Номер провадження № 22-ц/785/6803/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Виноградової Л.Є.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Жус І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2013 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення коштів, витрачених на виконання угоди та здійснення будівництва та за зустрічним позовом громадської організації Товариство захисту прав автомобілістів Пріорітет, в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди,

встановила:

01 лютого 2011 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із позовною заявою, в якій ставили питання про стягнення солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на їх користь витрат, з урахуванням індексу інфляції, понесених при укладенні попереднього договору купівлі-продажу, здійсненні капітального ремонту домоволодіння, яке знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Великодолинське, вул.Нова, 2, у розмірі 366 672 грн. та матеріальних витрат, понесених при оплаті за надання юридичних послуг у розмірі 10000 грн.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 лютого 2011 року провадження у зазначеній справі було відкрито.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2013 року позовну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було залишено без розгляду через повторну неявку у судове засідання позивачів та їх представника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ставлять питання про скасування зазначеної ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що ухвала суду постановлена із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про залишення первісного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що вони повторно без поважних причин не зявились у судове засідання, про причини неявки суд не повідомили.

З таким висновком суду повністю погоджується судова колегія, з огляду на наступні обставини.

Так, судом встановлено, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, через свого представника ОСОБА_7 були тричі належним чином повідомлені про час і місце судових засідань, які призначались на 15.04.2013 року (а.с.38), на 23.05.2013 року (а.с.43) та на 19.06.2013 року (а.с.50), однак до суду не з`явились і про причини неявки суд не повідомили.

Згідно ч.1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більш двох місяців із дня відкриття провадження у справі, в зв'язку з чим дії первісних позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вигляді систематичної неявки у судове засідання судова колегія відносить до таких, що суперечать вимогам ч. 3 ст. 27 ЦПК України, та розцінює їх як зловживання стороною своїми процесуальними правами, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи.

Частиною 3 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

При цьому, діюче цивільно-процесуальне законодавство не повязує обовязок суду залишити заяву без розгляду з поважністю повторної неявки позивача в судове засідання, яке в даному випадку до уваги не береться.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі „Калашников проти Росії Європейський суд зазначив що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського Суду від 3 квітня 2008 року у справі „Пономарьова проти України зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Аналіз викладених вище обставин, неявки в судові засідання заявників апеляційної скарги, яким було відомо про провадження у справі, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданого до суду позову, що в свою чергу призвело до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті виниклого спору.

На підставі наведеного, беручи до уваги підстави для залишення позову без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивачів, встановлені ЦПК України із змінами, внесеними Законом України „Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 р., який не пов'язує причини повторної неявки з їх поважністю, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність залишення позовної заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без розгляду.

Що стосується доводів заявників апеляційної скарги про те, що суд особисто їх не повідомляв про час і місце судових засідань, позбавивши їх таким чином права на судовий захист, то ці доводи є безпідставними і спростовуються наступним.

У відповідності до ч. 5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки цій особі.

Як було зазначено вище, представник позивачів ОСОБА_7 був тричі повідомлений про час і місце судових засідань, шляхом вручення йому безпосередньо в суді особисто судової повістки на 15.04.2013 року (а.с.38), на 23.05.2013 року (а.с.43) та на 19.06.2013 року (а.с.50), однак на він, ні його довірителі до суду не з`явились і про причини неявки суд не повідомили.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивачі тричі належним чином були повідомлені про час і місце судових засідань, однак без поважних причин до суду не зявились і про причини неявки суд не повідомили, що давало суду повне право залишити позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без розгляду.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судова колегія зазначає, що заявники апеляційної скарги не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2013 року про залишення без розгляду позовної заяви залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_8

ОСОБА_2