АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 411/3742/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1706/К/13 Середня Н.Г.
Категорія - 46 (І) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

Іменем України

09 липня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Остапенко В.О., Турік В.П.

при секретарі - Абрамян Н.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 травня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, стягнення коштів, визнання довіреності недійсною, розподіл майна подружжя.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, стягнення коштів, визнання довіреності недійсною, розподіл майна подружжя, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з 2004 року. 29.10.2005 року сторони зареєстрували шлюб. Під час спільного проживання ними було придбано майно, а саме: автомобіль Шевролє Лацетті 2006 року випуску, держ. номер НОМЕР_1, Деу Ланос 2007 року випуску, держ. номер НОМЕР_2, та житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене майно придбано за кошти, які було отримано в кредит, заборгованість за якими погашала фактично позивач за власні кошти.

Просила суд: визнати майно - транспортний засіб Деу Ланос 2007 року випуску, держ. номер НОМЕР_2 її особистою приватною власністю; стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 28 741,33 грн., сплачені нею як поручителем на виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором № КРФ 209/06 від 08.11.2006 року, укладеного із ВАТ "Ощадбанк"; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу Шевролє Лацетті 2006 року випуску, держ. номер НОМЕР_1; визнати майно - транспортний засіб Шевролє Лацетті 2006 року випуску, держ. номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на ? частину даного автомобіля; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

21.02.2013 р. позивач заявлені вимоги збільшила, просила визнати недійсною генеральну довіреність видану ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_6 з наданням права користування та відчуження автомобіля Шевролє Лацетті, оскільки довіреність видана з порушенням вимог ст. 63 ч. 2,3, ст. 67 ч.1 , ст. 68 СК України (а.с. 172)

Ухвалою суду від 15.05.2013 р. вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу Шевролє Лацетті за заявою позивача залишено без розгляду.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 травня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано майно - транспортні засоби: Деу Ланос 2007 року випуску, держ. номер НОМЕР_2 та Шевролє Лацетті 2006 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 спільною власністю подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Поділено спільне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину автомобіля Деу Ланос 2007 року випуску, держ. номер НОМЕР_2 та Шевролє Лацетті 2006 року випуску, держ. номер НОМЕР_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати у справі у розмірі 974 грн. 06 коп.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Так, суд не врахував укладення між нею та Банком договору поруки, за яким вона здійснювала погашення кредиту, для погашення заборгованості відповідача за кредитними договорами нею було проведено відчуження належної їй на праві приватної власності квартири. Отже, позивач повністю виконала кредитні зобов'язання відповідача як поручитель за власні кошти, а тому набула права регресної вимоги згідно ст. 556 ЦК України у сумі 31 366,33 грн.

При придбанні автомобіля Деу Ланос 2007 року випуску позивачкою теж укладався кредитний договір, погашення якого здійснено нею за власні кошти отримані від продажу належної їй на праві особистої приватної власності квартири.

Крім того, судом порушено норми процесуального права та розглянуто позовні вимоги, які не заявлялись, а саме: вирішено питання про визнання за відповідачем права власності на ? частину Деу Ланос 2007 року випуску.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 29.10.2005 року по 23.09.2009 року (а.с. 15,16).

08.11.2006 року між відповідачем ОСОБА_3 та ВАТ "Державний ощадний банк України" укладено кредитний договір за № КРФ-209/06, за яким ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 78 312,00 грн., строком на 60 місяців на придбання транспортного засобу Шевролє Лацетті, 2006 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 (а.с. 21-25).

Позивач ОСОБА_3 виступила поручителем перед банком за виконання кредитних зобов'язань чоловіком (а.с. 27-29).

24.09.2009 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії, відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 2 за кредитним договором № КРФ-209/06, відповідно якого ОСОБА_6 зобов'язувалась відповідати по зобов'язанням ОСОБА_3 (а.с. 164-166).

Станом на 31 березня 2010 рік заборгованість по кредиту погашена (а.с. 167).

01.06.2007 року позивач ОСОБА_3 придбала у власність на підставі договору-купівлі продажу автомобіля № 103 автомобіль марки "DAEWOO FSO", кошти на придбання якого перераховано ЗАТ КБ "Приватбанк" (а.с. 49-53).

05.06.2007 р. між позивачем ОСОБА_3 та ЗАТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір № KR KRKRAU07550603 на придбання автомобіля, який забезпечено договором застави автомобіля Деу Ланос, 2007 року випуску, держ. номер НОМЕР_2. (а.с.58-60).

Станом на 10 грудня 2007 рік заборгованість по кредиту погашена (а.с. 62,63).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб Шевролє Лацетті 2006 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 та Деу Ланос, 2007 року випуску, держ. номер НОМЕР_2, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане під час шлюбу, а тому кожному з подружжя належить по ? його частині.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб Шевролє Лацетті 2006 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 та Деу Ланос, 2007 року випуску, держ. номер НОМЕР_2,, які є предметом спору, були придбані в період зареєстрованого шлюбу.

В порушення вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України позивачем не надано жодних доказів в підтвердження того, що автомобіль Деу Ланос, 2007 року випуску, є її особистою приватною власністю. Доводи ж позивачки на те, що за автомобіль було сплачено коштами, які було отримано нею за відчуження власної квартири, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки саме по собі відчуження квартири не може свідчити, що отримані від продажу кошти було витрачено на придбання автомобіля не в інтересах сім'ї, а з метою погашення заборгованості за кредитним договором саме як поручителем, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги у цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при ухваленні рішення, у порушення вимог ст. 11 ЦПК України, вирішив питання про визнання за відповідачем права власності на 1/2 частину зазначених автомобілів безпідставні, оскільки такий висновок суду узгоджується із роз'ясненнями викладеними у п. 25 Пленуму Верховного Суду України в п. 24 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11.

Отже, виходячи з презумпції рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності на автомобіль (ч.1 ст. 70 СК України), й враховуючи те, що жодним з подружжя не доведено наявності підстав відступу від засади рівності часток при поділі спільного майна, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначив обсяг майна придбаного у період шлюбу, поділив майно подружжя, визнавши за кожним із них право власності на ? частину спірних автомобілів, і доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання недійсною довіреності, виданої відповідачем ОСОБА_3 24.09.2009 року на ім'я ОСОБА_6 з наданням права користування та відчуження автомобіля Шевролє Лацетті, 2006 року випуску, суд першої інстанції вірно встановивши обставини справи, виходив з того, що для такого виду правовідносин згода другого з подружжя не потрібна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та узгоджується із положеннями ст.ст. 237, 240, 244, 245 ЦК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, не обґрунтовані, а тому немає підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: