№ 4-с-1416-100/2012
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2013 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції ОСОБА_2, -

встановив:

В грудні 2012 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Бучанського міського управління юстиції ОСОБА_2 в якій просила визнати незаконною та скасувати постанову від 27.12.2011 про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 13-308 від 11.10.1999, а виконавчий лист повернути у відділ ДВС Бучанського МУЮ для подальшого виконання.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 у своїй скарзі зазначила, що в серпні 2012 року вона отримала постанову від 27.12.2011 про закінчення виконавчого провадження, в якій вказано, що згідно виконавчого листа закінчився передбачений законом строк для стягнення аліментів, а заборгованість по аліментам складає 17 969,00 грн., для стягнення якої заявниці запропоновано звернутися до суду для видачі виконавчого документа про стягнення заборгованості в твердій грошовій сумі. Вважає такі дії державного виконавця Бучанського міського управління юстиції ОСОБА_2 протиправними, а тому змушена звернутися до суду з даною скаргою.

В судове засідання заявниця не зявилася, подала заяву в якій просить розглядати скаргу за її відсутності.

Відділ ДВС Бучанського управління юстиції Головного управління юстиції в Київській області в судове засідання свого представника не направили, подали заперечення проти скарги, в яких просять розглядати скаргу за відсутності представника.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини.

27.12.2011 державним виконавцем Бучанського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 13-308, виданим 11.10.1999 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів.

Відповідно до вищевказаної постанови підставою прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження стало закінчення передбаченого законом строку для стягнення аліментів. Вказано, що заборгованість складає 17 969 грн.

Виконавче провадження закінчено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що державний виконавець невірно розтлумачив та помилково застосував п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Строк нарахування та сплати аліментів не може сприйматися як строк протягом якого повинно виконуватись рішення про стягнення аліментів.

Частиною 4 п. 7.5.10 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року за N 74/5 (яка діяла на час винесення постанови) передбачено, що якщо за виконавчим документом, пред'явленим до виконання, утримання аліментів не провадилося у зв'язку з розшуком боржника, то стягнення аліментів має провадитись за весь період незалежно від установленого трирічного терміну та досягнення повноліття особою, на утримання якої присуджені аліменти.

Частиною 6 цього ж пункту визначено, що після закінчення передбаченого законом строку для стягнення аліментів власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, який провадив стягнення, повертає виконавчий документ до органу державної виконавчої служби з відміткою щодо повного перерахування стягувачу утриманих сум аліментів. У разі, якщо утримані суми аліментів стягувачу не перераховані, державний виконавець письмово повідомляє стягувача про розмір заборгованості та роз'яснює йому права, установлені частиною першою статті 86 Закону, а саме щодо перевірки повноти та правильності стягнутих сум.

Таким чином, із системного тлумачення п. 7.5.10 вищевказаної інструкції вбачається, що досягнення повноліття дитиною на яку стягуються аліменти (тобто закінчення строку нарахування) не є строком для відповідного виду стягнення в розумінні ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Такої ж думки дійшов нормотворець вже після винесення оскаржуваної постанови, чітко вказавши про це в п. 7.21, 7.22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № N 512/5.

За таких обставин, суд вважає, що винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.12.2011 здійснено без належних правових підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Заявниця просить направити виконавчий лист для продовження примусового виконання рішення, однак в матеріалах справи оригінал виконавчого листа відсутній.

За таких обставин, вимоги про повернення виконавчого листа для виконання задоволенню не підлягають, оскільки якщо виконавчий лист знаходиться у заявниці то вона особисто повинна його подати, а у випадку втрати, звернутися до суду за видачею дубліката виконавчого документу в порядку, передбаченому ст. 370 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 386, 387 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову державного виконавця Тимощук О. В. державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції від 27.12.2011 про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 13-308 від 11.10.1999 скасувати.

Ухвала може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя В. В. Кокорєв