УХВАЛА

25 квітня 2013 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

за участю:

скаржника ОСОБА_3

державного виконавця Чмих Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві скаргу ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції

встановив:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою в якій просив визнати дії головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_4 (далі державний виконавець) неправомірними. У обґрунтування скарги вказує, що за вказівкою державного виконавця 18.03.2013 арештовано й вилучено належний йому на праві власності автомобіль марки «Cevrolet aveo Sf69V», державний номер НОМЕР_1. Вказані виконавчі дії проведено без надання йому державним виконавцем документів, що підтверджують відкриття виконавчого провадження, за участю незалежних понятих, а оформлення опису й арешту майна здійснено без винесення постанови про накладення арешту на майно, що є порушенням частини сьомої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні скаржник заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити.

Державний виконавець проти задоволення скарги заперечувала посилаючись на правомірність виконавчих дій, що були проведені у рамках зведеного виконавчого провадження.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги і оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції України та статті 14 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно із частиною другою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Державний виконавець, відповідно до вимог частини першої статті 6 наведеного Закону, зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а згідно із вимогами частини першої статтею 11 цього Закону вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Ленінському відділі державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання:

-виконавчого листа № 2/1416/55, виданого Ленінським районним судом м.Миколаєва 22.11.2012, про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості по кредитному договору в сумі 24006,37 дол.США та 29810,00 грн. пені. Виконавче провадження відкрито постановою від 10.12.2012, а постановою від 17.12.2012 у межах стягнення накладено арешт на все майно боржника;

-виконавчого листа № 1423/2385/2012, виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 25.12.2012, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» заборгованості по кредитному договору в сумі 33945,29 грн. Виконавче провадження відкрито постановою від 15.02.2013;

-виконавчого листа № 2-801, виданого Корабельним районним судом м.Миколаєва 27.04.2012, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованості по кредитному договору в сумі 326143,76 грн. Виконавче провадження відкрито постановою від 18.02.2013.

Заборгованість за вказаними виконавчими листами скаржником не погашена.

Відповідно до постанов державного виконавця від 26.02.2013 виконавчі провадження за вказаними виконавчими листами приєднані до зведеного виконавчого провадження за № 36880210, що перебуває у провадженні Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського управління юстиції.

Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна підтверджується, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить автомобіль марки «Cevrolet aveo Sf69V», державний номер НОМЕР_1, обяжувачем якого є Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра».

Із пояснень учасників процесу встановлено, що транспортний засіб вилучено у скаржника 18.03.2013, що оформлено актом опису й арешту майна від вказаної дати.

Як пояснила державний виконавець, вилучення транспортного засобу та направлення його на штраф майданчик здійснено через відмову ОСОБА_3, прийняти автомобіль на відповідальне зберігання. Вказані обставини скаржник не оспорював.

Із пояснень скаржника, при вилученні автомобіля державним виконавцем порушено його права та вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а саме не було повідомлено причину опису й арешту автомобіля, не надано документів щодо відкриття виконавчого провадження, опис й арешт транспортного засобу проведено за відсутності постанови про арешт майна, а надана йому копія постанови про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання від 20.03.2013 не містить підпису оцінювача, призначеного державним виконавцем.

З огляду на наведені обставини вбачається, що опис й арешт транспортного засобу скаржника проведено у рамках зведеного виконавчого провадження, у присутності скаржника і оформлено актом опису й арешту майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно із частиною пятою статті 57 наведеного Закону про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Послідовність дій державного виконавця з опису та арешту майна боржника регламентовано пунктом 4.2 розділу IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802.

Із системного аналізу наведених законодавчих актів слідує, що накладення арешту на майно боржника здійснюється державним виконавцем шляхом винесення відповідної постанови або складанням акту опису та арешту майна боржника, в залежності від виду майна.

У даному випадку, оскаржувані дії державного виконавця відповідають наведеним вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, як уже вказувалося, 17.12.2012 державним виконавцем у рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м.Миколаєва по справі № 2/1416/55, яке входить до зведеного виконавчого провадження, виносилася постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Доводи скаржника про не отримання постанов про відкриття виконавчих проваджень та відхилення державним виконавцем його вимог про залучення для опису й арешту транспортного засобу незалежних понятих, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами виконавчого провадження.

Так, у матеріалах зведеного виконавчого провадження є повідомлення про вручення поштових відправлень, з яких видно, що за адресою проживання скаржника його сином були отримані постанови про відкриття виконавчих провадженнь, винесених за виконавчими листами № 1423/2385/2012 та № 2-801.

Щодо понятих то скаржником не надано доказів на підтвердження того, що вказані у акті описі й арешті майна в якості понятих особи не відповідають вимогам частини третьої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на встановлені обставини та положення частини третьої статті 387 ЦПК України, суд не вбачає підстав для визнання дій державного виконавця з опису й арешту майна (транспортного засобу) скаржника неправомірними, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 383-389 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій державного виконавця Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції з арешту й опису транспортного засобу - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: