РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2013 року сел. Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області у складі: головуючого Стеганцова С.М.

при секретарі Реуцькій Н.В.,

розглянувши позовну заяву ТОВ «ОТП Факторінг Україна» до Відділу ДВС Шевченківського РУЮ Харківської області про зняття арешту із заставленого майна, треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

встановив:

Позивач - ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (далі ТОВ), звернувся до суду з позовом до Відділу ДВС Шевченківського РУЮ Харківської області (далі ВДВС) про зняття арешту із заставленого майна, треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

В обґрунтовування вимог позивач пояснив, що 26.12.2007 року між третьою особою - ОСОБА_1 та ЗАТ "ОТП Банк" було укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 23 480,00 доларів США з забезпеченням виконання умов повернення кредиту заставою у вигляді передачі автомобіля у заставу.

Позивач посилається, що право застави у нього виникло на підставі договору відступлення права вимоги від 12.11.2010 року вважає, що до нього перейшло право вимоги згідно договору застави автомобіля від 26.12.2007 року, укладеного між третьою особою і ЗАТ «ОТП Банк», стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається лише для задоволення вимог стягувача -заставодержателя, позивач про накладення арешту на майно не звертався до ВДВС.

Позивач також зазначає, що для задоволення вимог стягувачів які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, або якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Виходячи з припису ч.4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" просить суд зняти арешт із заставленого майна, а саме з вищевказаного автомобіля.

Представник позивача в судове засідання зявився лише раз, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність при цьому наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача, відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ Харківської області в судовому засіданні проти позову заперечував зазначивши, що на майно ОСОБА_1 правомірно накладений арешт на підставі ст.54, 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Треті особи - ОСОБА_1 проти позову не заперечував, представник третіх осіб - ОСОБА_2 і ОСОБА_3, за довіреністью ОСОБА_4, проти позову заперечувала, пояснивши, що арешт на майно ОСОБА_1 накладений по виконавчим провадженням в зв'язку з тим, ОСОБА_1 заборгував ОСОБА_2 і ОСОБА_3Л,. значну суму коштів в сумі 53 тисяч 941 гривні.

Також представник третіх осіб зазначає, що та ЗАТ "ОТП Банк", не мав права заключати договір відступлення права вимоги з позивачем, так як цим порушив п.2.12 кредитного договору, а саме не розголошувати третім особам інформацію про позичальника - ОСОБА_1.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення лравовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ч.І ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Власником майна є третя особа по справі - ОСОБА_1, а не позивач (а.с.26 свідоцтво про право власності на автомобіль).

Відповідно до ст. 16 ЦК України зазначений спосіб захисту інтересів позивача з яким він звернувся до суду не передбачено.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна, в той час як відповідно до ст. ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, а не з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Враховуючи, що позивачем не доведено яке саме його право порушено, а також те, що він не е

власником майна на яке накладено арешт тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З відповідною скаргою позивач до суду не звертався та не оскаржував постанову державного виконавця про арешт майна ОСОБА_1 від 17.07.2012 року і акту опису і арешту автомобіля від 06.09.2012 року, що не заперчувалось сторонами по справі (а.с.12, 29-30).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", та п.З листа Вищого Спеціалізованого Суду України № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013 року, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, а іншими

учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (статті 383, 384 ЦПК, частина четверта статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»).

З врахуванням вищевикладеного, підстав для задоволення вимог позивача з мотивів зазначених в позові, немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, ст. 383-386 ЦПК України, ст. 60, 82 Закону України "Про виконавче провадження",

ВИРІШИВ:

В позові ТОВ «ОТП Факторінг Україна» до Відділу ДВС Шевченківського РУЮ Харківської області про зняття арешту із заставленого майна, треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.М.Стеганцов