ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5885/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"04" грудня 2013 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі :головуючо судді ЛЕОНТЮК Л.К.,

за участю секретаря СНІГУР Н.В.

сторін:

позивача ФРАНЮКА Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у розмірі 2 850 грн. 25 коп. за договором позики, посилаючись на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики від 15 квітня 2013 року.

19 вересня.2013 року позивач ОСОБА_2звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1 030, 00 гривень, пеню за порушення умов договору позики в розмірі 2 945, 80 гривень, 3% річних в сумі 12, 11 гривень, а всього 3 987 , 91 гривень.

В судовому засідання позивач ОСОБА_2 збільшив позовні вимоги в частині стягнення судових витрат у розмірі 887 грн. 04 коп. за об"яву в газеті "Хрещатик", позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному об"ємі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день час та місце слухання справи повідомлений вчасно, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд у відповідності до статті 224 ЦПК України за згодою позивача, ухвалив проводити заочний розгляд справи

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності , суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі статтею 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 1 статті 10, частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до частини 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на приміщеннях.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно і законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судові рішення по цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, що містяться у пункті 2, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 Цивільного процесуального кодексу України, а також правильно витлумачив ці норми.

Стаття 1046 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позику та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

При розгляді справи встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

26.07. 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В позові заявлено про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 3 987 гривень 91 коп., яка складається з :

- 1 030 гривень 00 коп. - основного боргу;

- 2 945 гривень 80коп. - пені та

- 12 гривень 11 коп. - 3% річних.

В обґрунтування таких вимог суду надана розписка від імені відповідача ОСОБА_3 (аркуш справи 8 (ксерокопія) та договір позики від 15.04. 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( аркуш справи 5- 7 ( ксерокопія).

З тексту зазначеної розписки вбачається, що 15 квітня 2013 року громадянин ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_2 готівкових грошових коштів у борг в розмірі 1 030 ( одну тисячу тридцять ) гривень 00 коп. в строк до 29 квітня 2013 року.

Згідно п.1.1. Договору позики, позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 1 030, 00 гривень, а позичальник зобов'язався повернути грошові кошти, в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.1.3. Договору позичальник, шляхом підписання Договору, свідчить та підтверджує отримання від позикодавця позику в порядку та на умовах, визначених Договором.

Згідно п.1.4 позика за цим Договором є безпроцентною.

Пунктом 2.1. Договору та умовами розписки встановлено, що позичальник зобов'язався повернути грошові кошти у строк до 29 квітня 2013 року.

З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору щодо виконання зобов'язання за Договором, 10 червня 2013 року на адресу відповідача було направлено лист-вимогу про повернення боргу, яка не була отримана останнім, повернута за закінчеттям терміну зберігання (а.с. 14).

Відповідно до вимог п.3.3. Договору, у випадку порушення позичальником строку повернення позики у повному обсязі, на умовах п.2.1. Договору, позичальник сплачує неустойку в розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення зобов'язання.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст.539 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

На підставі вищевикладеного, суд, аналізуючи надані докази, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку, що відповідач не виконав зобов'язань за договором позики, а тому приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення основного боргу та 3% річних, оскільки вимоги в частині стягнення пені надумані та такі, що суперечать чинному цивільному законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статями 3, 4, 10, 11, 15, 27, 31, 57-60, 88, 169, 208-209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, та на підставі ст. ст. 6, 15, 509, 514, 525, 526, 530, 533, 543, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судові рішення по цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_3 виданий Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 16.02.2001 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, фактично проживає у АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 суму боргу за договором позики у розмірі 1 030 ( одну тисячу тридцять ) гривень, 3% річних у розмірі 12 (дванадцять ) гривень 11 коп. , судовий збір у розмірі 229 грн. 41 коп., судові витрати пов"язані з об"явою у газеті "Хрещатик" у розмірі 887( вісімсот вісімдесят сім) гривень 04 коп., а разом 2 158 ( дві тисячі сто п"ятьдесят вісім) гривень 56 коп., в решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК