» щодо нарахування плати за використану теплову енергію та збитків, які є різновидом претензії, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав.

Усе, що зазначив ОСОБА_3 у позовній заяві може бути запереченням у разі пред'явлення до нього позову про стягнення певної суми (збитків), однак такі позовні вимоги у цьому провадженні не розглядалися.

З огляду на зазначені обставини, а також з урахуванням положень ч.3 ст.303 ЦПК України, з приписів якої вбачається, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов*язковою підтавою для скасування рішення, судова колегія вважає, що рішення районного суду підлягає скасуванню з подальшою відмовою в задоволенні позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині скасування платіжної вимоги-доручення, суд першої інстанції правильно виходив із того, що законом не передбачено такого самостійного способу захисту цивільних прав та інтересів, як скасування платіжного документу.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задовлення вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольни частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2012 року змінити, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним нарахування заборгованості, виконаного Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі», філією «Харківтеплозбут»за опалення та гарячу воду на суму 18483,07 гривень -відмовити.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий, суддя:

Судді :