АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/492/13 Справа № 2/401/871/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лисична Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2013 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого Лисичної Н.М.

суддів Баранніка О.П., Ткаченко І.Ю.

при секретарі Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровску цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2012 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про поділ майна подружжя, визнання одного із подружжя позичальником та іпотекодавцем та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання частини майна особистою приватною власністю одного з подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання одного із подружжя позичальником та іпотекодавцем, мотивуючи свої вимоги тим, що з 26 січня 2007 року він перебував з ОСОБА_3 у шлюбі, який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 7 вересня 2010 року. Протягом спільного життя ними придбано квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Daewoo Lanos TF69Y, реєстраційний номер №АЕ7342СА. ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 та на 1/2 частини автомобіля Daewoo Lanos TF69Y, реєстраційний номер АЕ7 342СА; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 вказаної квартири та на 1/2 частини зазначеного автомобіля; припинити право спільної сумісної власності на спірні квартиру та автомобіль; визнати його та ОСОБА_3 позичальниками по 70000 грн. кожного за договором про іпотечний кредит №0 від 1 лютого 2007 року, укладеним у ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк»; визнати його іпотекодавцем за договором іпотеки № 0/3 від 1 лютого 2007 року, укладеним між відповідачкою ПАТ «УкрСиббанк».

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання частини майна особистою приватною власністю одного з подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з листопада 2003 року вона з ОСОБА_2 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 2 вересня 2004 року нею за власні кошти придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_3.

26 січня 2007 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Перебуваючи у шлюбі, з метою поліпшення житлових умов сім'ї, вона за особисті кошти у розмірі 62500 дол. США, на підставі договору купівлі-продажу ВЕМ № 970132 від 1 лютого 2007 року придбала трикімнатну квартиру АДРЕСА_4. На придбання вищезазначеної квартири вона взяла у своїх знайомих у борг грошові кошти у розмірі 48000 дол. США.

Крім того, на підставі кредитного договору №0 від 1 лютого 2007 року, укладеного між нею та ПАТ «УкрСиббанк», останній надав їй грошові кошти у розмірі 140000 грн. для придбання спірної квартири.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 1 лютого 2007 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки №0/3, відповідно до якого вона передала в іпотеку придбану квартиру.

16 лютого 2011 року на підставі договору купівлі-продажу ВЕЕ № 664о19 вона за 39800 дол. США продала свою квартиру АДРЕСА_3, після чого повернула позичені кошти своїм позичальникам.

Перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти з відповідачем вона придбала автомобіль Daewoo Lanos TF69Y за ціною 29115 грн. на підставі біржового договору купівлі-продажу № 004199/04-05 від 12 грудня 2007 року. В той же день право власності на автомобіль було зареєстровано за нею. Від дня придбання і по сьогоднішній день автомобіль знаходиться у її користуванні.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 7 вересня 2010 року шлюб між ними було розірвано. З моменту укладення кредитного договору 1 лютого 2007 року і по серпень 2009 року, коли вона з позивачем ще проживали спільно, було погашено кредиту та сплачено відсотків за рахунок виключно її особистих коштів на суму 71241 грн. 65 коп. З вересня 2009 року вона також погашає кредит та сплачує по ньому відсотки тільки за рахунок власних коштів. Відповідач з вересня 2009 року коштів на погашення кредиту їй не надавав, а тому вважала, що ОСОБА_2 має право претендувати лише на 1/2 частину автомобіля Daewoo Lanos TF69Y або половину вартості автомобіля.

ОСОБА_4 просила визнати її приватною власністю квартиру АДРЕСА_5 та визнати за нею право власності на 1/2 автомобіля Daewoo Lanos TF69Y, реєстраційний номер АЕ7 342СА.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суд м. Дніпропетровська від 22 березня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, поділено майно подружжя та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожним право власності по 1/2 частині на автомобіль Daewoo Lanos TF69Y, реєстраційний номер АЕ7 342СА, в іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2012 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 щодо визнання права власності на частину квартири скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_7. Ухвалено припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_6. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2012 р. рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2012 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про часткове скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2012 р. та постановлення нового рішення в цій частині, яким визнати за ним ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожним окремо право власності на ? частину квартири АДРЕСА_8 та припинити право спільної сумісної власності за ними на спірну квартиру з тих підстав, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах апеляційної скарги колегія суддів вважає необхідним скаргу задовольнити частково, рішення суду частково скасувати та постановити нове рішення.

Відповідно до ст..60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини, Також статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, чистки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 65 СК України договір, укладений одним із подружжям в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обовязки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобовязань за кредитом.

Частиною 1 ст.69 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно вимог ст..70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23,24 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (частина 4 статті 65 СК України).

Таким чином, у результаті придбання подружжям квартири в кредит боргові зобовязання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір

Положення Закону України «Про іпотеку» про те, що іпотекодавець не має права розпоряджатись будинком без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що в судовому порядку не можна поділити майно подружжя шляхом визначення права власності на нього, оскільки право власності подружжя у рівних частках встановлюється законом, право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням майном.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? ч. спірної квартири та відмовляючи в задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спірну квартиру суд виходив з недоведеності позовних вимог сторонами.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

При розгляді справи судом першої інстанції правильно було встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 26 січня 2007 р. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 02 вересня 2010 р. шлюб між ними розірвано.

За час перебування у шлюбі подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_9 .

Відповідно до умов договору про іпотечний кредит № 0 від 1 лютого 2007 р., укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 отримала 140000 грн. на придбання квартири за договором купівлі-продажу квартири від 01 лютого 2007 р., розташованої за адресою АДРЕСА_10, буд. №25. У рахунок забезпечення виконання зобовязань за договором про іпотечний кредит між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» 1 лютого 2007 року було укладено договір іпотеки № 0/3. Спірна квартира була придбана за 313557 грн.

Судом також було встановлено, що ОСОБА_3 належала на праві власності квартира АДРЕСА_11 (договір купівлі-продачу від 02.09.04 р.), яка була продана (договір купівлі-продажу від 16.02.2007 р.) та гроші (у розмірі 15822 грн.) від реалізації якої були внесені на погашення кредиту. Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що до припинення шлюбних стосунків позивачем та відповідачем було погашено частину кредиту. Разом з тим суд відмовив в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 та зустрічних вимог ОСОБА_3

З таким висновком погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи на а.с.87-102 знаходяться квитанції, які підтверджують сплату кредиту (140000 грн.) сторонами по справі в період шлюбу на суму 72888 грн. 68 коп. В судовому засіданні колегії суддів Праведний І.С. дав пояснення, що він особисто не погашав кредит. Таким чином колегія суддів вважає необхідним зазначену суму відрахувати від загальної суми кредиту (140000 грн. 72888 грн. 68 коп. = 67222 грн. 32 коп.) та поділити сплачену суму (72888 грн. 68 коп. : 2 = 36444 грн. 32 коп.). Від вартості суми кредитувідрахувати сплачену суму сторонами (140000 грн. 72888 грн. 68 коп.= 67111 грн. 32 коп.) і визнати цю різницю сумою, яку сплатила особисто ОСОБА_3 Від загальної суми вартості квартири відрахувати суму кредиту та поділити (313557 грн. - 140000 грн. = 173557 грн. : 2 = 86778 грн. 50 коп.). Оскільки доведено ОСОБА_3, що нею було внесено в рахунок погашення кредиту сума від продажу належної їй квартири, то колегія суддів вважає, що її частку від отриманої суми необхідно збільшити на суму від продажу (86778 грн. 50 коп. + 15882 грн. = 102660 грн. 50 коп.), а частку ОСОБА_2 зменшити на цю суму (86778 грн. 50 коп. 15882 грн. = 70896 грн. 50 коп.).

З урахуванням наведено :

-частка ОСОБА_3 складає: 36444 грн. 82 коп. + 102660 грн. 50 коп. + 67111 грн. 32 коп. = 206215 грн.82 коп., що становить 66/100 ч. спірної квартири.

-частка ОСОБА_2 складає: 36444 грн. 82 коп. + 70896 грн. 50 коп. = 107340 грн. 82 коп., що становить 34/100 ч. спірної квартири.

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає необхідним рішення суду в оскаржуваній частині скасувати на підставі невідповідності висновків суду обставинам справи та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково: Визнати за ОСОБА_2 право власності на 34/100 ч. квартири АДРЕСА_12. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 66/100 ч. квартири АДРЕСА_13. Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_14 та припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_14.

Керуючись ст..ст.303, 307, 309 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2012 р. в частині відмови в задоволені позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3 щодо поділу майна подружжя та визнання права власності на частину квартири скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 47/100 ч. квартири АДРЕСА_12.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 52/100 ч. квартири АДРЕСА_13.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_14.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді