Справа № 314/3920/13-ц Провадження № 2/314/932/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2013 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Мануйлової Н.Ю.,

при секретарі Тарасовій О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, представників позивача адвоката ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої злочином,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, який неодноразово уточнювала, про стягнення з відповідача понесених нею витрат на лікування в розмірі 8348,24 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26.08.2012, приблизно о 20-30 год. ОСОБА_6, керуючи мопедом «Viper EX 50 C», рухався по проїжджій частині вул. Матросова в с.Петромихайлівка Вільнянського району Запорізької області у напрямку автодороги «Харків-Сімферополь». В той же час в попутному напрямку по лівій стороні проїжджої частини вул.. Матросова пішки рухалася позивачка.

ОСОБА_6 порушив вимоги ПДР, скоїв наїзд на позивачку, в результаті чого ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритих переломів обох кісток правої гомілки зі здвигом кісних фрагментів.

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.01.2013 ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. На момент винесення вироку відповідач відшкодував повністю матеріальні збитки в розмірі 7390 грн. та моральну шкоду в розмірі 4000 грн.

Однак стан її здоровя під час розгляду кримінальної справи та після винесення вироку продовжував погіршуватися. Вона неодноразово була змушена лікуватися як стаціонарно, так і амбулаторно, а 07.02.2013 перенесла операцію, необхідність якої була викликана ускладненнями після отриманих травм.

Суму понесених витрат позивачка оцінює в розмірі 8348,24 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами.

У судовому засіданні позивач та представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Крім тог, позивачка зазначила, що витрати складають значно більший розмір, оскільки нею були зроблені також благодійні внески на рахунок лікарні, кошти витрачалися і на пальне, оскільки вона не могла пересуватися громадським транспортом, чоловік возив її машиною до лікарень. Відповідач відмовляється добровільно сплачувати додаткові витрати на лікування, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду.

Представники відповідача у судовому засіданні позов визнали частково на суму 3557,80 грн. Свої заперечення обґрунтовували тим, що в матеріалах справи містяться чеки по сплаті пального, які не є належним доказом по несених позивачем витрат на лікування. Також, в матеріалах справи містяться довідки лікарні про витрати позивачем у звязку із придбанням ліків на суми 1100 грн. а 2050 грн., однак ці суми неможливо перевірити, оскільки в переліку

медикаментів зазначено тільки кількість придбаних ліків без визначення їхньої ціни.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 26.08.2012 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія мопеду ОСОБА_6 та пішохода ОСОБА_1

Так, згідно з вироком Вільнянського районного суду від 25.01.2012, 26.08.2012, приблизно о 20-30 год. ОСОБА_6, керуючи мопедом «Viper EX 50 C», рухався по проїжджій частині вул. Матросова в с.Петромихайлівка Вільнянського району Запорізької області у напрямку автодороги «Харків-Сімферополь». В той же час в попутному напрямку по лівій стороні проїжджої частини вул. Матросова пішки рухалася ОСОБА_1

Під час руху ОСОБА_6, знаходячись в районі будинку № 130а по вул.Матросова в с.Петро-Михайлівка Вільнянського району Запорізької області, керуючи вказаним мопедом, порушив вимоги п.п. 2.1 а), г), 2.3 г), 2.9 в), 11.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв наїзд на ОСОБА_1, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів обох кісток правої гомілки зі здвигом кісних фрагментів, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, безпечні для життя, що не потягнули за собою довготривалий розлад здоровя, довше ніж 21 день.

Вказаним вироком ОСОБА_6 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченим ч.1 ст.286 КК України.

Як вказано у вироку суду, витрати на лікування в сумі 7390 грн. були відшкодовані відповідачем на користь позивача в повному обсязі. Доводи цивільного позивача про те, що вона продовжує лікування, у звязку з чим несе мтеріальні витрати, судом до уваги не приймаються, оскільки свої позовні вимоги потерпіла не уточнювала. Разом з тим вона не позбавлена можливості у подальшому вимагати відшкодування цих витрат у цивільно-правовому порядку (ар.с. 3-6).

Згідно з ч. 3 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою..

Таким чином, вина ОСОБА_6 у скоєнні ДТП, що мало місце 26.08.2012, доведена, тому доказуванню підлягає лише розмір матеріальної шкоди.

Також судом було встановлено, що в період з 24.12.2012 по 11.02.2013 ОСОБА_1 лікувалася амбулаторно у Вільнянській ЦРЛ, що підтверджується відповідними листками непрацездатності (ар.с. 10-11).

У період з 07.02.2013 по 22.02.2013 позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в міській клінічній лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м.Запоріжжя, що підтверджується листком непрацездатності (ар.с. 12).

Згідно виписного епікрізу № 2054 відділення полі травми та травматології міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги ОСОБА_1 перенесла операцію, повязану із травмою, отриманою внаслідок ДТП в серпні 2012 року (ар.с. 15).

Після цього позивачка також знаходилася на лікуванні періоди: з 23.02.2013 по 24.03.2013 амбулаторне лікування у Вільнянській ЦРЛ, з 25.03.2013 по 08.04.2013, з 27.05.2013 по 21.06.2013 стаціонарне лікування у Вільнянський ЦРЛ, що підтверджується відповідними листками непрацездатності (ар.с. 13, 14).

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особо., яка її завдала.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Враховуючи вищезазначені норми законів, ОСОБА_6 є особою, яка несе відповідальність за завдану позивачу матеріальну шкоду.

Вирішуючи питання про розмір витрат, які варто стягнути з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність і допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Позивачем ОСОБА_1 на підтвердження розміру витрат, понесених нею під час лікування травми, що сталася внаслідок ДТП, надала суду, зокрема, квитанції по сплаті пального на суму 107,00 грн. та 109,00 грн (ар.с. 7, 8), а також довідки відділення політравми та травматологіі міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м.Запоріжжя про те, що ОСОБА_1 у період знаходження на лікуванні з 07.02.2013 по 19.02.2013 та з 26.08.12 по 11.09.2012 придбала медикаменти на суму 1100 грн. та 2050 грн. відповідно (ар.с. 45, 46).

Проте, суд зазначає, що понесення ОСОБА_1 вказаних витрат на лікування не підтверджується відповідними фінансовими документами, які в силу ст.ст.57-59, 64 ЦПК України є належними письмовими доказами, оскільки вищевказані довідки видані лікарнею, яка не є установою, що здійснює продаж ліків, у довідках не вказано ціни ліків, що позбавляє суд перевірити загальну суму витрат на вказані в переліку медикаменти.

Крім того, суд не враховує і чеки по сплаті за пальне, оскільки вони не містять інформації, хто здійснював оплату.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження цієї шкоди, підлягають частковому задоволенню, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 4982, 24 грн.

Також, відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог., з ОСОБА_6 необхідно стягнути в дохід держави 229,40 грн. судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61,88, 212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої злочином, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2, матеріальну шкоду в розмірі 4982, 24 грн.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Н. Ю. Мануйлова

06.11.2013