Справа № 419/2291/2012
Провадження № 2/204/0147/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2013 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої - судді Самсонової В.В.

при секретарі Брилевському А.Д.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2012 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним рішення Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 19 червня 2008 року № 181/2 про узаконення гаража та зобовязання внести зміни в технічну документацію, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить 15/100 частини домоволодіння № 7-а по вулиці Робоча у м. Дніпропетровську на підставі договору дарування від 27 квітня 2009 року. Іншими співвласниками цього домоволодіння є відповідачка ОСОБА_4 (23/100 частини), а також треті особи - ОСОБА_5 (15/100), ОСОБА_6 (14/200), ОСОБА_7 (14/200), ОСОБА_8 (33/100). Позивач зазначав, що у його користуванні згідно порядку користування , який фактично склався між співвласниками перебуває частина житлового будинку В1-1, прибудови до житлового будинку в-1 та в1-1, 1/2 частина сараю Ж, а в користуванні відповідачки знаходяться житловий будинок Б-1, сарай «И», погріб «Е». В 1973 році правопопередником ОСОБА_4 був самовільно, без належно затвердженого проекту, збудований гараж «К». Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради № 181/2 від 19 червня 2008 року даний гараж був узаконений за відповідачкою ОСОБА_4, що на думку позивача порушує статтю 376 ЦК України, а тому зазначене рішення органу місцевого самоврядування підлягає визнанню недійсним, як правочин відповідно до статей 203 ЦК України та 215 ЦК України. Крім цього позивач мотивував свою вимогу тим, що в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 й ОСОБА_4 посилалася в цьому провадженні на зазначене рішення Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради № 181/2 від 19 червня 2008 року, як на підставу отримання нею права власності на гараж «К», при цьому позивач вважав, що немає такого юридичного поняття як «узаконення» гаражу, що також свідчить про недійсність спірного рішення.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, пояснили, що дійсно позивач знає, що в його правовстановлюючих документах вказано про гараж «К», але у звязку з подачею ОСОБА_4 позову про визначення порядку користування земельною ділянкою, позивач (ОСОБА_1Ф.) звернувся до суду з даним позовом.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного позову та просив відмовити позивачу в повному обсязі, пояснив, що інтереси позивача ніяким чином не порушуються даним рішенням, на час постановлення рішення виконкоми мали право проводити узаконення гаражів.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, були повідомлені належним чином про слухання справи, причин своєї неявки суду не повідомили.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 27 квітня 2009 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 2-1080 ОСОБА_1 належить 15/100 частини домоволодіння, що знаходиться по вул. Робоча, будинок 7а (сім «а») у м. Дніпропетровську та розташоване на земельній ділянці площею 3266 кв. м. (по фактичному користуванню) складається зокрема й з гаражу «К». При цьому зазначено, що укладення договору відповідає інтересам сторін зокрема й ОСОБА_1

На підставі заповіту посвідченого в Третій дніпропетровській державній нотаріальній конторі 02 грудня 2000 року (а.с.7) і зареєстрованого в реєстрі за № 5-2732, спадкоємцем на одну другу частину спадкового майна після смерті ОСОБА_10 є ОСОБА_4. Спадкове майно складається з: 23/100 частин домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Робоча, буд. 7-а, що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська 19.03.2003 року, зареєстрованого у КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 25.03.2003 року за № 96-306п, реєстраційний номер 360126. Домоволодіння це розташоване на земельній ділянці площею 3266 кв.м. по фактичному користуванню та в цілому складається з: А-1- житловий будинок глинов., жилою площею 40,1 кв. м., Б-1- житловий будинок глинов., жилою площею 64,1 кв.м., В-1- житловий будинок дер. маз., жилою площею 81,7 кв. м., Г-1- житловий будинок глинов. обкл. цеглою, жилою площею 31,4 кв. м., Д- сарай шл. блок, Е; погріб цегла, Ж- сарай шл. блок, 3- сарай шл. блок, И- сарай дощ., С- гараж цегла, О- навіс дощ., Ф- вольєр метал., 2-31,33; 1-V - споруди.

Згідно витягу КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 25.11.2003 року з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.8) відповідачці ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 жовтня 2003 року виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2539 належить 23/200 частини вищевказаного домоволодіння № 7-а по вул. Робочій в м. Дніпропетровську.

Згідно витягу КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.01.2006 року з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.76) відповідачці ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 16 грудня 2005 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за № 2-4974 (а.с.75) належить 23/200 частини вищевказаного домоволодіння № 7-а по вул. Робочій в м. Дніпропетровську.

Згідно технічного паспорту КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» на домоволодіння № 7а по вул. Робоча у м. Дніпропетровську станом на 12.12.2008 (а.с.58) ОСОБА_4 є власником 23/100 частини домоволодіння № 7-а по вул. Робочій в м. Дніпропетровську, яке загалом складається зокрема й гаражу «К».

Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 19 червня 2008 року № 181/2 узаконений зазначений гараж «К» за ОСОБА_4 та зобовязано останню внести зміни в технічну документацію (а.с.6).

Порядок користування та виділ часток співвласникам домоволодіння № 7-а по вул. Робочій в м. Дніпропетровську було затверджено рішенням Народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 11.01.79 року (а.с.77-79).

Часткове співвідношення між співвласниками вищевказаного домоволодіння змінено (затверджено акт ідеальних часток) на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради від 20.05.98 року за № 141/2 (а.с.81).

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В той же час позивач може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Як на підставу задоволення позову ОСОБА_1 посилався на те, що рішення органу місцевого самоврядування порушує акти цивільного законодавства, а тому зазначене рішення підлягає визнанню недійсним, як правочин відповідно до статей 203 ЦК України та 215 ЦК України, посилаючись при цьому лише на статтю 376 ЦК України, яка регулює правовідносини самочинного будівництва, проте законодавча норма про самочинне будівництво є складовою глави 27 Цивільного кодексу України Право власності на землю й визначальною ознакою оцінки самовільного будівництва є володіння особою земельною ділянкою, однак позивач не визначав будь-яких способів захисту цивільних прав та інтересів які б відповідали захисту прав та інтересів в правовідносинах самочинного будівництва (знесення самочинної споруди, перебудови самочинної споруди, визнання право власності на обєкт самочинного будівництва, тощо).

Крім того за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Вбачається, що до таких документів слід відносити зокрема й рішення органів публічної влади.

Так Законом України «Про місцеве самоврядування» в Україні в редакції чинної на час прийняття спірного рішення, а саме пп. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 цього Закону визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно зі ст. 41 цього ж Закону районні у містах ради та їх виконавчі органи відповідно до Конституції України та законів України здійснюють управління рухомим і нерухомим майном і іншими обєктами, що належать до комунальної власності територіальних громад районів у містах.

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 18 лютого 2004 року № 18/15 виконавчі органи районних у місті рад уповноважені зокрема на приймання в експлуатацію гаражів.

Тому, відповідно до делегованих повноважень виконавчий орган Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради на той час мав відповідні повноваження щодо узаконення гаражу.

Позивач, прохаючи визнати спірне рішення недійсним, не погоджуючись по суті з наданими доказами в іншому судовому провадженні, не наводить обставин, які б свідчили про порушення саме рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 19 червня 2008 року № 181/2 будь-яких прав самого позивача. Так , відповідаючий інтересам сторін договір дарування від 27 квітня 2009 року, згідно якого ОСОБА_1 належить 15/100 частини домоволодіння, що складається зокрема й з гаражу «К», свідчить про відсутність будь-яких заперечень ОСОБА_1Ф щодо наявності гаражу «К», що в свою чергу спростовує посилання позивача на порушення його будь-яких інтересів узаконенням гаражу «К» за відповідачкою в 2008 році.

Таким чином у звязку з відсутністю обставин, які входять до предмету доказування і з якими закон, на який посилається позивач, повязує виникнення у нього права на позов у обраний ним спосіб захисту, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 19 червня 2008 року № 181/2 про узаконення гаража.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 203,215, 376 ЦК України, Законом України «Про місцеве самоврядування», ст. ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання правочину недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Самсонова