Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2013 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді - Савічева В.О.

при секретарі - Стрижак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської дезінфекційної станції про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення при звільненні працівника,

ВСТАНОВИВ:

У вересня 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Кременчуцької міської дезінфекційної станції про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення при звільнення працівника.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначала, що працювала на посаді завідуючої відділом вогнищевої дезінфекції на Кременчуцькій міській дезінфекційній станції. Наказом № 20-К від 28.03.2012 року її було звільнено за власним бажанням. При проведенні розрахунків їй виплатили не всі кошти, а саме не виплатили матеріальну допомогу на оздоровлення, у зв'язку з відсутністю коштів.

Відповідно до п. 2 Постанови КМУ від 11.05.2011 року № 524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» передбачена виплата допомоги на оздоровлення медичним і фармацевтичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров'я у розмірі посадового окладу під час надання щорічної відпустки.

Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивачка просила суд стягнути з Кременчуцької міської дезінфекційної станції на її користь матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Пшенічна А.Л. підтримала і просила його задовольнити повністю та дала пояснення, яке вказує на те, що позов, на її думку, може бути задоволений за обставин, вказаних у ньому .

Представник відповідача адвокат Лашко О.О. заперечувала проти позову. Невизнання позовних вимог мотивувала необґрунтованістю вимог позивачки, оскільки та була звільнена на законних підставах за власним бажанням. Перед звільненням позивачка на ім'я головного лікаря Кременчуцької міської дезінфекційної станції подавала заяву про надання останній щорічної відпуски, про що було видано відповідний наказ без надання матеріальної допомоги на оздоровлення. А після звільнення 29.05.2012 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення, на що керівництвом Кременчуцької міської дезінфекційної станції було відмовлено та роз'яснено, що матеріальна допомога на

оздоровлення надається у розмірі посадового окладу під час надання щорічної відпуски за рішенням керівника лише у разі, коли такі кошти будуть закладені до фонду оплати праці під час формування кошторису на відповідний бюджетний рік.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді завідуючої відділом вогнищевої дезінфекції на Кременчуцькій міській дезінфекційній станції відповідно до наказу від 15.09.1983 року № 24-К.

Наказом від 28.03.2012 року № 20-К її було звільнено з займаної посади з 30.03.2012 р. за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, на підставі її письмової заяви від 23.03.2012 р.

Перед звільнення ОСОБА_1 на ім'я головного лікаря Кременчуцької міської дезінфекційної станції подала заяву від 29.01.2012 р. про надання їй щорічної відпустки за період часу з 20.02.12 р. по 06.03.2012 р. на 16 календарних днів, про що було видано наказ від 30.01.2012 р. № 9-ВДП про надання відпустки без надання матеріальної допомоги на оздоровлення.

Абзацом четвертим пункту 2 постанови КМУ від 11.05.2011 р. № 524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» з 1 січня 2012 року передбачено виплату допомоги на оздоровлення медичним і фармацевтичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров'я у розмірі посадового окладу під час надання основної щорічної відпустки, і кошти на її виплату мають бути затверджені кошторисом.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, позивачка після звільнення на ім'я головного лікаря Кременчуцької міської дезінфекційної станції подала заяву від 29.05.2012 р., в якій просила виплатити їй матеріальну допомогу на оздоровлення за 2011-2012 р.р. Дана заява була прийнята та зареєстрована в журналі реєстрації вхідної кореспонденції по Кременчуцькій МДС 29.05.2012 р.

Листом від 22.08.2012 року за № 186 Кременчуцькою міською дезінфекційною станцією письмово ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення з підстав викладених у листі.

Позивачем вважаючи, що не надання їй матеріальної допомоги на оздоровлення, порушені її права як працівника, вона разом з іншими працівниками колективним листом звернулись до Територіальної державної інспекції з питань праці у Полтавській області, та під час перевірки інспекцією Кременчуцьку міську дезінфекційну станцію порушень за дотриманням законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування відносно ОСОБА_1 не виявлено.

Відповідно до листа-роз'яснення Міністерства охорони здоров'я та Профспілки працівників охорони здоров'я України «Щодо виплати медичним працівникам допомоги на оздоровлення» (лист від 23.03.2012 р. №10.01.67/773 та №03-93), матеріальна допомога виплачується на підставі заяви, яку медпрацівник подає для оформлення щорічної відпустки з виплатою вказаної допомоги.

Зазначений лист МОЗ Кременчуцька міська дезінфекційна станція отримала 10.04.2012 р. № 05/1878, на підставі якого одразу керівництвом видано наказ від 10.04.2012 р. № 8 по Кременчуцькій міській дезінфекційної станції, який передбачає порядок подання заяви працівником, його облік та правила видачі матеріальної допомоги

Водночас відповідно до п. 4 постанови КМУ «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» від 30.08.2002 року № 1298 та пункту 5.11 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, затверджених спільним наказом Мінпраці та МОЗ від 05.10.2005 р. № 308/519, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.10.2005 року за № 1209/11489, керівникам закладів надано право в межах фонду оплати праці, затвердженого в кошторисах, надавати працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, в сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної дороги на поховання.

Тобто надання зазначеної матеріальної допомоги може здійснюватися за рішенням керівника лише у разі, коли такі кошти будуть закладені до фонду оплати праці під час формування кошторису на відповідний бюджетний рік.

Так, відповідно до довідки Кременчуцької міської дезінфекційної станції від 09.11.2012 року за № 271 на момент надання ОСОБА_1 відпустки з 20.02.2012 р. по 06.03.2012 р. у кількості 16 календарних днів вона могла би отримати матеріальну допомогу на оздоровлення у сумі 2220 грн. 08 коп.

Проаналізувавши вказані нормативні акти, суд приходить до висновку, що надання матеріальної допомоги на оздоровлення було не обов'язком підприємства, установи чи організації, а її правом та пов'язувалося із наявності коштів на ці цілі, та своєчасністю подання заяви, яку працівник подає разом із заявою для оформленням щорічної відпустки.

Таким чином судом встановлено, що виплати на оздоровлення в Кременчуцькій міській дезінфекційній станції розпочались лише після прийняття наказу від 10.04.2012 року за № 8, яким передбачено порядок подання заяви працівником, його облік та правила видачі матеріальної допомоги.

Отже твердження ОСОБА_1 про обов'язок відповідача виплатити їй матеріальну допомогу на оздоровлення є необґрунтованим та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208, 209, 212, 213, 215, 224-228, 294 ЦПК України, постановою КМУ від 11.05.2011 р. № 524, листа Міністерства охорони здоров'я та Профспілки працівників охорони здоров'я України «Щодо виплати медичним працівникам допомоги на оздоровлення» від 23.03.2012 р. №10.01.67/773 та №03-93, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Кременчуцької міської дезінфекційної станції про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення при звільненні працівника - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга, подана після закінчення строків апеляційного оскарження, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

СУДДЯ: