Номер провадження № 22-ц/785/7625/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Стадніченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2012 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 державна нотаріальна контора про визнання договору дарування та договорів купівлі продажу недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

08 квітня 2004 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 державна нотаріальна контора про визнання договору дарування та договорів купівлі продажу недійсними.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що батьки позивачки ОСОБА_3 були співвласниками квартири АДРЕСА_1. 31 серпня 2001 року її батько здійснив відчуження своєї частки, оформивши договір дарування на ім'я ОСОБА_4, без згоди дружини.

17 січня 2001 року мати позивача уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу 1/2 частини спірної квартири. В момент оформлення вище вказаного договору мати ОСОБА_3 через стан свого здоровя була недієздатною, тобто не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

18 липня 2002 року ОСОБА_4 продав спірну квартиру ОСОБА_5.

На підставі зазначеного позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову та пояснив, що на момент укладання спірних договорів батьки позивачки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були при своєму розумі та розуміли значення своїх дій, а тому немає законних підстав для задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_5 також не визнав позовні вимоги, заперечував проти їх задоволення, оскільки при укладанні спірного договору купівлі-продажу між ним та ОСОБА_4 ніяких порушень прав будь-яких осіб у тому числі і батьків позивача не відбулось.

Представник Другої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори, в судове засідання не зявився, надав до суду письмові заперечення проти задоволення позову в яких пояснив, що при укладанні спірного договору дарування згода дружини не була потрібна через те, що спірна квартира була приватизована подружжям в рівних частках безоплатно, тобто передана державою у їх приватну власність безкоштовно, тому вимоги закону про шлюб в даному випадку не порушенні. Укладений договір купівлі-продажу від 17 жовтня 2001 року був оформлений за особистим зверненням ОСОБА_8 та підписаний останньою. Під час спілкування з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 котрі зверталися до нотаріальної контори за посвідченням договорів, було встановлено, що останні адекватно усвідомлювали навколишню дійсність, свою поведінку, самостійно і свідомо оформили свої бажання, розуміли значення своїх дій, дійсності намірів та правові наслідки цих дій, що не викликало сумніву у їх дієздатності. 18 липня 2002 року був посвідчений договір купівлі-продажу за яким ОСОБА_4 продав спірну квартиру ОСОБА_5, тому у звязку з вище викладеним просив у задоволені позову відмовити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином неодноразово, документів підтверджуючих поважність причини неявки до суду ними надано не було, крім того від відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також третьої особи Другої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка зазанчених осіб до суду апеляційної інстанції не перешкоджає розглядові справи та у доступі сторін до апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та письмові заперечення на апеляцію, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_2 (Кірова) в м.Одесі у рівних частках належала ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано Управлінням житлового-комунального господарства виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради народних депутатів від 19.05.1993 року (т. 1 а.с. 9).

На підставі договору дарування від 31 серпня 2001 року ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (Кірова) в м.Одесі. (т.1 а.с. 6).

Відповідно до норм ЦК Української РСР, які діяли на момент вчинення спірних правовідносин, кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні, тому письмова згода ОСОБА_8, як дружини ОСОБА_7, не була обовязковою.

17 жовтня 2001 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 (Кірова) в м.Одесі (т.1 а.с.7).

18 липня 2002 року між ОСОБА_4, як власником квартири та продавцем, і ОСОБА_5, як покупцем, було укладено договір купівлі продажу спірної квартири, який посвідчено державним нотаріусом та зареєстровано за р.№1-3164 (т. 1 а.с. 8).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що спірний договір дарування та договори купівлі продажу було укладено з дотриманням норм законодавства діючого на час винекнення спірних правовідносин, що не призвело до порушення законних прав та інтересів інших осіб у тому числі і позивача.

Місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють спірні правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд першої інстанції перевірив усі докази, які навів позивач ОСОБА_3 у підтвердження своїх вимог, а відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_6 державна нотаріальна контора у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки відповідно до висновку експертизи №996 від 08 грудня 2011 року в період вересень жовтень 2001 року ОСОБА_8 будь-яким психічним розладом не страждала. Психічний стан ОСОБА_8 при укладанні договору купівлі - продажу спірної квартири, дозволяв їй усвідомлювати свої дії, керувати ними та давати їм відповідну оцінку (т.2 а.с. 68-74).

Судом першої інстанції у підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 допитані свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, однак, судова колегія вважає, що показання зазначених свідків не конкретні та суперечать обставинам справи, тому у даному випадку вони не можуть прийматися судом до уваги, про що суд першої інстанції дав відповідну правову оцінку у судовому рішенні.

Не заслуговують на увагу і інші доводи апелянта, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та недоведені належними доказами.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим у справі доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 303,307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_14

ОСОБА_2