АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2595/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/3718/2013
Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є.В.
Доповідач Акопян В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2013 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Акопян В.І.

Суддів: Одринської Т.В., Гальонкіна С.А.

При секретарі: Фадєйкіній Н.Б.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-тя ос. Ленінський ВДВС Полтавського МУЮ про зняття арешту з майна про визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилася позивач, в інтересах якої апеляційну скаргу подала ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального, просила рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що на виконанні в Ленінському ВДВС Полтавського МУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-431/11, виданого Ленінським районним судом м. Полтави 03.03.2012 року на підставі рішення вказаного суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 5828, 61 грн.

11.06.2013 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ здійснено вихід за місцем проживання боржника ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, в ході якого в присутності боржника, а також працівника міліції, представника ППСП «Юстиція» ОСОБА_5 за участю понятих складено акт опису й арешту майна, до якого включено майно, а саме: шафа дерев'яна із дзеркалами темно-коричневого кольору, набір стінки із трьох секцій світло-коричневого кольору, телевізор марки «ЛДж», комод дерев'яний на 4 відділення темно-коричневого кольору, диван м'який з двома кріслами темно-сірого кольору.

Згідно ч.1 ст. 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

ОСОБА_2 вказала у позовній заяві, що вона є власником 3/5 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 де проживає її син, що майно, яке описав державний виконавець, належить їй на праві власності. На підтвердження своїх позовних вимог позивачка не надала доказів того, що описане майно було придбане нею, у неї відсутні будь-які докази на придбання меблів та телевізору.

З урахуванням того, що позивачка в даній квартирі не зареєстрована, більше 10 років у ній не проживає, тривалий час проживає і працює за кордоном, а відповідач ОСОБА_3 став проживати в квартирі ще до того часу, як позивачка стала власником, крім того, він там зареєстрований, суд прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Суд підставно не взяв до уваги акт прийому - передачі майна від 01.08.1997 року, згідно якого позивачка надала право проживати в своїй квартирі сину і надала право користуватися належним їй майном, оскільки суду не було надано достовірних доказів того, що акт був складений в той час, коли зазначена дата його складання.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає неспроможними, тому що вони спростовуються матеріалами справи та не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення та ухвала суду постановлені у відповідності з вимогами закону та не має підстав для їх скасування.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ч. 1, ст. 314 ч. 1 п. 1, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Акопян В.І.

Судді: Гальонкін С.А.

Одринська Т.В.