УХВАЛА

16 серпня 2013 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - Баряка А.С.,

при секретарі - Сивенюк О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання іпотекодержателем майна, звернення стягнення на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

До початку розгляду справи по суті представник позивача ОСОБА_1 заявила клопотання про заміну сторони у справі, зазначивши, що між позивачем та ТОВ «Кей-Колект» 13.02.2012 року був укладений договір факторингу за зобовязаннями, які виникли у ОСОБА_5 францівни на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27.09.2007 року та заміною кредитора у зобовязаннях, що на думку представника є підставою для процесуального правонаступництва в цьому спорі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 та представник третьої особи ОСОБА_3 заявлене клопотання про заміну сторони по справі, тобто позивача, підтримали та просили його задовольнити.

В судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у розгляді справи, вивчивши відповідне клопотання та додані до нього документи, суд вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до норми ст. 1077 ЦК України За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Договір факторингу № 2 від 13.02.2012 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», зазначає, що ПАТ «УкрСиббанк» передає у власність ТОВ «Кей-Колект» право вимоги в обсягу, що передбачений в Додатку 1 до договору, при цьому у пункті визначення термінів, термін «Права Вимоги» передбачає вимогу про повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати сум комісійної винагороди за надання та користування кредитними коштами.

Додаток 1 містить перелік Первинних Договорів, де зазначено відповідну кількість кредитних договорів з необхідною інформацією про них, при цьому зазначений перелік договорів міститься на декількох аркушах, які не пронумеровані та без відповідної ознаки належності до єдиного документу, що унеможливлює суд пересвідчитись у тому, що наданий перелік кредитних договорів є невідємною частиною відповідного договору факторингу та був ознайомлений з сторонами до договору.

Норма ч. 1 ст. 37 ЦПК вказує, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно норми ч.1 ст. 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобовязанні є відступлення права вимоги.

Таким чином, правовідносини щодо заміни кредитора у зобовязанні та правовідносини щодо відступлення права вимоги не є одним і тим же юридичним фактом, а навпаки розмежовуються законодавцем, при цьому наявність правовідносин щодо відступлення права вимоги можуть породжувати правові наслідки щодо заміни кредитора у зобовязанні, так як є однією із підстав для настання відповідних обставин, передбачених в нормі ч.1 ст. 512 ЦК України.

Суд звертає увагу на те, що згідно укладеного договору факторингу термін «Права Вимоги» - це вимога про повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати сум комісійної винагороди за надання та користування кредитними коштами, при цьому предмет даного позову, з яким позивач звернувся до суду відноситься до реалізації його права як іпотекодержателя, містить вимогу про визнання його іпотекодержателем та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, що знову ж таки є різними за правовою природою правовідносинами.

Також заслуговує на увагу ті обставини, що відповідний договір іпотеки посвідчено нотаріально та проведена його державна реєстрація, а отже, в розумінні ст. 513 ЦК України право відступлення такої вимоги по даному правочину також повинно вчинятись у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідний договір факторингу був укладений 13.02.2012 року, при цьому позивач ПАТ «УкрСиббанк» продовжував весь час відстоювати свої порушені права та інтереси, що з нову ж підтверджує наявність різних прав, передбачених чинним законодавством, які може реалізовувати позивач у цивільному процесі, в тому числі відмова від позову, залишення позову без розгляду і т.д., що не було реалізовано позивачем, як підтвердження відсутності буд-яких претензій до відповідача по даній справі за невиконання ним відповідних зобовязань.

Також, заслуговує на увагу і ті обставини, що суд не може замінити позивача по справі при відсутності відповідних та належних доказів бажання такої особи брати участь у справі в якості позивача та підтримувати даний предмет позову, адже така особа станом на дане судове засідання взагалі не заявляє жодних вимог до відповідача, розпоряджаючись своїми правами самостійно і на власний розсуд, що унеможливлює суд визначити замість неє її процесуальний статус позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання є безпідставним та необгрунтованим, в силу чого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 212 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представник позивача ОСОБА_1 про заміну сторони у справі.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя