Номер провадження № 22-ц/785/9536/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів Фальчука В.П., Троїцької Л.Л.,

при секретарі Швець В.Ф.,

за участю: представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, представника ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі виділені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності, визначення часток у спільному майні та поділ майна в натурі, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2013 року, -

встановила:

09.09.2013р. ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визначення часток у спільному майні та поділ майна в натурі на підставі ст.ст.60,61,63,65,71 СК України.

Одночасно позивачка надала до суду заяву про забезпечення позову та просила суд передати їй, ОСОБА_8, на відповідальне зберігання нежитлову будівлю - магазин автозапчастин з пунктом заміни автомастил, який розташований за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 315-А.

При цьому позивачка посилалася на те, що фактично предметом спору, на який вона претендує є індивідуально визначене майно нежитлова будівля - магазин автозапчастин з пунктом заміни автомастил, який розташований за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 315-А.

Оскільки зазначене майно представляє собою нежитлову будівлю, використання якої можливо лише у комерційній діяльності і лише за певними напрямками (технічне обслуговування автомобілів), тобто зазначений об'єкт нерухомості в сукупності з обладнанням, яке в ньому розташоване та з земельною ділянкою, на якій він розташований, представляє собою цілісний майновий комплекс і використовується в теперішній час, як майновий комплекс приватного підприємства «АММ-Сервіс» єдиним засновником якого є вона - ОСОБА_5

Підставою для такого використання спірного майна ПП «АММ-Сервіс» є договір суборенди від 19.11.2012p., укладений з ПП «АМВ-АВТОСЕРВІС».

В свою чергу ПП «АМВ-АВТОСЕРВІС» отримало право на використання майна від ОСОБА_3 на підставі відповідного договору оренди.

Позивачка зазначала, що відповідач, набувши право власності на спірний об'єкт

нерухомості, може ініціювати дострокове розірвання договору оренди, що може спричинити дострокове припинення договору суборенди від 19.11.2012р. і, як наслідок, порушити не тільки її законні права, а і законні права та інтереси юридичної особи, яка здійснює свою господарську діяльність у спірному нежитловому приміщенні, та привести до істотного погіршення умов праці працівників ПП «АММ-Сервіс» чи взагалі припинення їх трудової діяльності.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2013р. заява позивачки про забезпечення позову - задоволена.

Передано ОСОБА_8, на відповідальне зберігання нежитлову будівлю - магазин автозапчастин з пунктом заміни автомастил, який розташований за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 315-А, до розгляду справи по суті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2013р. скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_8 в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В скарзі апелянт зазначила, що суд, який вирішував питання про забезпечення позову ОСОБА_8, зобовязаний був притягнути ОСОБА_3 до участі у справі, оскільки даний позов прямо впливає на обсяг права власності ОСОБА_3 на дане майно, який є власником вищевказаного майна на підставі договору купівлі - продажу від 22 серпня 2011р., який додано до апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, представник ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. При цьому посилались на те, що майно дійсно належить ОСОБА_3, а договір оренди на теперішній час між сторонами розірвано.

Представник ОСОБА_10, який діє в інтересах ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу відхилити, підтримав заперечення на апеляційну скаргу, які надані до апеляційного суду.

Інші сторони до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази.

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Задовольняючи заяву ОСОБА_8 про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав, що забезпечення даного позову шляхом передачі спірної нежитлової будівлі на зберігання позивачки є обґрунтованим та забезпечить попередження протиправного перешкоджання підприємницькій діяльності підприємства, у зв'язку з чим, суд прийшов до висновку, що заява позивачки обґрунтована на законі та невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном може призвести до незворотних наслідків.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України суд може за заявою позивача вжити заходів забезпечення позову, але вони повинні випливати із суті заявлених позовних вимог.

Забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і значних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Вказані обставини не були досліджені судом належним чином та їм не дана належна оцінка.

Як вбачається з матеріалів справи, судом передано позивачу ОСОБА_8 на відповідальне зберігання нежитлову будівлю - магазину автозапчастин з пунктом заміни автомастил, який розташований за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 315-А, до розгляду справи по суті.

За ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України забезпечити позов можливо накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як вбачається з доданих до апеляційної скарги документів, власником нежитлової будівлі - магазину автозапчастин з пунктом заміни автомастил, загальною площею 295,2 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 315-А, на підставі договору купівлі - продажу від 22 серпня 2011р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за р.№1862 є ОСОБА_3, який не був залучений до участі у справі(а.с.17-20).

Вказані обставини підтверджено представником ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_7

Між тим, розглядаючи питання про передачу позивачу на зберігання спірне майно, суд першої інстанції не зясував кому належить спірна нежитлова будівля та хто є її власником, не залучив власника майна до участі у справі.

Суд вирішив питання про права та обовязки особи, яка не була стороною по справі на час вирішення питання про забезпечення позову, передав майно на відповідне зберігання стороні, не залучив власника майна до участі у справі.

Посилання представника ОСОБА_10, який діє в інтересах ОСОБА_5 на те, що між сторонам на час забезпечення позову діяла мирова угода, є необґрунтованими, оскільки спірне майно не було зареєстроване за мировою угодою відповідно до вимог закону. Крім того, в подальшому ухвала про затвердження мирової угоди від 25 червня 2013р. була скасована ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2013р., справа повернута на новий розгляд до суду першої інстанції(а.с.21-23). Спірне майно належить ОСОБА_3 на праві власності, яке не було скасовано в установленому законом порядку.

Порушення порядку вирішення питання забезпечення позову згідно п.3 ч.І ст.312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали і передачі питання забезпечення позову на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 209,303,307 ч.2п.4, 312,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2013 року скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_11

ОСОБА_12

ОСОБА_13