Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"01" березня 2013 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Костенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просив суд розірвати шлюб укладений з ОСОБА_2, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що протягом останніх п'яти років сімейне життя погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, тому позивач вважає, що їх шлюб носить формальний характер, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив розірвати шлюб, пояснив, що з 13 вересня 2002 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час сімейного життя з відповідачем виявилась несумісність їх характерів, принципова відмінність поглядів на спільне життя в побутових питаннях, вони мають різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, у зв'язку з чим з серпня 2012 року сторони припинили сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні стосунки позивач наміру не має, вважає, що вони як подружжя не мають майбутнього, за наданий судом строк для примирення, сторони не відновили сімейно-шлюбні відносини.

Відповідач ОСОБА_2, в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила надати строк на примирення, оскільки сторонам потрібен час для налагодження сімейних стосунків, однак після закінчення строку, який наданий судом для примирення подружжя, відповідач в судове засідання не з'явилась, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористалась.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. ( ст.55 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2012 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано строк на примирення терміном на три місяці. (а.с. 19)

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами та поясненнями сторін по справі, які надавались в судовому засіданні, з 13 вересня 2002 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, тривалий час сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач бажання не має.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, за час наданий судом примирення між подружжям не відбулося, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 24, 55, 56, 69, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст.1, 4, 10, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р

і ш и в:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 13 вересня 2002 року (актовий запис № 1315) - розірвати.

Після розірвання шлюбу дружині залишити шлюбне прізвище "ОСОБА_2", прізвище чоловіка залишити "ОСОБА_1".

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я