КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 1414/6869/2012
Провадження № 2/488/430/2013 р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.03.2013 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі - судді Безпрозванного В.В.,

при секретарі судового засідання - Харитоновій І.В.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РУСАЛ Центр обліку ОСОБА_1» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до ТОВ «РУСАЛ Центр обліку ОСОБА_1», в якій просила визнати незаконними та скасувати накази ТОВ «РЦОМ» про переведення від 23 липня 2012 року № 113/02, розпорядження про переведення від 23 липня 2012 року за № 23, про виключення посади із штатного розпису та скорочення чисельності штату від 03 вересня 2012 року № 68/01, про зміну штатного розпису та організаційної структури у звязку із приведенням назви посад відповідно до вимог національного класифікатору професій від 03 вересня 2012 року № 69/01 та наказ ТОВ «РЦОМ» про звільнення від 03 грудня 2012 року № 209/02; поновити її на роботі на посаді менеджера по бухгалтерському обліку відділу матеріально-технічних запасів ТОВ «РЦОМ»; внести відповідні зміни в трудову книжку, скасувавши запис про звільнення ОСОБА_2, та зробити новий запис про її поновлення; здійснити виплати за весь час вимушеного прогулу починаючи, з 04 грудня 2012 року і по дату винесення судом рішення по справі; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач та її представник вказували, що ОСОБА_2 з 1992 року до часу звільнення працювала на ТОВ «МГЗ». З 2009 року працювала менеджером по бухгалтерському обліку у відділі матеріально-технічних запасів товариства з обмеженою відповідальністю «РУСАЛ Центр обліку ОСОБА_1». Однак, з липня 2012 року у позивача сталися неприязні стосунки з директором ОСОБА_5 і в липні 2012 року їй запропонували перейти менеджером до відділу фінансових операцій без змін умов праці. Позивач була не згодна з даною пропозицією, але щоб не загострювати ситуацію, стала до роботи. Впродовж двох місяців позивача вирішили перевести з посади менеджера по бухгалтерському обліку відділу фінансових операцій на посаду бухгалтера-касира. Як було розяснено позивачу, відповідні зміни проводяться з підстав реструктуризації та перерозподілу функціональних обовязків, у звязку з чим виключається з штатного розкладу дві одиниці менеджерів по бухгалтерському обліку відділу фінансових операцій, про що є відповідний наказ ТОВ «РЦОМ» від 03 вересня 2012 року № 68/01. Однак, ОСОБА_2 стало відомо, що на підприємстві існує й інший наказ від 03 вересня 2012 року № 69/01, в якому зазначається, що відповідна зміна штатного розпису та організаційної структури проводиться з підстав упорядкування професійної назви роботи відповідно до вимог національного класифікатору професій.

Відповідно до складеного акту про її відмову від підпису про ознайомлення з наказом позивачка зрозуміла, що у майбутньому її будуть звільнювати з підстав, передбачених наказом № 69/01, а саме у звязку із приведенням до відповідності професійної назви роботи за вимогами національного класифікатору професій, виключенням з штатного розпису однієї одиниці менеджера по бухгалтерському обліку та введенням посади бухгалтера (касира).

Крім того, неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 спричинені моральні страждання, які виражаються в тому, що позивач напередодні різдвяних свят залишилась без роботи, засобів існування та змушена була звернутися до суду з даним позовом для захисту порушеного права.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили - задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та у відповідності до вимог ст.ст. 235, ч. 1 ст. 237 КЗпП України.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вважала, що заявлені вимоги є безпідставними.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, покази свідків ОСОБА_5ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали по справі, суд знаходить позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом № 9/02 від 04 травня 2006 року ОСОБА_2 з 04 травня 2006 року прийнята до ТОВ «РЦОМ» бухгалтером 2 категорії відділу обліку матеріально-виробничих запасів (а.с. 32)

Наказом № 221/02 від 04 вересня 2009 року позивач з 01 вересня 2009 року переведена менеджером з бухгалтерського обліку того ж відділу (а.с. 33).

Згідно наказу № 49/01 від 06.07.2012 року «Про зміну штатного розкладу та організаційної структури підприємства» (а.с.49/01) з 01.07.2012 року в ТОВ «РЦОМ» затверджено нову організаційну структуру підприємства.

За власною ініціативою від 23.07.2012 року (а.с.37) наказом № 113/02 від 23.07.2012 року «Про переведення» позивач з 23.07.2012 року була переведена на посаду менеджера з бухгалтерського обліку відділу фінансових операцій без зміни умов праці.

Наказом № 68/01 від 03.09.2012 року «Про виключення посад із штатного розкладу ТОВ «РЦОМ» та скорочення чисельності (штату) працівників ТОВ «РЦОМ»» з 12.11.2012 року планувалось скорочення двох посад менеджера з бухгалтерського обліку відділу фінансових операцій. Однак цей наказ не діяв, оскільки його було скасовано в той же день наказом № 69/01 від 03.09.2012 року «Про заміну штатного розкладу та організаційної структури підприємства» (а.с. 10).

. Крім того, зазначеним наказом № 69/01 з 01.10.2012 року введено в дію нову структуру ТОВ «РЦОМ», в звязку із чим виключено із штатного розкладу посаду менеджера з бухгалтерського обліку відділу фінансових операцій та введено в штатний розклад посаду бухгалтера (касира) відділу фінансових операцій.

Таким чином, було здійснено перейменування посади менеджера з бухгалтерського обліку в посаду бухгалтера (касира), чим назва посади була приведена у відповідність до функцій, що фактично виконувалися ОСОБА_2 на її робочому місці.

Назва посади, яку займала позивач, було приведено у відповідність з назвою посади, що передбачена Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженим наказом Міністерства праці України від 29.12.2004 року № 336 для бухгалтера (касира).

Посилання позивача на п. 6 ст. 36 КЗпП України, а саме, що вона не могла бути звільнена в звязку зі зміною назви посади без зміни умов праці, суд розцінює критично, оскільки відповідно до частини 3 статті 32 КЗпП України зміна найменування посади є зміною істотних умов праці. Про зміну істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяця.

Якщо колишні істотні умови праці не можуть бути збереженими, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 зазначеного Кодексу.

01 жовтня 2012 року позивачу було вручено письмове повідомлення по перейменування посади (а.с.43), але остання відмовилась від підпису на ньому, про що було складено відповідний акт (а.с.44). В судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила факт своєї відмови від підпису в зазначеному листі, що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5ОСОБА_6, ОСОБА_7

02 жовтня 2012 року позивач в усній формі заявила про відмову виконувати роботу із зміненою назвою її посади, в звязку з чим складено відповідні акти від 02.10.2012 та 03.12.2012 року, що підписані допитаними в судовому засіданні свідками та гр. ОСОБА_8 (а.с.45,46).

На підставі викладеного та відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України ОСОБА_2 не довела тих підстав, на які посилається як на підставу своїх вимог, тому суд відмовляє позивачу в задоволенні позову.

Посилання ОСОБА_2 на наявність конфліктних відносин з директором підприємства ОСОБА_5 та намагання керівництва звільнити її, суд знаходить безпідставним, оскільки адміністрація діяла в межах трудового законодавства та відповідно до виробничих інтересів підприємства.

Оскільки вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди є похідною від основних вимог, у задоволенні яких відмовлено, то суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди також не підлягає задоволенню.

Не підлягають задоволенню і вимоги представника відповідача про застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності), оскільки позивач з питання поновлення на роботі звернулася до суду у передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк, а всі інші позовні вимоги є складовими частинами вимог про поновлення на роботі та не потребують поновлення строків звернення до суду, передбаченого ст. 234 КЗпП України.

В порядку ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РУСАЛ Центр обліку ОСОБА_7» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Безпрозванний