Справа № 725/5080/13-ц
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову

02.09.2013 року м. Чернівці

Суддя Першотравневого районного суду м.Чернівці Федіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями малолітньої особи.

Одночасно з позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме майно, що належить на праві власності відповідачам, а саме автомобіль марки «Вольксваген Транспортер» д.н.з. СЕ 2900ВВ, 2002 року випуску, № кузова WV1ZZZ70Z2H106245, автомобіль марки «Вольксваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1, 1991 року випуску, № кузова WV2ZZZ70ZMH057424, причіп марки «КМЗ -8136», 1992 року випуску, номер шасі 1940, д.н.з. НОМЕР_2.

Заява мотивована тим, що ціна позову має великий розмір, а відповідачі на численні прохання щодо відшкодування в добровільному порядку завдану малолітньої особою шкоду не реагують, а тому з метою попередження умисного створення відсутності майна у відповідачів слід забезпечити позов, шляхом накладення арешту на рухоме майно, що належить відповідачам.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.06.2006 року питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Суд, дослідивши матеріали заяви, частково дослідивши матеріали позовної заяви, вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою особи, які беруть участь у справі, допускаються на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно до п.1, 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії та накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.06.2006 року передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Так, позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 5450 грн., моральну шкоду в розмірі 4550 грн., а також судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, враховуючи розмір заявленої позивачем суми шкоди, яку він просить стягнути з відповідачів в розумінні ч. 3 ст. 152 ЦПК України, а також положення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме майно, що належить на праві власності відповідачам, а саме автомобіль марки «Вольксваген Транспортер» д.н.з. СЕ 2900ВВ, 2002 року випуску, № кузова WV1ZZZ70Z2H106245, автомобіль марки «Вольксваген Транспортер» д.н.з. НОМЕР_1, 1991 року випуску, № кузова WV2ZZZ70ZMH057424, причіп марки «КМЗ -8136», 1992 року випуску, номер шасі 1940, д.н.з. НОМЕР_2 слід відмовити.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування , проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

На підставі вище вкладеного та керуючись ст.ст. 151,152, 209, 210,293 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_4