Справа № 2-29/13
РІШЕННЯ

Іменем України

04.04.2013 року Деснянський районний суд міста Києва

в складі головуючого судді Бабко В.В.

при секретарі Олійник О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в інтересах малолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про поділ майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна, посилаючись, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько малолітнього ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_4, які є спадкоємцями за законом після його смерті. До спадкового майна належить: квартира АДРЕСА_1, де тривалий час проживав малолітній ОСОБА_2 з мамою - ОСОБА_1, яка є його законним представником, та 1/2частина квартири АДРЕСА_2. В процесі успадкування між законними представниками неповнолітніх спадкоємців почали виникати суперечки щодо права на спадкування, часток спадкоємців у спадщині, тощо. Тому просить позовні вимоги задовольнити та врахувати, що законний представник позивача зі своїм малолітнім сином ОСОБА_2 тривалий час проживали у АДРЕСА_1, на даний момент іншого постійного житла у позивача немає. Натомість, відповідач протягом тривалого часу має постійне місце проживання у АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та уточнив позовні вимоги, просив здійснити поділ майна, що є у спільній частковій власності позивача та відповідача, а саме: квартира АДРЕСА_1 та 1/2частина квартири АДРЕСА_2 в наступному порядку: виділити ОСОБА_2, 2001р.н., квартиру АДРЕСА_3 та визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1; виділити ОСОБА_4, 1996р.н., 1/2частину квартири АДРЕСА_2, та визнати за ОСОБА_4, 1996р.н., право приватної власності на 1/2частину квартири АДРЕСА_2; призначити на користь ОСОБА_4 відшкодування в розмірі 108002,00грн., сума якого внесена на депозитний рахунок суду.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у задоволенні, зазначили, що позов порушує майнові права неповнолітньої ОСОБА_4, а саме заміняє житлові права неповнолітньої грошовою компенсацією. Таким чином порушуються права неповнолітньої дитини.

Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та представник Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні, пояснювали, що неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень, про що зобов'язана дбати держава в особі повноважних органів за відповідного сприяння та втручання органів судової влади, а оскільки запропонований позивачем поділ майна неповнолітніх дітей, порушує права неповнолітньої ОСОБА_4, просили відмовити у позові в повному обсязі.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників процесу, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, після його смерті відкрилась спадщина на майно, а саме: квартира АДРЕСА_1, та 1/2частина квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями померлого ОСОБА_5 є його діти - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.08.2010р. у спадкоємців дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_2 по ? частки квартири АДРЕСА_4, вказана квартира в цілому складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 46,90кв.м, в тому числі жилою площею - 30,00кв.м., виникло право на спільну часткову власність.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.2011р. у спадкоємців дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_2 по 1/4частки квартири АДРЕСА_5, вказана квартира в цілому складається з однієї житлових кімнат, загальною площею - 32,40кв.м, в тому числі жилою площею - 18,60кв.м., виникло право на спільну часткову власність.

Представник позивача в судовому засіданні посилався, на те, що Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11.07.2011р. позов малолітнього ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа з самостійними вимогами неповнолітньої ОСОБА_4 в інтересах якої діє ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення, виселення задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_7 не чинити перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 вселити його до цієї квартири, а ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 виселити без надання іншого житла, в інших вимогах відмовити. Однак Рішення суду добровільно не виконується, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися власністю позивач не має можливості, дійти згоди щодо спільного користування майном не вбачається можливим, тому позивач звернувся до суду про захист свого порушеного права, запропонувавши поділ майна з компенсацією в розмірі 108002,00грн., що відповідає різниці вартості частини майна, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи, сума якої внесена на депозитний рахунок суду.

Але як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Акту державного виконавця державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві від 21.09.2012р. вселення відбулося 21.09.2012р., ОСОБА_1 з неповнолітньою дитиною ОСОБА_2 вселена до квартири АДРЕСА_7. ОСОБА_4 та її законний представник ОСОБА_9 зареєстровані та проживають в АДРЕСА_2.

Відповідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Однак, відповідно до ч.1, ч.3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" №2402-ІІІ від 26.04.2001р., кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла.

Згідно ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" № 26-IV від 02.06.2005р., неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Як встановлено в судовому засіданні Служба у справах дітей дозволу на запропонований позивачем поділ майна неповнолітніх дітей дозволу не надавала.

Від отримання компенсації відповідач відмовилась.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 11 ЦПК України, Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суду також не надано доказів на підтвердження того, що запропонований розподіл майна - це волевиявлення ОСОБА_7 та ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи обставини встановлені судом і той факт, що наслідки вирішення розподілу майна впливає на обсяг майнових прав неповнолітніх осіб, а так само, й на порядок їх реалізації, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд відмовляє в задоволені позову, всі судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вище викладеного, керуючись Конституцією України,Законом України "Про охорону дитинства", Законом України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", ст.ст. 15, 319, 321, 358, 364, 365, 391, 1217, 1261 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в інтересах малолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про поділ майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Бабко В.В.