Справа № 1319/1761/12 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/1234/13 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Бойко С.М., Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Служалі А.Ю.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2012 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах сина, ОСОБА_5 , звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про вселення та реєстрацію ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 , виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_3 за вказаною адресою, зобовязання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не чинити їй та ОСОБА_5 перешкод у користуванні зазначеною квартирою.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4 , вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, тих обставин, що позивачі протягом тривалого часу проживали з ОСОБА_1 , як члени його сімї, здійснювали за ним догляд і відповідно до ст. 65 ЖК України набули рівних прав на користування жилим приміщенням по АДРЕСА_2 . Також апелянт зазначає, що суд безпідставно не врахував те, що внаслідок безпорадного стану та рецедивного зловживання алкоголем ОСОБА_1 у спірне жиле приміщення за адресою по АДРЕСА_2 , вселились невідомі особи і під їхнім впливом відповідач перестав спілкуватись з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 яка є опікуном ОСОБА_5 . З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з врахуванням наступного.

Проголошене ст. 55 Конституції України право громадян на судовий захист у цивільному судочинстві реалізується у відповідності з нормами ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з положень ст.16 ЦК України з вимогою про захист порушеного права може звернутися особа, права якої є порушеними.

Згідно зі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про права власності № НОМЕР_1 , виданого 07.08.2012 р. Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, витягу про державну реєстрацію прав, виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 28.08.2012 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , яка ним приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво про право власності не скасоване, не визнано недійсним в судовому порядку, а отже ОСОБА_1 є єдиним власником спірної квартири.

Відповідно до ст. ст. 317, 319,321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з положеннями ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом, угоди.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України: дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Оскільки ОСОБА_1 є єдиними власником спірної квартири, ніхто інший у квартирі не зареєстрований, з врахуванням вищенаведеного законодавства, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що саме ОСОБА_1 , як власник квартири, вправі розпоряджатися належною йому власністю на свій власний розсуд, що саме йому, як власнику, належить право вирішення питання вселення в належну йому на праві власності квартиру, саме він вправі вирішувати питання вселення ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1 та виселення з неї ОСОБА_3 , і без його згоди вселення ОСОБА_5 та виселення ОСОБА_3 є неможливим. Крім цього, надання власником квартири згоди на вселення до неї інших членів сім`ї є правом, а не обов`язком власника.

Безпідставними є позовні вимоги про зобов`язання СГІРФО Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області зареєструвати ОСОБА_5 у спірній квартирі, оскільки його реєстрація залежить від волевиявлення власника квартири ОСОБА_1 , і така може бути проведена СГІРФО Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області лише на підставі його письмової заяви.

Оскільки позивачка в інтересах ОСОБА_5 до СГІРФО Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області із заявою про його реєстрацію у квартирі АДРЕСА_3 за умови наявності згоди власника квартири не зверталася, ОСОБА_1 письмової згоди на його реєстрацію у спірній квартирі не надавав, наведене свідчить про відсутність спору між ОСОБА_5 та СГІРФО Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області з приводу його реєстрації та безпідставність позовних вимог в цій частині.

Судом першої інстанції встановлено, що інші особи, які проживали та були зареєстровані у спірній квартирі та були членами сім`ї ОСОБА_1 на час її приватизації, померли: ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син ОСОБА_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина відповідача ОСОБА_7 , ніхто інший, крім ОСОБА_1 , в квартирі не зареєстрований.

Судом також встановлено, що позивачка ОСОБА_4 є колишньою невісткою ОСОБА_1 , оскільки до 1990 р. перебувала у шлюбі з сином ОСОБА_1 ОСОБА_6 , від шлюбу у них, ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився син, ОСОБА_5 , який є інвалідом І групи з дитинства.

У 1994 р. позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 і постійно проживає у с. Березець Городоцького району Львівської області, проте ОСОБА_4 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_6 та після його розірвання, ні їх син, ОСОБА_5 , ніколи не проживала у квартирі АДРЕСА_1 , не були зареєстровані в спірній квартирі, не вели з власником цієї квартири спільного господарства, не мали взаємних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про те, що колишня дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_5 , були членами сім`ї ОСОБА_6 , який, як член сім`ї ОСОБА_1 був включений в ордер, який видавався ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , проживав та був зареєстрований у спірній квартирі, що на їх думку є підставою для задоволення позовних вимог про їх вселення та реєстрацію ОСОБА_5 , є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за його життя питання про їх вселення у відповідності до ст. 65 ЖК України не вирішувалось, інші члени сім`ї письмову згоду на їх вселення не давали, як члени сім`ї наймача вони у спірну квартиру не вселялись, у ній не проживали та не були у ній зареєстровані, спірна квартира не була місцем їх постійного проживання. Іншого зібраними по справі доказами не доведено

Сам факт включення ОСОБА_6 в ордер, проживання та реєстрація його в спірній квартирі, не є підставою для задоволення позовних вимог про вселення позивачів у спірну квартиру та зобов`язання СГІРФО Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області зареєструвати ОСОБА_5 у спірній квартирі.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, з врахуванням положень ст. 64 ЖК України, прийшов до вірного висновку, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є членами сім`ї відповідача, з позовними вимогами до суду про визнання їх членами його сім`ї не зверталися, ніколи з ним не проживали, спільного господарства не вели, спільних прав та обов`язків не мали, а тому набуття ними права на користування квартирою АДРЕСА_1 , як членами його сім`ї, суперечить законодавству, і такі позовні вимоги є безпідставними.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав про задоволення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не чинити позивачам перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , оскільки вони не є ні власниками, ні законними користувачами спірної квартири.

Звернувшись з позовними вимогами про зобов`язання СГІРФО Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області зняти з реєстрації ОСОБА_3 , позивачка не надала суду доказів на підтвердження факту реєстрації ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 . Як ствердила ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції, вона у спірній квартирі не зареєстрована.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, перебуває під впливом осіб без визначеного місця проживання не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом першої інстанції, і такі не доказами під ставності позовних вимог.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 проживає у спірному житловому приміщенні з дозволу власника і цей факт жодним чином не порушує права та інтереси позивачів, а наявність родинних зв`язків між сторонами не є законними підставами для набуття позивачами права на користування житловим приміщенням та підставами для зобов`язання відповідачів не чинити їм перешкод у користуванні спірним житлом, право на користування яким вони не набули.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Бойко С.М.

Зверхановська Л.Д.