Справа №403/8392/12
Провадження № 2/403/3669/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2013 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог, з урахуванням уточнень, посилається на те, що вона на протязі довгого часу, а саме з 1974 року мешкає в будинку №1 на ж/м Тополя-1 в м.Дніпропетровську, з 1999 року вона знаходиться на пенсії за віком, має вищу освіту. З квітня 2005 року вона була прийнята на посаду бухгалтера житлового кооперативу ЖБК-167 «Фіалка» та виконує обов»язки з нарахування квартирної платні членам кооперативу - мешканцям будинку №1 на ж/м Тополя-1 на підставі затверджених тарифів та у відповідності до займаної площі. Грошові кошти, які пос тупають в оплату комунальних платежів, розподіляються згідно витратних статей: на обслуговування будинку та прибудинкової території, оплат послуг підрядних організацій, оплату заробітної плати працівників кооперативу, які здійснюють його обслуговування. Мешканка їх будинку ОСОБА_2 завжди була не згодна з установленими тарифами по сплаті квартирної платні і відповідно оплату за отримані послуги здійснювала в розмірі, значно менше нарахованого, тобто не в повному обсязі, тому створювалася заборгованість по сплаті цих послуг. Замість погашення заборгованості відповідачка почала писати у всі інстанції; відділи соціального захисту, прокуратури різного рівня, райвиконком, та інші, листи скарги, заяви, в яких не погоджувалася з порядком нарахування квартирної плати та наявною заборгованістю по квартплаті. Як в усній формі так і в зверненнях до відповідних інстанцій позивачка нетактовно, в грубі формі ображає її та принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

Позивач зазначає, що в 2009 році для розгляду чергової скарги відповідачки прокуратурою Дніпропетровської області була створена комісія, якою було обстежено тарифів по комунальним послугам в ЖСК-167 та складено акт, в якому було зафіксовано заборгованість відповідачки з оплати комунальних послуг станом на 01.06.2009 року в розмірі 244,81 грн.

Не зважаючи на це, відповідачка 03.05.2012 року написала нову скаргу на адресу Бабушкінського УПСЗН, до якої додала Акт та лист прокуратури, самостійно виправляючи розрахунок зафіксованої заборгованості та коментуючи процедуру складання та підписання акту. При цьому відповідачка в нетактовній формі ображає не тільки її, але і членів комісії, до складу якої входили посадові особи органів державної влади та місцевого самоврядування, принижує її честь та гідність, вказуючи на «неправомірні обманні дії в нарахуванні квартплати бухгалтером ОСОБА_1», про те, що «месть и ярость бухг.Гербер Р.П. продолжається», вимагає від неї повернення «Определенной суммы переплат». По кожному зверненню відповідачки зі скаргою чи заявою компетентні органи проводять перевірку нарахування та оплати ОСОБА_2 квартирної плати. По кожному з цих звернень вона змушена доводити правильність нарахування квартплати, давати документальні обґрунтування платні саме ОСОБА_2, давати інші різного роду пояснення, що забирає її час. Жодною з перевірок не виявлено порушення нею порядку нарахування квартирної плати, а навпаки зафіксовані факти наявності заборгованості відповідачки з її оплати. Окрім того, по факту останнього звернення відповідачки до Бабушкінського ВБЄЗ при дачі нею пояснень їй стало відомо, що ОСОБА_2 відмовлено в порушенні кримінальної справи проти неї в зв»язку з відсутністю факту правопорушення, що привело її до шокового стану, адже вона не робила нічого протиправного, функції бухгалтера здійснює добросовісно та відповідально, проживає в одному під»їзді з відповідачкою і як літня людина мусить терпіти всілякого роду приниження від ОСОБА_2 Ненависть до неї, до її нації є такою, що при останній зустрічі з нею 30.05.2012 року в кабінеті представника Бабушкінського ВБЄЗ відповідачка голосно заявила: «Мало недавно немцы били жидов!», а саме треба було «давно замкнути за грати і виселити з будинку», бо вона «не тієї нації, яка є поважною в Україні!». Тобто, відповідачка в своїх листах, заявах, скаргах поширює проти неї недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності, є неправдивою, містить відомості, яких не існувало взагалі та які не відповідають дійсності. Окрім цього, відповідачка вороже відноситься до євреїв, виражає свою ненависть навіть у стінах державної установи. Постійні конфлікти відповідачки з нею щодо визначення розміру квартирної плати наносять їй моральні та фізичні страждання. Вона поважна людина в сім»ї та на роботі, пропрацювала 44 роки, займається громадською роботою, має безліч похвальних листів та грамот за працю, не конфліктна за характером , постійно підпадає під ніщивний град образ з боку відповідачки, що негативно впливає на її душевний стан та здоров»я. Після кожної перевірки у неї з»являється головний біль і вона змушена звертатися до лікарів зі скаргами на недомагання, вона не може спати.

Позивач з урахуванням уточнень просить зобов»язати відповідача ОСОБА_2 спростувати інформацію відносно позивача, поширену нею у скарзі від 03.05.2012 року Управлінню праці та соціального захисту населення Бабушкінського району шляхом направлення нею листа до УПСЗН з таким змістом: «Прошу пробачити мені підтасовку фактів, введення в оману та упереджене відношення до бухгалтера ОСОБА_1. Я розібралась з нарахуваннями квартплати, більше не буду нікуди писати, дзвонити та погрожувати ОСОБА_1. Згідна з боргом на 01.01.2012 р. у сумі 592,36 грн.»; стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди 22000,00 грн. та понесені втрати по справі.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з урахуванням уточнень, просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Вислухавши осіб, які з»явилися, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів, яке включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

У відповідності до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в іншій спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежено законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров»я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

У відповідності до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов»язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Разом з цим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов»язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов»язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім»ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В п.41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" від 08.07.1986 року зазначено: «… Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе».

Європейський Суд з прав людини відзначив, що таке право в демократичному суспільстві не може бути абсолютним, через що зазначені статті надають Державі певну свободу розсуду втручання у здійснення цього права задля захисту прав інших людей, зокрема, коли таке втручання здійснюється на підставі та в порядку визначеному законом.

У відповідності до ст.ст. 269, 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, недоторканість ділової репутації, що відносяться до особистих немайнових прав, які згідно з ст. 275 ЦК України підлягають захисту способом, адекватним порушенню, з тим, що б такий спосіб правового захисту був ефективним. Серед іншого, за ст. 277 ЦК України таким способом захисту є спростування поширеної про особу недостовірної негативної інформації.

Згідно з положеннями ст.ст. 94, 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування такої інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Тобто, відповідно до положень статті 277 та статті 10 ЦПК України, обов»язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Відповідно до роз»яснення, викладеного в п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, викладення її в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до роз»яснень, викладених в п.16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, як передбачено ст. 40 Конституції України, із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 з 1974 року, відповідачка проживає з 1976 року з цьому ж будинку в квартирі НОМЕР_1

ОСОБА_1 з 1999 року знаходиться на пенсії за віком, з квітня 2005 року вона працює на посаді бухгалтера житлового кооперативу ЖБК-167 «Фіалка» та виконує обов»язки з нарахування квартирної платні членам кооперативу - мешканцям будинку №1 на ж/м Тополя-1.

Встановлено, що в зв»язку з незгодою ОСОБА_2 з установленими тарифами по сплаті квартирної платні, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні відносини, тому оплату за отримані послуги ОСОБА_2 здійснює в меншому розмірі, ніж позивач здійснює нарахування, з чим не погоджується відповідачка, яка направляє на адреси різних установ відповідні заяви та скарги на дії позивачки, в тому числі в правоохоронні органи.

Встановлено, що 30.05.2012 року Бабушкінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області відмовлено у порушенні кримінальної справи у відношенні головного бухгалтера ЖБК №167 "Фіалка" ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ст.190 КК України.

Крім того, 03.05.2012 року ОСОБА_2 направила до Управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради листа, в якому просить вплинути на неправомірні обманні дії ОСОБА_1 в нарахуванні квартплати та повернути їй визначену суму переплати згідно діючого державного документа, перевірити її оплату за квартиру, голови та членів правління. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 в цій заяві посилалася на те, що господаркою будинку №1 на ж/м Тополя-1 в м.Дніпропетровську з 2005 року є бухгалтер ОСОБА_1, з 1997-2005 р.р. вона почала нараховувати жильцям заборгованість по квартплаті, вказавши її незаконну заборгованість в розмірі 502,36 грн., збільшивши тарифи. Не зважаючи на її заперечення проти цього, нею була сплачена ця сума, проте з 2006-2009 року знову створилася заборгованість в сумі 244,00 грн., в зв»язку з чим з приводу незаконних нарахувань вона зверталася в районну та обласну прокуратуру, в наслідок чого була створена комісія, яка склала акт, де була зазначена її заборгованість в розмірі 244,00 грн. ОСОБА_2 в листі зазначила, що цим актом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 обманули вищестояче керівництво прокуратури, депутата міськради і її, проте помста та гнів бухгалтера ОСОБА_1 продовжується, тільки за 2010-2011 р.р. на шматках паперу в поштовому ящику була вказана його нова заборгованість на 01.01.2012 року - 592,53 грн. Також ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 ввела щомісячну оплату жильцям 10 грн. ремфонд до основної плати в квитанції, жильці здають їй готівкою гроші за квартплату, а вона сплачує через державну касу і вважає, що заборгованості у неї немає, а є переплата: в 2005 - 502 грн., 2006-2009 р.р. - 244,00 грн., 2009-2011 р. - 592 грн.

Разом з цим, зважаючи на те, що ОСОБА_2 звернулася з листом від 03.05.2012 року до Управління праці та соціального захисту населення Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради, в якому містилася інформація щодо позивачки, яка в ході перевірки не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація ОСОБА_2 конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації, що відповідає роз»ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1.

Крім того, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Як вбачається з рекомендацій п.26 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачитися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб захисту честі, гідності і ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст.ст. 16, 277 ЦК України.

Відповідно до позову, позивач просить зобов»язати відповідачку спростувати інформацію відносно позивача, поширену нею у скарзі від 03.05.2012 року Управлінню праці та соціального захисту населення Бабушкінського району шляхом направлення нею листа до УПСЗН з вибаченням, а саме з таким змістом: «Прошу пробачити мені підтасовку фактів, введення в оману та упереджене відношення до бухгалтера ОСОБА_1. Я розібралась з нарахуваннями квартплати, більше не буду нікуди писати, дзвонити та погрожувати ОСОБА_1. Згідна з боргом на 01.01.2012 р. у сумі 592,36 грн.».

Зважаючи на наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача про зобов"язання відповідачки спростувати поширену відносно неї інформацію шляхом направлення листа з вибаченням необхідно відмовити.

З наведених підстав не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі 22000,00 грн. та понесених втрат по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його проголошення.

Суддя Т.О. Кудрявцева