справа №2-95/11
провадження №6/176/86/13
у х в а л а

25 листопада 2013 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі :

головуючої судді ЗАВІЗІОН Т.В.

при секретарі Кіняк Т.Ю.

з участю представника відділу ДВС ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовті Води подання відділу державної виконавчої служби Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ :

Відділ державної виконавчої служби Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області / далі ДВС / звернувся до Жовтоводського міського суду із поданням, в якому просить винести судове рішення та тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому ДВС посилається на те, що рішенням Жовтоводського міського суду від 05.12.2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було стягнуто 117 725 грн. 25 коп. в рахунок забезпечення забов"язання за кредитним договором , а також 1 297 грн. 25 коп. на відшкодування судових витрат.

Посилаючись на ст.ст. 6, п. 18 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» та ті обставини, що боржниця від виконання судового рішення ухиляється виконавча служба вважає, що маються правові підстави для тимчасового обмеження права боржника у виїзді за межі України шляхом постановки відповідного судового рішення.

На думку суду, подання відділу державної виконавчої служби Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, дійсно ст. 377-1 ЦПК України передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконання судових рішень та рішень інших органів вирішується судом за місцезнаходженням органу державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Таким чином, зазначена норма процесуального закону передбачила право державного виконавця звернутися із відповідним клопотанням до суду.

У той же час, у відповідності до преамбули Закону України «Про виконавче провадження» саме цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Стаття 32 Закону України «Про виконавче провадження», у свою чергу, закріпила, що заходами примусового виконання рішення є :

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника , у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2)звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувану певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Таким чином, першочерговим заходом примусового виконання судового рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Із дослідженого судом виконавчого провадження №325/6 по виконавчому листу №2-95/11 вбачається, що для примусового виконання зазначеного виконавчого документу державним виконавцем було зроблено запити до відповідних організацій та установ про місце реєстрації боржника, наявність у боржника у власності нерухомості та транспортних засобів.

Як вбачається із отриманих державним виконавцем відповідей у боржниці перебуває у власності нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2.

Державним виконавчем було винесено постанову від 31.10.2013 року про відрахування з пенсіїї, що її отримує боржниця, 20 відсотків до утримання боргу.

Окрім того, державний виконавець не вичерпав можливості по арешту майна боржниці, яке може знаходитися за місцем її реєстрації в квартирі АДРЕСА_3 та квартирі АДРЕСА_4.

За таких встановлених в судовому засіданні обставин, коли посадова особа органу державної виконавчої служби не довела в судовому засіданні, що виконавчою службою вичерпано усі можливості, що надані їм ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» для примусового виконання судового рішення, суд не знаходить підстав для обмеження конституційного права боржниці, що їй гарантоване ст. 33 Конституції України на свободу пересування.

Враховуючи наведене, куруючись ст. 33 Конституції України, ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволені подання відділу державної виконавчої служби Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі через Жовтоводський міський суд Апеляційному суду Дніпропетровської області на протязі пяти днів апеляційної скарги.

СУДДЯ: