АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 435/3845/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1765/К/13 суддя Попов В.В.
Категорія 34 ( І ) Суддя-доповідач Зубакова В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

09 липня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.,

суддів : Остапенко В.О., Турік В.П.

при секретарі : Абрамян Н.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 21 травня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири та про відшкодування моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5,

представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2012 року позивачка ОСОБА_4 звернулася з зазначеним позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої з вини відповідача внаслідок затоплення належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1.

Після уточнення своїх позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 3 278,80 грн., моральну шкоду 5 000 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 21 травня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 3 278,80 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 200 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та 2 214, 60 грн. у рахунок понесених судових витрат, а всього - 5 693,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, поклавши судові витрати на відповідача, посилаючись на те, що судом порушено норми процесуального права та неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, в матеріалах справи відсутні докази щодо прориву труби централізованого опалення саме 25.01.2013 року та саме з вини відповідача. Порушення ж п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків не може свідчити про наявність винних дій відповідачки щодо затоплення квартири позивачки, оскільки актом від 25.01.2012р. не встановлено її вини у затопленні квартири.

Висновок експерта не ґрунтується на матеріалах справи та не може бути підставою для задоволення позову.

Витрати позивачки на правову допомогу не підтверджені та не розраховані згідно Постанови КМУ від 27.04.2006 року №590.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_5, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Квартира НОМЕР_1 в цьому ж будинку належить відповідачу ОСОБА_3

У січні 2012 року (орієнтовно 06 січня 2012 року) з вини відповідача ОСОБА_3 була затоплена квартира АДРЕСА_1. Згідно акту обстеження від 25.01.2012р., складеного працівниками КП "ЖЕО №35" м.Кривого Рогу, в результаті затоплення цієї квартири було пошкоджено стелі і стіни спальної кімнати (а.с. 10).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування матеріальної шкоди, слід виходити з вимог ст. 1166 ЦК України, яка визначає підстави покладення обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

На думку колегії суддів, вирішуючи даний спір суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову посилаючись на факт затоплення квартири відповідачем з її вини та вірно стягнув з ОСОБА_3 матеріальну шкоду згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 221 від 20.11.2012 року і витрати на проведення експертизи, які підтверджені документально (а.с.39-47, 65).

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють правовідносини з відшкодування шкоди.

Доводи в апеляційній скарзі стосовно невідповідності висновку судової будівельно-технічної експертизи № 221 від 20.11.2012 року фактичним обставинам на момент затоплення квартири та завищення розміру реальної вартості нанесеної шкоди спростовуються матеріалами справи.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, ч.2 вказаної статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З аналізу вказаних норм закону витікає, що обов'язковою умовою виникнення зобов'язання відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди є вина особи, яка її завдала. Разом з тим, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, частина 4 цієї статті вказує на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В розумінні ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи встановлено, що факт залиття квартири позивача з вини відповідача мав місце у січні 2012 року, внаслідок чого квартира АДРЕСА_1 зазнала пошкоджень, що підтверджено актом (а.с. 10).

Заперечуючи проти позову та оскаржуючи рішення, відповідач ОСОБА_3, в порушення вищевказаних норм, не спростувала висновків суду першої інстанції в установленому процесуальним законом порядку й не довела, що затоплення квартири позивача сталося не з її вини.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про покладення на відповідача обов'язку з відшкодування матеріальної шкоди на користь позивача.

Доводи ж апеляційної скарги відповідача в цій частині правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, згідно акту від 25.01.2012 року у перекритті між квартирами НОМЕР_2 та НОМЕР_1 на стику металопластикової труби із залізною відбулося протікання води. Заміну труби на металопластикову було проведено мешканцями квартири НОМЕР_1.

Колегія суддів приймає даний акт як належний та допустимий доказ вини власника квартири НОМЕР_1 у затопленні квартири НОМЕР_2, оскільки даний акт складено та затверджено у відповідності з приписами Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань Житлово-комунального господарства від 17.05.2006р. №76 та Додатком №4. Даний акт складено у присутності сторін та затверджено начальником дільниці №4 КП "ЖЕО №35".

В порушення ч.1 ст. 60 ЦПК України, інших доказів в підтвердження затоплення квартири позивача з іншої причини, ніж зазначено у вищевказаному акті, відповідачем ОСОБА_3 ані суду першої, ані апеляційної інстанції не надано.

Погоджується колегія суддів із розміром матеріальної шкоди, стягнутої за рішенням суду, який визначено ним з урахуванням обставин справи, доказів, наданих позивачем на підтвердження її розміру у відповідності до положень ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, а також роз'яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачеві, суд врахував роз'яснення, викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", і обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди в сумі 200 гривень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України, суд першої інстанції у відповідності до положень ст. 79, 81, 86 ЦПК України, обґрунтовано стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2 214,60 грн. понесених та документально підтверджених судових витрат, які складаються із: витрат на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн. (а.с. 69) та судового збору 214,60 грн. (а.с. 12).

Доводи апеляційної скарги про те, що витрати на правову допомогу не розраховано у відповідності з вимогами Постанови КМУ від 27.04.2006 року №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", колегією суддів до уваги не беруться, оскільки з 1 січня 2012 року граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду цивільних та адміністративних справ встановлюється Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду цивільних та адміністративних справ" від 20 грудня 2011 року № 4191-VІ.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 21 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: