У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2013 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко,

за участю секретаря - Л.Л. Григорович,

розглянувши подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилученням паспортного документа до повного виконання зобов'язань, -

встановив:

Головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Ю.С. Мазур (далі Державний виконавець), звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 (далі Боржник) та просив винести ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання зобов'язань.

В обґрунтування подання зазначив, що 15.10.2012 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано строк на самостійне виконання рішення до 21.10.2012 про стягнення боргу на користь ОСОБА_2 заборгованості у сумі 36667,00 грн. На неодноразові виходи державного виконавця за адресою боржника двері ніхто не відчиняв, неодноразово було залишено вимоги боржнику з'явитися на прийом до державного виконавця та надати документальне підтвердження про сплату боргу - всі вимоги було боржником проігноровано. До відділу надійшла заява стягувача, про звернення до суду з метою встановлення тимчасового обмеження виїзду за кордон. У зв'язку з чим, державний виконавець вважає, що боржник, ухиляється від виконання зобов'язання, покладених на нього судовим рішенням, при цьому наявність невиконаних зобов'язань, покладених на боржника судовим рішенням, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

В провадження судді Солом'янського районного суду м. Києва зазначене подання було передано 23.07.2013.

Згідно ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику сторін чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець до суду не з'явився. За таких обставин суд, з урахуванням того, що зазначене подання розглядається негайно, вважає за можливе розглянути дане подання без участі державного виконавця.

Розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вказане подання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Постановою головного державного виконавцявідділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Ю.С. Мазура 15.10.2013 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2602/2396/12, виданого 12.10.2013 Дарницький районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у сумі 36667,00 грн. При цьому, матеріали подання не містять інформації про отримання боржником вимог від 22.01.2013, 12.04.2013, 22.04.2013. Крім того, акти державного виконавця від 29.03.2013, 22.04.2013 не підписанні державним виконавцем. Також в зазначених актах державного виконавця не міститься інформація про присутність будь-яких інших осіб при складанні останніх, а саме: стягувача, боржника, понятих. Матеріали подання містять заяву стягувача, в якій він зазначає, що у власності боржника наявний автомобіль, однак державним виконавцем не додано доказів отримання інформації від відповідних органів щодо наявності або відсутності зазначеного майна та неможливості іншим шляхом виконати рішення.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно ст.21 Конституції України, усі люди є вільними і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

За змістом ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»від 11 грудня 2003 року №1382-IV свобода пересування обмежується щодо: осіб, до яких відповідно до процесуального законодавства застосовано запобіжні заходи, пов'язані з обмеженням або позбавленням волі; осіб, які за вироком суду відбувають покарання у вигляді позбавлення або обмеження волі; осіб, які згідно із законодавством перебувають під адміністративним наглядом; осіб, які згідно із законодавством про інфекційні захворювання та психіатричну допомогу підлягають примусовій госпіталізації та лікуванню; шукачів притулку та осіб, які звернулися за наданням їм статусу біженця до прийняття відповідного рішення компетентним органом (про надання цим особам притулку чи статусу біженця); іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України; осіб, яких призвано на дійсну строкову службу до Збройних Сил України та інших, утворених відповідно до законів України, військових формувань; іноземців, які перебувають у складі військових іноземних підрозділів і які мають статус військового.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Проте, жодного належного та допустимого доказу, передбаченого ст.ст.58, 59 ЦПК України, що підтверджує висновки викладені в поданні державного виконавця та підтверджує факт того, що ОСОБА_1 ухиляється від добровільного виконання своїх зобов'язань або ухиляється від виконання зобов'язань покладених на останнього, як на боржника судовим рішенням та може виїхати за межі України суду не надано.

Суд вважає недоведеними, необґрунтованими обставини та підстави, на які посилається державний виконавець під час звернення до суду з подання, щодо ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішення суду.

Зважаючи на те, що норми Конституції України є нормами прямої дії, з урахуванням того, що заявником не надано доказів, які свідчать про ухилення боржника від виконання зобов'язань, вважаю, що встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з вилученням паспортного документа, для громадянина ОСОБА_1 є прямим та грубим порушенням його конституційних прав та свобод. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення даного подання.

Керуючись ст.208-210, 293, 377-1 ЦПК України,-

ухвалив:

У задоволенні поданнявідділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилученням паспортного документа до повного виконання зобов'язань - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя- Г.О. Козленко