Справа № 22-ц-577/12 Головуючий у 1 інстанції: Гудим Л. Я.
Провадження № 22-ц/783/23/13 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Крайник Н.П.

суддів Каблака П.І., Курій Н.М.

секретаря Данилик І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 16 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Тетяни Олександрівни про визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2006 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. про визнання недійним договору дарування. Заявою від 06.07.2007 року позовні вимоги уточнила, та з посиланням на ст.ст. 229, 230 ЦК України, із застосуванням наслідків ст. 216 ЦК України просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями від 26.05.2005 року.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 21 червня 2007 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21.01.2008 р. рішення Бориславського міського суду Львівської області від 21.06.2007 р. залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду України від 31.03.2010 р. рішення судів першої та другої інстанцій скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

На стадії касаційного провадження до участі у справі залучено правонаступника позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 її дочку ОСОБА_1 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину.

Оскаржуваним рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 16 червня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 Важає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Мотивує тим, що її покійна мати подарувала житловий будинок відповідачці ОСОБА_2 ( своїй онуці) не із своєї волі, а внаслідок обману з боку ОСОБА_2 та її батька ОСОБА_4 (сина), які обіцяли, що будуть надавати матері матеріальну допомогу та забезпечать старість. В момент укладення договору матір не розуміла, що власником будинку буде не вона, а ОСОБА_2 Укладати договір дарування на онуку не мала наміру, їй в той час було 82 роки та іншого житла крім подарованого будинку, не мала. Зазначає, що матір фактично обманули внаслідок її похилого віку, юридичної необізнаності, неграмотності та слабким станом здоров`я. Вчинений нею правочин не був вільним і не відповідав її внутрішній волі. Всі необхідні документи для оформлення договору дарування у нотаріуса готувала відповідачка та її батько, вони і привезли її до нотаріуса, яка показала їй де повинна вона розписатись. Зміст договору їй не зачитувався та не роз`яснювався. Своїми діями нотаріус порушила вимоги ч.3 ст.13 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Піля укладення договору дарування відповідачка жодного дня не проживала в будинку та не завозила своїх речей.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обргунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Із змісту позовної, а в майбутньому уточненої позовної заяви убачається, що позивач просила визнати недійнсним договір дарування внаслідок обману ст. 230 ЦКУ.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодних доказів укладення спірного договору дарування від 26 травня 2005 року під впливом обману.

Матеріалами справи встановлено, що 26.05.2005 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. посвідчено договір дарування житлового будинку з господарськими спорудами між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , згідно якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 отримала в дар будинок з господарськими спорудами розташований по АДРЕСА_1 .

Позивач просила визнати недійсним договір дарування з тих підстав, що він укладений під впливом обману ( ст. 230 ЦК).

Згідно ч.1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином, тільки у разі доведеності факту обману (тобто винних дій сторони в угоді) і безпосереднього впливу цього обману на волевиявлення іншої сторони укласти оспорювану угоду на зазначених в ній умовах, така угода може бути визнана недійсною.

Позивач зазначала, що доказом обману з боку відповідачки є те, що відповідач обіцяла надавати їй матеріальну допомогу та забезпечити старість.

Проте, за своєю правовою природою договір дарування є безоплатним, не може укладатися під умовою і не покладає на обдаровуваного будь-якого обовязку щодо вчинення в майбутньому певних дій крім випадку, передбаченого ст. 725 ЦК.

Із змісту оспорюваного договору дарування вбачається, що такий укладений та посвідчений у приміщенні нотаріальної контори. Зміст договору був зачитаний та підписаний сторонами.

Тому міський суд вірно виходив з того, що спірний договір був укладений відповідно до вимог чинного законодавства.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с.24/ вбачається, що ОСОБА_2 , обдарована за договором, зареєструвала за собою право власності на будинок АДРЕСА_1 , у Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО, чим фактично прийняла дар.

Відтак, доводи апелянта про те, що відповідач не прийняла дар, оскільки в будинку не проживала жодного дня та своїх речей не завозила, не можуть бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки власник майна на власний розсуд сам розпоряджається своїм майном.

Крім того, судом не встановлено умисних дій обдарованої, направлених на обман дарувальника.

А зазначені позивачем обставини не є обманом в розумінні ст. 230 ЦК України.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи та надана їм належна оцінка.

Доводів, на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не наведено.

Керуючись ст. 303 , п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити .

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 16 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді