Номер провадження № 22-ц/785/9643/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційними скаргами директора Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2013 року та на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2013 року про виправлення описки по справі за позовом ОСОБА_3 до Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що його незаконно звільнили з місця роботи чим також спричинили моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 1000 гривень.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14.10.2013 року позовну заяву ОСОБА_3 до Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі у Одеському міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на посаді фахівця із соціальної роботи.

Стягнуто з Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.1.2013 р. по 14.10.2013р. - за 187 днів - у сумі 14359 грн. 73 коп., з подальшим відрахуванням зі вказаної суми прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 100 (сто) грн.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць 1590 грн. 36 коп., з подальшим відрахуванням зі вказаної суми прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Вирішено питання стосовно судового збору.

У виконавчих листах, виданих 14.10.2013 року припущено описки місяць ухвалення рішення, у звязку з чим ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 17.10.2013 року дані описки було виправлено.

Не погоджуючись з рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14 жовтня 2013 року та ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2013 року про виправлення описки директор Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою в якій просить:

- рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову;

- ухвалу змінити в описовій частині щодо вимог, які підлягають негайному виконанню щодо поновлення ОСОБА_3 на роботі,

посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення та постановлені ухвали норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг та заперечень на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційні скарги на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2013 року та на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2013 року про виправлення описки підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що:

- наказом за № 59-к від 13.07.2012 року ОСОБА_3 було прийнято на роботу та призначено на посаду фахівця соціальної роботи відділу соціальної роботи Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді;

- наказом ОМЦСССДМ від 16.08.2012 р. за № 84-к до ОСОБА_3 застосоване дисциплінарне стягнення - догана - через читання художньої літератури у робочий час та самовільне залишенням робочого місця о 16-ій годині;

- 07.09.2012 року ОСОБА_3 вдруге притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення Етичного кодексу спеціаліста із соціальної роботи, затвердженого наказом за № 1965 від 09.09.2005 року Міністерства України у справах молоді та спорту - образу співпрацівника нецензурними словами;

- наказом за № 08-к від 16.01.2013 року ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин 04.01.2013 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди в сумі, суд першої інстанції виходив з того, що:

- дисциплінарні стягнення у вигляді доган, накладених на ОСОБА_3 неможливо прийняти до уваги, оскільки, всупереч вимогам ч. 1 ст. 149 КЗпП України, обидва накази були видані без витребування від ОСОБА_3 письмових пояснень;

- згідно листа голови профспілкового комітету ОСОБА_3 запрошувався на засідання профкому на 17 січня 2013 року, з приводу відсутності позивача на робочому місці 04.01.2013 року з 9.00 до 13.00 год. Те, що ОСОБА_3, звільненому ще 16.01.2013 року, надано запрошення до засідання профспілкового комітету, яке було призначено на 17.01.2013 року, підтверджує наявність у відповідача бажання позбавитися цього працівника, та, водночас, підтверджує саме небажання з'ясувати причини, які спонукали ОСОБА_3 запізнитися до роботи;

- відповідачем не спростовано твердження ОСОБА_3, що його звільнення є наслідком дещо упередженого ставлення і намагання будь-яким чином позбавитися його, як працівника і що він не мав наміру скоїти прогул, однак запізнився через довге чекання громадського транспорту тролейбусу, що підтверджено свідком ОСОБА_4;

- за відсутності у ОСОБА_3 - до звільнення, стягнень, накладених у передбаченому законом порядку, саме звільнення позивача за подіями 04.01.2013 року було передчасним;

- ОСОБА_3 відпрацьовано 47 робочих днів, середньоденних заробіток складає 76 грн. 79 коп. За 187 робочих днів вимушеного прогулу належить сплатити ОСОБА_3 14349 грн. 73 коп.;

- вимога про стягнення моральної шкоди, з урахуванням ступеня втрати позивачем нормальних життєвих зв'язків, наявності додаткових зусиль для організації життя, підлягає частковому задоволенню - лише у сумі 100 грн.

Проте погодитися з такими висновками районного суду не можна, оскільки суд дійшов до них з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з наказу № 08-к від 16.01.2013 року ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин 04.01.2013 року.

Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

Тобто звільнення за вчинення прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) на відміну від підстав звільнення за систематичне не виконання працівником трудових обов`язків не потребує такої ознаки, як систематичність. Тому само по собі наявність інших дисциплінарних стягнень не має юридичного значення для звільнення за прогул(в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня).

В той же час звільнення працівника за прогул є по суті дисциплінарним стягненням і повинно здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень і навіть при встановленні вини працівника має бути крайньою мірою.

Разом з тим, правильно встановивши обставини справи, що дійсно ОСОБА_3 був відсутнім більше трьох годин на робочому місці, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про передчасність звільнення позивача за прогул 04.01.2013 року, мотивуючи це відсутністю у нього стягнень накладених у передбаченому порядку (не відбиранням у ОСОБА_3 письмових пояснень при виданні наказів про накладення доган від 16.08.2012 року та 07.09.2012 року). При цьому суд не врахував, що сам ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не оскаржив накази про накладення на нього доган від 16.08.2012 року та 07.09.2012 року і вказані накази судами незаконними не визнавалися.

Крім того, висновок районного суду про відсутність у ОСОБА_3 наміру здійснити прогул 04.01.2013 року та відсутність позивача на роботі більше 3-х годин через довге чекання транспорту не можуть вважатися в розумінні п. 4 ст. 40 КЗпП України поважними причинами відсутності позивача на роботі.

В засіданні судової колегії оглянутий у прошитому, пронумерованому та прошнурованому вигляді журнал засідання профспілкового комітету Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, згідно якого вбачається, що засідання профкому даної установи щодо розгляду питання про звільнення ОСОБА_3 проводилися 09.01.2013 року та 11.01.2013 року, при цьому обидва рази позивач на засіданнях був відсутній. 17.01.2013 року засідання профкому не проводилося.

Вказані обставини про наявність технічної помилки у даті засідання профкому 17.01.2013 року замість 11.01.2013 року знайшли підтвердження у матеріалах справи запереченнях Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (т. 1 а. с. 34) та поясненнях голови профкому ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 58).

Запрошення ОСОБА_3 про засідання профкому 11.01.2013 року та відмова позивача розписатися про обізнаність у цьому підтверджено актом складеним головою та членами профкому (т. 1 а. с. 59).

Проте суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, належну оцінку їм не надав та прийшов до хибного висновку про наявність у відповідача бажання позбавитися ОСОБА_3 та водночас небажання з'ясувати причини, які спонукали ОСОБА_3 запізнитися до роботи.

Разом з тим суд першої інстанції в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не роз`яснив сторонам про наслідки вчинення або не вчинення процесуальної дії щодо витребування доказу про погодні умови 04.01.2013 року та цим не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Як вбачається з довідки КП «Одесміськелектротранс» Одеської міської ради від 02.12.2013 року, додану до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції 04.01.2013 року з 09-00 до 13-15 годин на тролейбусному маршруті № 12 (на якому в даний проміжок часу тривалий час добирався до роботи позивач згідно його пояснень) працювало 12 одиниць пересувного складу з інтервалом руху 10-12 хвилин. Жодних затримок у русі транспорту на даному маршруті у вказаний час не зафіксовано.

При таких обставинах у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про поновлення на роботі. Тому в задоволенні даних вимог слід відмовити.

Оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про поновлення на роботі то приймаючи до уваги відмову у задоволенні вимог про поновлення на роботі слід також відмовити і в інших заявлених вимогах.

Враховуючи, що рішення районного суду підлягає скасуванню, ухвала Київського районного суду м. Одеси про задоволення заяви ОСОБА_3 про виправлення описки не може залишатися в силі і також підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали про відмову у заяві ОСОБА_3 про виправлення описки.

Судова колегія доходить до висновку про те, що апеляційна скарга директора Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2013 року та на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2013 року про виправлення описки по справі за позовом ОСОБА_3 до Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, ухвала Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2013 року про виправлення описки - скасуванню з ухваленням нової ухвали про відмову у заяві ОСОБА_3 про виправлення описки.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги директора Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2013 року та на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2013 року про виправлення описки задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. відмовити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2013 року про виправлення описки - скасувати.

В заяві ОСОБА_3 про виправлення описки відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

ОСОБА_6