АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1- й інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарях - Мурга М.В., Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва за довіреністю - Колбанцевої Олени Вікторівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2013 року у справі за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИЛА:

13 березня 2013 року КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з них на свою користь заборгованість за квартплату та плату за комунальні послуги у розмірі 10 340,87 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані в квартиріАДРЕСА_1. З 01 січня 2004 року по травень 2013 року у мешканців даної квартири виникла заборгованість по сплаті за житло-комунальні послуги на загальну суму 10 340,87 грн., на неодноразові бесіди з працівниками ЖРЕО №415 на предмет повної оплати заборгованості відповідачі не реагували, але частково сплачували борг.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 травня 2013 року провадження у цивільній справі за позовом КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за квартирну плату та плату за комунальні послуги закрито в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_4.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2013 року у задоволенні позову КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва відмовлено.

08 липня 2013 року представник КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва за довіреністю - Колбанцева О.В. подала апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказала, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що ОСОБА_3 не може нести відповідальність за несвоєчасну сплату спожитих житлово-комунальних послуг до 09 листопада 2012 року, оскільки відповідно до ст. 160 ЖК України повнолітні члени сім'ї наймача несуть з наймачем солідарну відповідальність за зобов'язаннями, що виникають з договору найму. Апелянт вважає помилковим твердження суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду лише 13 березня 2013 року, так як заяву про видачу судового наказу було подано 23 листопада 2011 року. На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги, що строк позовної давності неодноразово переривався, оскільки відповідач здійснював часткове погашення боргу. Також апелянт зазначила, що судом першої інстанції невірно визначено суму переплати, а тому безпідставно відмовлено у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва за довіреністю - Пількевич О.А. апеляційну скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу просив відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4 (з 1968 року) та ОСОБА_3 ( з 1980 року) зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою (форма №3), виданою Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 415 17 серпня 2011 року, (а.с.8)

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть, (а.с.51).

ОСОБА_3 набув права власності на квартиру АДРЕСА_1 в процесі приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», про що видане свідоцтво про право власності на житло датоване 09 листопада 2012 року (а.с.50).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги за період до 01 січня 2002 року у сумі 2 960, 14 грн. та з 01 січня 2002 року по березень 2010 року у сумі 8 522, 05 грн. суд першої інстанції керувався ст. 256, п. 1 ч. 2 ст. 258, 267 ЦК України та виходив з того, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого права після спливу позовної давності, про застосування якої зроблено заяву стороною у спорі, при чому клопотання про поновлення строку позовної давності позивач не заявляв. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що за період з листопада 2010 року по травень 2013 року існує переплата за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 113, 21 грн. Також суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави покладення на ОСОБА_3 обов'язку по сплаті всієї суми боргу, так як відповідач набув право власності на квартиру лише 09 листопада 2012 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.ч. 4, 5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

На підставі ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Такі положення передбачені ст. 71, ч. 2 ст. 79, ч. 1 ст. 80 ЦК України 1963 року.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2003 року до сплати було нараховано 85,62 грн., було сплачено 123, 39 грн., переплачено - 37,77 грн.; у грудні 2003 року нараховано 77,04 грн., було сплачено 500,00 грн., переплачено - 422, 96грн.; у липні 2004 року нараховано до сплати 77,04 грн., сплачено 144,12 грн., переплачено - 67,08 грн.; у жовтні 2006 року нараховано до сплати 77, 04 грн., сплачено 144,12 грн., переплачено 67,08 грн.; у травні 2007 року нараховано до сплати 151, 49 грн., сплачено 218, 57 грн., переплачено - 67,08 грн.; у травні 2010 року нараховано до сплати 251,93 грн., сплачено 753, 86 грн., переплачено 502,37 грн.; у грудні 2010 року нараховано до сплати 294,10 грн., сплачено 1 088,20 грн., переплачено 794,10 грн.; у серпні 2012 року нараховано до сплати 404,15 грн., сплачено 504,15 грн., переплачено 100,00 грн.; у лютому 2013 року нараховано до сплати 404,15 грн., сплачено 1 168, 34 грн., переплачено 764,19 грн.

Таким чином, відповідачем вчинялись дії щодо частково погашення заборгованості в межах строку позовної давності.

Суд першої інстанції на зазначені положення закону належної уваги не звернув та не дав належної оцінки вказаній обставині, а тому дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності та наявності переплати за спожиті послуги у розмірі 113, 21 грн. за період з листопада 2010 року по травень 2013 року.

Також колегія суддів не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що відсутні підстави покладення на ОСОБА_3 обов'язку по сплаті всієї суми боргу у зв'язку з набуттям ним права власності на квартиру лише 09 листопада 2012 року, оскільки згідно з матеріалами справи наймачем квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_4, яка була зареєстрована і проживала у вказаній квартирі разом з ОСОБА_3, який у свою чергу зобов'язаний нести з нею солідарну відповідальність за виконання зобов'язань, що виникають з договору найму відповідно до ст. 160 ЖК України.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 2 960, 14 грн., що виникла до 01 січня 2002 року, оскільки суду не надано розрахунку вказаної суми, відомостей про період її утворення і документів на підтвердження, що позбавляє колегію суддів можливості перевірити правильність нарахування зазначеної суми і застосувати за наявності для того підстав строк позовної давності до позовних вимог КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва в цій частині.

З огляду на викладене, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2013 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 7 380, 73 грн. за період січень 2002 року - травень 2013 року.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва за довіреністю - Колбанцевої Олени Вікторівни - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 7 380, 73 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва судовий збір у розмірі 73, 8 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді