Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 2/487/247/13
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.03.2013 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді Разумовської О. Г.,

при секретарі Юрчак Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з приміщення, що входить до належних ОСОБА_3 34/100 часток житлового будинку № 36/2 по вул. Защука в м. Миколаєві, мотивуючи тим, що дане нерухоме майно належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 20. 12. 2011, відповідач проживає у вказаному приміщенні без належних правових підстав, що порушує права позивача як власника. У добровільному порядку відповідач звільняти дане житлове приміщення не бажає, чинить перешкоди у здійсненні її прав як власника. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду за захистом.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 набула права власності на 34/100 часток житлового будинку № 36/2 по вул. Защука в м. Миколаєві на підставі договору дарування від 20. 12. 2011, за яким ОСОБА_4 подарувала, а позивач прийняла в дар 34/100 часток зазначеного будинку.

У спірному житлі проживає та зареєстрований відповідач ОСОБА_2.

В теперішній час позивач має намір здійснювати свої правомочності як власник майна у повному обсязі, однак відповідач створює їй перешкоди тим, що житлове приміщення не звільняє, виселятися відмовляється, чим порушує її права як власника квартири.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідач ОСОБА_2 не є членом сімї колишнього власника квартири, оскільки як встановлено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва суду від 29. 11. 2011 (що вступило в законну силу, і обставини встановлені судом не підлягають доказуванню при розгляді даної справи), з осені 2010 року і до смерті (22. 03. 2013) своєї матері ОСОБА_4 відповідач з нею (колишнім власником) однією сімєю не проживав.

З новим власником спірної частини будинку відповідач угод про найм майна не уклав, членом її сімї позивача (нового власника) не є, а на прохання позивача звільнити приміщення відповідає відмовою.

За договором дарування від 20. 12. 2011, за яким позивач ОСОБА_1 набула у власність 34/100 часток житлового будинку, сторони не обумовлювали прав третіх осіб на проживання (користування) вказаним нерухомим майном.

Позивач зверталася до правоохоронних органів з приводу відмови ОСОБА_2 звільняти належне їй житлове приміщення, однак їй рекомендовано вирішувати данне питання у судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що відповідачем використовується належна позивачу ОСОБА_1 34/100 часток житлового будинку № 36/2 по вул. Защука в м. Миколаєві без відповідної правової підстави, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про виселення суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою: вул. Защука, 36/2 в м. Миколаєві слід зазначити таке.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у звязку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). За такого, зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач підлягає виселенню у примусовому порядку.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений судовий збір у розмірі 107, 30 грн.

Керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_1 частиною житлового будинку № 36/2 по вул. Защука в м. Миколаєві шляхом виселення ОСОБА_2 без надання йому іншого житлового приміщення із зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Зобовязати ОСОБА_2 звільнити належну ОСОБА_1 частину житлового будинку № 36/2 по вул. Защука в м. Миколаєві від належних йому особистих речей.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 107, 30 грн.

Рішення набуває законної сили через 10 днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через місцевий суд в порядку, визначеному ст. 294 -296 ЦПК України.

Суддя О.Г. Разумовська