Справа № 1309/2-3667/12 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/1371/13 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,Тропак О.В.,

при секретарі: Проворній Н.І.,

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 травня 2012 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" 491 (чотириста дев`яносто одна) гривня боргу, судовий збір у розмірі 51 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120 грн. та витрати на оголошення в пресі - 250,02 грн. Всього стягнуто 912 (дев`ятсот дванадцять) гривень 54 коп. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що це вже друга спроба ПАТ «МТС Україна» вирішити питання боргу поза межами судової зали. Перша була в 2010 році, коли позивач намагався повернути свій сумнівний невизнаний ним борг за допомогою судового наказу, який в подальшому був скасований судом за його заявою. Зараз МТС вдруге ставить його перед вже доконаним фактом ухваленого заочного рішення. Висунуті ПАТ «МТС Україна» вимоги не визнає і заперечує їх повністю, вважає їх надуманими та необґрунтованими, так як свої послуги стільникового зв`язку підприємство надає тільки за умови 100-процентноі передоплати, а в разі відсутності такої автоматизована система МТС негайно в автоматичному режимі позбавляє клієнта можливості здійснювати вихідні дзвінки і надсилати повідомлення. Послуги в кредит своїм клієнтам МТС не надає, а тому у клієнта практично повністю виключена можливість виникнення заборгованості перед оператором. Крім того, вимоги, пред`явлені до нього позивачем щодо погашення заборгованості ніби за надані послуги в 2007 році, є незаконними, оскільки на них минули строки позовної давності, встановлені ст. ст. 256-257 ЦК України.

Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2 , перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред`явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивач звернувся до відповідача із позовом, в якому просив стягнути відповідача 1314,92 грн. боргу. Свої вимоги мотивував тим, що 28.08.2007 року з відповідачем було укладено договори про надання послуг мобільного зв`язку №3774548/1.10925733, № 3774558/1.10925733 та додаткові угоди до договорів. Внаслідок несплати рахунків відповідачем, на підставі п.2.1.2.1. договору та п.8.4. Правил, надання послуг відповідачу було призупинено. 17.08.2008р. позивач надіслав відповідачу попередження відповідачу, а 09.06.2008р. надсилалася претензія, проте і після цього заборгованість сплачена не була. Сума заборгованості відповідача згідно розрахунку складає 1314,92 грн., де заборгованість за надані послуги - 178,32 грн., збір до Пенсійного фонду - 13,20 грн., договірна санкція - 1123,40 грн. В зв`язку з наведеним, просив позов задовольнити.

Встановлено, що відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 33 Закону України "Про телекомунікації" також передбачено обовязок споживача своєчасно сплачувати за отримані телекомунікаційні послуги.

З матеріалів справи встановлено, що 09.04.2010 року ЗАТ «Український мобільний зв`язок» було перейменоване в ПАТ «МТС Україна».

28 серпня 2007 року між сторонам були укладені договори про надання послуг мобільного зв`язку №3774548/1.10925733, № 3774558/1.10925733 та додаткові угоди до зазначених договорів. Відповідно до п. 2.4.2, 3.2 договору відповідач був зобов`язаний своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги, п.2.1.2.1. договору передбачає тимчасове призупинення надання послуг в разі, якщо абонент не оплачує представлені йому рахунки.

Внаслідок несплати рахунків відповідачем, на підставі п.2.1.2.1. надання послуг відповідачу було призупинено, що підтверджується відповідним листом, що міститься в матеріалах справи. Позивач надіслав відповідачу попередження про наявність заборгованості і про можливість припинення договору у випадку непогашення заборгованості. Не отримавши жодної відповіді, позивач припинив дію договору в порядку п. 5.2 Договору.

Зі змісту п.п. 1.1, 1.3 додаткових угод випливає, що відповідач погодився не припиняти основний договір протягом 365 календарних днів. Крім того, передбачено, що у випадку тимчасового обмеження (призупинення) надання послуг період дії основного договору продовжується на весь строк, протягом якого надання послуг було призупинено. В разі дострокового припинення основного договору, в тому числі з ініціативи ЗАТ "УМЗ" в разі несплати щомісячних рахунків за надані послуги, відповідач зобов`язувався сплатити договірну санкцію в розмірі 2,74 грн. за кожний день, що залишився до закінчення терміну дії основного договору.

Як вбачається з розрахунку сума заборгованості відповідача складає 1314,92 грн., а саме: заборгованість за надані послуги - 178,32 грн., збір до Пенсійного фонду - 13,20 грн., договірна санкція - 1123,40 грн.

Суд першої інстанції, дійшов до вірного висновку, що відповідач порушив взятті на себе зобов`язання за вищезазначеними договорами, а тому з нього слід стягнути у судовому порядку заборгованість за надані послуги - 178,32 грн., збір до Пенсійного фонду - 13,20 грн.

Щодо стягнення договірної санкції (штрафів), то суд вказав, що як убачається з вищенаведеного розрахунку заборгованість відповідача за договором по сплаті штрафу у розмірі 1123,40 грн. більше ніж в п`ять разів перевищує суму заборгованість за надані послуги, яка складає 178,32 грн.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд прийшов до вірного висновку, що розмір штрафу має бути зменшений, а саме з відповідача слід стягнути за договором 300 грн. штрафу, що буде відповідати принципам розумності та справедливості, що позивач не оспорює.

Тому з відповідача стягнуто заборгованість за договором у розмірі 491,52 грн. ( 178,32 грн. + 13,20 грн. + 300 грн.), а також відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір, витрати на інформаційне-технічне забезпечення.

Апелянт посилається на пропущення строку позовної давності, однак ці посилання є безпідставні з таких підстав.

Судовою колегією встановлено, що відповідно до додаткових угод сторони встановили позовну давність три роки і цих умов договорів відповідач не оспорює (а.с.6,8).

Отже немає підстав прийти до висновку, що до згідно п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до даних правовідносин застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

В судовому засіданні встановлено, що надання послуг відповідачу було призупинено 17.03.2008р., отже перебіг позовної давності розпочався саме в цей момент. Водночас з ухвали Залізничного районного суду вбачається, що позивач звернувся з заявою про видачу наказу та 24.03.2009 року було видано судовий наказ про стягнення оспорюваного боргу. Однак ухвалою від 30.04.2009 року зазначений наказ скасовано та роз`яснено право звернутись до суду з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Таким чином строк позовної давності перервався та почав свій початок знову від 30.04.2009 року, позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами 31.10.2011 року, без пропуску трьохрічного строку позовної давності.

Тому строк позовної давності не сплив і немає підстав для відмови у позові за спливом строку позовної давності.

Встановлено, що відповідач не подавав зустрічного позову про визнання недійсними договорів на підставі яких подано позов.

З цих підстав апеляційний суд не вправі перевіряти їх законність.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що договори про надання послуг мобільного зв`язку №3774548/1.10925733, № 3774558/1.10925733 та додаткові угоди до зазначених договорів є недійсними, оскільки підписані не уповноваженими особами.

При цьому він вказує на те, що договори заключні з ним ПП «Зеніт-центр» неправомірно.

Спростовуючи ці посилання представник позивача ОСОБА_2 представив дилерські договори доручення з яких встановлено, що ЗАТ «МТС Україна» доручав своїм дилерам заключати договори ( а.с.143-148).

Судова колегія погоджується з поясненнями представника позивача, оскільки позовних вимог про визнання цих договорів недійсними не було заявлено.

Також на стадії апеляційного розгляду неможливо притягнути до розгляду справи в якості позивачів чи третіх осіб дилерів ПАТ «МТС Україна», як це вважає відповідач, з метою перевірки законності договорів про надання послуг мобільного зв`язку.

В засідання судової колегії представник позивача ОСОБА_2 представив звіт про баланс особового рахунку абонента, з даних якого підтверджено розрахунки, які були взяті судом до уваги при вирішенні спору ( а.с.151 ).

Хоча ОСОБА_1 заперечує борг, однак немає підстав не брати до уваги ці заперечення, так як представлені розрахунки відповідають умовам договору.

В той же час ОСОБА_1 не заперечує, що на його рахунок підприємство «Зеніт центр» вносило абонентну плату на суму 400 грн. по місяцях, як це вказано в звіті про баланс особового рахунку абонента в графі платежі.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що кожного місяця ОСОБА_1 сплачував 80 грн. абонентної плати по двох договорах, а потім утворився борг, як закінчилась вказана сума 400 грн. Пізніше відповідно до умов договорів нараховувалася плата за утримання номеру в мережі зв`язку, що відповідає п.8.5 Правил про те, що у випадку тимчасового припинення надання послуг абонентові, в тому числі і внаслідок несплати рахунків, нараховується плата за утримання номеру в мережі зв`язку.

Встановлено, що в договорі передбачено, що в разі несплати щомісячних рахунків за надані послуги, відповідач зобов`язувався сплатити договірну санкцію в розмірі 2,74 грн. за кожний день, що залишився до закінчення терміну дії основного договору.

Тому безпідставними є посилання апелянта на те, що послуги стільникового зв`язку підприємство надає тільки за умови 100-процентноі передоплати, а в разі відсутності такої автоматизована система МТС негайно в автоматичному режимі позбавляє клієнта можливості здійснювати вихідні дзвінки і надсилати повідомлення і послуги в кредит своїм клієнтам МТС не надає, а тому у клієнта практично повністю виключена можливість виникнення заборгованості перед оператором.

Оскільки договори про надання послуг мобільного зв`язку №3774548/1.10925733, № 3774558/1.10925733 та додаткові угоди до зазначених договорів є дійсними, тому відповідно правильно нараховані штрафні санкції.

Встановлено, що з відповідача стягнуто витрати на оголошення в пресі - 250,02 грн.

Однак підстав для цього не було, оскільки відповідно до ч.9 ст.74 ЦК України таке оголошення могло бути у випадку, коли невідоме місце проживання відповідача.

Судовою колегією встановлено, що при вирішенні справи було відомо адресу місця проживання відповідача.

З врахуванням цього не було підстав давати на оголошення в пресі.

Тому рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" 250 грн. 02 коп. витрати на оголошення в пресі та всього стягнення 912 грн. 54 коп. слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В стягненні з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" 250 грн. 02 коп. витрат на оголошення в пресі слід відмовити.

Всього слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" 662 грн. 52 коп.

В решті частині рішення суду слід залишити без зміни.

Керуючись, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314 ст. 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 травня 2012 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" 250 грн. 02 коп. витрати на оголошення в пресі та всього стягнення 912 грн. 54 коп. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В стягненні з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" 250 грн. 02 коп. витрат на оголошення в пресі відмовити.

Всього стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" 662 грн. 52 коп.

В решті частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий : Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Тропак О.В.