№ 2/2037/860/2012
№ 2-о/637/1/13

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2013 року с.м.т. Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Островської Н.І.,

за участю секретаря Катренко Ю.С.,

народних засідателів: Афлятунової І.І., Захарченка О.О., Ходаревої С.М.,

прокурора: Маслич О.О., Мурадова З.А., Зайцева М.М., Юревича М.В., Маркевича Д.М.,

заявник: ОСОБА_1, представник за довіреністю: Жарова - ОСОБА_2,

заінтересовані особи: ОСОБА_3,

представник служби у справах дітей Шевченківської РДА: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: служба у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_3 про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуном, за зустрічною заявою ОСОБА_3 про призначення опікуном ,-

в с т а н о в и в:

У березні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання його сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним та про призначення його опікуном дитини.

Як підставу заяви зазначив, що він зареєстрований та проживає за адресою: м. Харків, вул. Зоряна-40, кв.-7. Має сина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які народилися у шлюбі з ОСОБА_3. 23 грудня 2004 року шлюб розірвано. Донька залишилась мешкати з матірю, яка у жовтні 2007 року помістила ОСОБА_6 в школу-інтернат № 11 м. Харкова з діагнозом наслідки органічного ураження ЦНС, церебрастенічний синдром. Син, ОСОБА_7, має статус інваліда дитинства, страждає на психічний розлад, знаходиться на обліку у психіатра, неодноразово проходив стаціонарне обстеження в Харківській міській клінічній психіатричній лікарні № 3 та через хворобу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує постійного супроводу і допомоги з боку опікунів. 28.04.2009 року на підставі рішення виконкому Московської районної в місті Харкові ради № 10327 та путівки № 202 від 06.05.2009 року сина направлено до Шевченківського дитячого будинку-інтернату, розташованого в с.м.т. Шевченкове Харківської області, де він його регулярно відвідує. На час направлення дитини до будинку-інтернату він, як батько, не заперечував, оскільки не мав постійного місця проживання та роботи, тобто не мав можливості здійснювати належні опіку та утримання сина. Вважає, що наведене вище свідчить про небажання матері опікуватися хворими дітьми, яка, крім того, має незначний місячний дохід в розмірі 1150 грн. і не має можливості доглядати двох дітей, з яких ОСОБА_7 потребує особливої уваги.

В звязку з покращенням матеріального, житлового та соціального становища, зокрема, постійного місця роботи і стабільного доходу в розмірі 2500 грн., забезпечення житлом та бажанням його матері, яка має медичну освіту допомагати, вважає, що у нього існує більше можливостей щодо утримання та опікування над сином. З огляду на наведене, просить визнати сина, ОСОБА_8 недієздатним та призначити його опікуном.

У судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву та наполягали на її задоволенні.

ОСОБА_9 заперечувала проти призначення батька дитини, ОСОБА_1, опікуном сина, надавши зустрічні вимоги щодо встановлення опіки над сином з її боку, зазначивши, що ОСОБА_8 має статус інваліда дитинства, страждає на психічний розлад, знаходиться на обліку у психіатра, неодноразово проходив стаціонарне обстеження в Харківській міській клінічній психіатричній лікарні № 3, через хворобу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Син потребує постійного супроводу і допомоги з боку опікунів. Після розірвання шлюбу син ОСОБА_10 знаходився на її утриманні, який 28 квітня 2009 року за згодою батьків направлений до Шевченківського дитячого будинку-інтернату. З 2004 року до теперішнього часу ОСОБА_1 ніякої матеріальної допомоги на лікування дитини не надавав. Ті обставини, що довгий час ОСОБА_1 не мав постійного місця проживання, постійного місця роботи і заробітку, свідчать про те, що батько не зможе належним чином утримувати та доглядати сина. Бажання приймати участь у вихованні дитини до моменту подання позовної заяви батько не мав. Згідно інформації будинку-інтернату, де перебуває син, дитина потребує постійного догляду і уваги та сама себе не обслуговує. Враховуючи інтереси дитини, вона не зверталась про призначення іі опікуном, проте, за наявності вимог батька про визначення його опікуном, просить встановити опіку над сином зі свого боку.

Прокурор заперечувала проти задоволення зави, виходячи з інтересів дитини.

Представник служби у справах дітей Шевченківської райдержадміністрації Харківської області полягалась на розсуд суду.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, вислухавши пояснення заявника та його представника, заінтересованих осіб, зясувавши позицію прокурора, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено та не оспорюється, що у 2004 році шлюб між сторонами розірвано.

Від спільного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_6, та сина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 6, 14/.

Рішенням виконкому Московської районної у місті Харкові ради від 28.04.2009 року № 103/27 малолітнього ОСОБА_7 влаштовано до будинку-інтернату системи соціального забезпечення 2 профілю /а.с. 14-15/, де він перебуває по теперішній час.

Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Стаття 157 цього Кодексу передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Матеріалами справи встановлено, що батьки дитини мешкають окремо, мають житлові площі, позитивно характеризуються за місцем праці та проживання, де мають належні житлово-побутові умови, мають постійний дохід, де розмір заробітної плати у батька більше /а.с. 9,10, 130, /.

Частиною 7 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Конвенцією про права дитини (схваленою резолюцією 44/25 від 20.11.1989 року на 44-й сесії Генеральної Асамблеї ООН і ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3) і що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст. 12).

Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року встановлено, що дитині, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, яка її стосується, надаються такі права, здійснення яких вона може вимагати: а) отримувати всю відповідну інформацію; b) отримувати консультації та висловлювати свою думку; c) бути поінформованою про можливі наслідки врахування цієї думки та про можливі наслідки будь-якого рішення (ст. 3). У справі, яка стосується дитини, судовий орган до ухвалення рішення (зокрема): а) визначає, чи має він достатньо інформації для ухвалення рішення у найвищих інтересах дитини ...; b) якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, ... надає дитині можливість висловити свою думку; c) приділяє належну увагу думці, висловленій дитиною (ст. 6).

Вище наведені норми міжнародного права в повній мірі знайшли своє відображення в ст. 27-1 ЦПК України.

З огляду на психічне захворювання, ОСОБА_7 в судове засідання не викликався.

У відповідності до частини 1 статті 39 Цивільного кодексу України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до висновків амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 566, ОСОБА_7 на теперішній час виявляє ознаки стійкого хронічного психічного розладу у формі повільної розумової відсталості. За своїм психічним станом ОСОБА_7 не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними /а.с. 11-13, 43-46/.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України підставами звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили.

Так, рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 21.02.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області, комунальна установа Шевченківський дитячий будинок-інтернат про визначення місця проживання дитини, відмовлено у задоволенні позову повністю.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2013 року вказане рішення Шевченківського райсуду залишено без змін.

Згідно вимогам частини 1 статті 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

На підставі висновку комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської райдержадміністрації Харківської області № 02-31/2361 від 28.09.2012 року (протокол № 11 від 21.09.2012 року) про доцільність встановлення піклування над недієздатною особою, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, може бути піклувальником над ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 90, 91).

За повідомленням КУ Шевченківський дитячий будинок-інтернат № 01-04/1172 від 17.09.2012 року всі вихованці будинку-інтернату, в тому числі і ОСОБА_7, перебувають на повному державному утриманні і плата з батьків за перебування та лікування їх дітей не справляється. Батьки ОСОБА_7 регулярно відвідують свого сина (а.с. 146).

Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської райдержадміністрації Харківської області № 02-31/1652 від 02.07.2012 року (протокол № 6 від 27.06.2012 року) про доцільність встановлення опіки/піклування над недієздатною особою, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, може бути опікуном/піклувальником над ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 149, 150).

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З огляду на викладене, з врахуванням вирішення питання щодо місця проживання дитини у дитячому будинку-інтернаті, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні вимог про встановлення опіки над дитиною з боку батьків.

В той же час, суд констатує, що у випадку настання змін, повязаних з діагнозом дитини щодо її місця проживання, жодна з сторін спору не позбавлена можливості ініціювання повторного розгляду питання про призначення опікуна.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, які були досліджені судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 240, 241 ЦПК України, ст.ст. 39, 60 Цивільного кодексу України ,-

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: служба у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_3 про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуном задовольнити частково.

Визнати недієздатним ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні зустрічної заяви ОСОБА_3 про призначення опікуном відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Шевченківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шевченківського

районного суду Харківської області ОСОБА_11

народні засідателі: Афлятунова І.І.

ОСОБА_12