Номер провадження № 22-ц/785/875/13
Головуючий у першій інстанції Малиновський
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2013 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Цюри Т.В.,

при секретарі - Криворучці Ю.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

05.10.2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 борг за договором позики від 28.02.2009р. в розмірі 150 000 гривень, за договором від 07.04.2009р. в розмірі 150 000 гривень, за договором від 04.03.2009р. в розмірі 50 000 гривень, від 28.04.2009р. в розмірі 150 000 гривень. Уточнив вимоги, також просив додатково стягнути з відповідача борг за договором позики від 17.04.2007р. в розмірі 140 000 гривень та від 23.04.2007р. в розмірі 100 000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач позичив вказані вище грошові кошти та в строки визначені в розписках їх не повернув, тому він вимушений звернутися до суду.

15.11.2010 року до суду звернувся ОСОБА_1 з зустрічним позовом, в якому просив визнати відомості, зазначені в позовній заяві ОСОБА_2 такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1, стягнути завдану такими діями моральну шкоду в розмірі 2500 гривень. У позовній заяві посилався на те, що коштів у ОСОБА_2 він не позичав, боргових зобовязань із останнім у нього не було. Походження видаткових касових ордерів пояснив тим, що протягом 2007 року неофіційно працював разом з ОСОБА_2 в ТОВ Валдінвест, здійснював закупку зерна, на що отримував у підприємства кошти, декілька разів ставив підпис про отримання коштів на вільних від записів видаткових касових ордерах, але ніколи не отримував у ОСОБА_2 кошти в борг. Останній скористався наявністю вільних від запису ордерів, дописав необхідні відомості, і в судовому порядку намагається отримати те, на що не має права. В звязку з такими обставинами він звертався до правоохоронних органів про порушення кримінальної справи по факту підроблення документів, справу порушено, але на час розгляду цієї справи вона не закінчена.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.05.2012 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договорами позики в загальному розмірі 740 000 грн. та судові витрати. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли відносини позики, ОСОБА_2 неодноразово передавав кошти відповідачу у борг, який не повернутий, а тому вимоги є обґрунтованими.

Разом із тим погодитися із таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи всі розписки, які надані на підтвердження боргу, складені на бланках видаткових касових ордерів, що не є характерним для позикових відносин між фізичними особами.

Судово - почеркознавчою експертизою від 28.10.2011 року встановлено, що підписи на спірних касових видаткових ордерах виконані ОСОБА_1, а решта написів у кожному з ордерів, зокрема назви документів Распискавиконані як ОСОБА_2, так і іншими не встановленими особами.

Заперечуючи проти того, що кошти надавалися саме ОСОБА_2 та у зазначений в ордерах час, заперечуючи наявність інших записів в них на час підпису кількох, ОСОБА_1 просив призначити судову експертизу для зясування часу підписання ним ордерів, порівняння їх із часом внесення до них інших відомостей іншими особами, але проти проведення такої експертизи ОСОБА_2 відмовився, таким чином, суттєві доводи сторони не перевірені саме через відмову позивача від проведення експертизи.

Будь яка оцінка вищезазначеним обставинам судом першої інстанції не дана, зазначені питання не зясовані.

В матеріалах справи наявні два висновки експертизи, за одним з яких від 01.04.2011 року надати однозначний висновок про належність підписів на ордерах від 07.04.2009 року та від 28.04.2009 року ОСОБА_1 неможливо, за висновком від 28.10.2011 року вони йому належать, але судом не визначено, з яких підстав перевага надана тому висновку, який свідчить на користь позивача.

Як свідчить висновок експертизи від 28.10.2011 року у складанні деяких з видаткових касових ордерів брали участь інші невстановлені особи, що піддає сумніву справжність викладеного позивачем про обставини надання коштів, однак оцінка таким обставинам судом також не надана.

Зазначені обставини свідчать про неповне зясування обставин справи, що відповідно до п.1ч.1ст.309 ЦПК України не дає підстав вважати рішення законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті справи.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, встановленню підлягає як факт передачі коштів певною особою іншій, так і того, на яких умовах вони передавалися.

З видаткових касових ордерів типової форми, затвердженої наказом Мінстату України від 15.02.1998 року, видно, що ОСОБА_1 видавалися кошти 04.03.2009 року в сумі 50000 грн., 28.04.09 в сумі 150000 грн., 28.02.2009 року в сумі 150000 грн., 07.04.2009 року 150000 грн., 17.04.2007 року в сумі 140000 грн., 23.04.2007 року в сумі 100000 грн., при цьому в графі, у якості касира, який видав кошти, зазначений ОСОБА_2

Судовою експертизою від 28.10.2011 року встановлено, що підписи на ордерах належать ОСОБА_1, інші записи складалися як ОСОБА_2, так і іншою невстановленою особою.

Детальний аналіз того, які саме записи виконані рукою ОСОБА_2 свідчить про те, що написи на ордерах, зокрема назва документу Расписка, договор, ким видані кошти ОСОБА_2Ф., місце виконання зобовязання та строк, на який видано кошти по месту жительства ОСОБА_2, до 30.05.2009 року, виконані не рукою ОСОБА_1, а ОСОБА_2, тобто ключові питання, які можуть вказувати на ознаки позикових відносин виконані позивачем.

Аналіз написів на видаткових касових ордерах від 17.04.2007 року та від 31.12.2010 року свідчить про те, що отримана сума коштів написана однією рукою, а строк виконання та місце виконання іншою, при цьому записи викладені послідовно, що у разі досягнення сторонами згоди по ключових питаннях надання боргу виглядає нелогічним.

Пояснюючи складання розписок на підтвердження боргу на бланках видаткових касових ордерів, ОСОБА_2 вказував, що він є бухгалтером за освітою, і тому такий спосіб був для нього найбільш зрозумілим. Водночас саме його рукою в усіх видаткових касових ордерах дописані слова Расписка, договор, що надає документу інший зміст, та виглядає нелогічним з огляду на пояснення про достатність оформлення відносин позики бланками видаткових касових ордерів.

Звертає увагу і той факт, що кошти надавалися неодноразово, але у кожному випадку за видатковими касовими ордерами, які уявляють собою типову форму, передбачену для відносин за участю юридичних осіб, що є нетиповим для відносин позики, укладеним між фізичними особами.

Як свідчить висновок експертизи від 28.10.2011 року у складанні деяких з видаткових касових ордерів брали участь інші невстановлені особи, що піддає сумніву справжність викладеного позивачем про надання позики фізичній особі поза межами будь яких інших правовідносин.

З врахуванням пояснень сторін, їх доводів та заперечень суттєвим є зясування часу складання написів, які вказують на ознаки позикових відносин між фізичними особами із часом підписання касових ордерів ОСОБА_1, але ОСОБА_2 відмовився від проведення такої експертизи, що тлумачиться не на його користь.

Доводи про те, що причиною відмови від проведення експертизи було побоювання щодо знищення документів до уваги не приймаються, оскільки при призначенні судом експертизи передбачені процесуальні гарантії фіксування певних фактів, навіть у разі знищення документів незаперечним був факт їх існування до її призначення, і наявність висновку експертизи була б ще одним підтвердженням таких обставин.

Постановою слідчого СВ Шевченківського РВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 26.04.2012 року порушено кримінальну справу по факту підробки документів за заявою ОСОБА_3 через складання спірних видаткових касових ордерів.

З трудової книжки ОСОБА_4 видно, що з лютого 2006 року по березень 2007 року він працював директором ТОВ Валдінвест.

Допитані в судовому засіданні апеляційної інстанції свідки ОСОБА_5, який був працівником ТОВ Валдінвест, ОСОБА_6, який співпрацював із зазначеним товариством, підтвердили здійснення ОСОБА_1 доручень товариства, і хоча такі пояснення не є доказами наявності трудових відносин, проте з огляду на обставини справи піддають сумніву існування саме позикових правовідносин між сторонами.

Таким чином, позивачем не надано переконливих доказів про те, що саме ним на умовах

строковості та повернення надавалися кошти ОСОБА_1, що не дає підстав вважати виникнення між ними позикових правовідносин, а тому у задоволенні позову, заявленому на таких правових підставах, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 травня 2012 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді: Є.С. Сєвєрова

ОСОБА_7

ОСОБА_8