Справа № 1322/2-100/11 Головуючий у 1 інстанції: Бонецький Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/447/13 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Львів

30 січня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Павлишина О.Ф., Федоришина А.В., при секретарі: Дідусь О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа- ОСОБА_3 про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою розміром 4.0 м на 9.7 м на 6.0 м на 12.0 м площею 66 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та зобов`язати ОСОБА_4 встановити огорожу на попердньому місці, демонтувати огорожу з земельної ділянки розміром 4.0 м на 9.7 м на 6.0 м на 12.0 м площею 66 кв.м,-

в с т а н о в и л а:

рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 травня 2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов`язано - ОСОБА_1 встановити огорожу на попередньому місці, демонтувавши огорожу із земельної ділянки розміром 4.0 м на 9.7 м на 6.0м на 12.0 м площею 66 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Та відмовлено ОСОБА_2 в позовних вимогах про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні земельною ділянкою розміром 4.0 м на 9.7 м на 6.0м на 12.0 м площею 66 кв.м, що зна ходиться в АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неналежно дослідив обставини справи, що стало підставою до прийняття суперечливого рішення. Спірна земельна ділянка ніколи не належала позивачці та розміщена на протилежному боці потоку «Безіменний» від ділянки позивачки та суміжна до його ділянки ділянка є прибережною смугою. Позивачка самовільно її зайняла, побудувала на такій дерев`яний сарай, через потік встановила для переїзду дві металеві труби, які призводять до підтоплення. В 2007 році позивачка приватизувала земельну ділянку біля будинку пл. 0,1800 га, згідно з кадастровим планом спірна земельна ділянка до цієї площі не входить. Тому позивачка не може розпоряджатись спірною ділянкою, будувати на такій об`єкти.

Задоволивши вимоги позивачки в частині встановлення огорожі на попередньому місці та демонтувавши огорожу з земельної ділянки пл.66 м.кв., суд прийшов до двох протилежних, суперечливих висновків. Сарай знесено повінню, залишився місток через який на його бік йде птиця, собаки, на що він встановив дерев`яний штахет. Жодної огорожі навколо земельної спірної ділянки позивачка не ставила, хоч і користувалась такою, бо на ній стояв дерев`яний сарай. Тому є незрозумілим, що суд зобов`язав його демонтувати огорожу та встановити таку. Його огорожа встановлена вздовж потоку, а не навколо спірної ділянки. В обов`язки суду не входить виділення земельної ділянки позивачці.

Апелянт - ОСОБА_1 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про розгляд справи, тому суд розглянув справу у його відсутності, відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, третю особу, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Задовольняючи частково вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач від свого будинку і від потоку облаштував паркан що порушує норми Водного кодексу, що стосується вимог позивачки не чинити перешкод в користуванні спірною ділянкою, вказав на те, що про знищення дерев`яного сараю позивачки відповідачем є акт комісії Стрілківської сільської ради від 06.12.2010 року, однак акт складений більше шести місяців від часу події, тому відмовив у цій частині позовних вимог. Як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_5 з прийнятим рішенням у цій частині погодилась та таке не оскаржувала. Відтак вказуючи на зазначені обставини, суд першої інстанції ухвалив рішення про зобов`язання ОСОБА_1 встановити огорожу на попередньому місці, одночасно демонтувавши її із спірної земельної ділянки пл. 66 м.кв.

З рішенням суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача до вищенаведених дій колегія суддів не погоджується, оскільки у рішенні не вказано місце встановлення огорожі, з прив`язкою метражу до відповідної місцевості, немає вказівки на правовстановлюючий документ спірної земельної ділянки, позначення такого розміру земельної ділянки у плані меж земельної ділянки, та не досліджені обставини про те, чи була огороженою земельна ділянка пл.66 м.кв., розміром 4.0 м на 9.7 м на 6.0м на 12.0 м, та яка потреба в демонтажі огорожі навколо спірної ділянки пл.66 м.кв., оскільки саме з цієї ділянки суд зобов`язав демонтувати огорожу, та чи така (огорожа) у зв`язку з потребою її демонтажу є в наявності.

Відтак, висновки суду першої інстанції про зобов`язання відповідача до вчинення дій не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

За таких обставин, рішення суду в частині зобов`язання відповідача встановити огорожу на попередньому місці, одночасно демонтувавши її із спірної земельної ділянки пл. 66 м.кв., як таке, що не відповідає дійсним обставинам справи, в силу вимог ч.1 ст.309 ЦПК України, залишатися в законній силі не може й підлягає скасуванню у цій частині, в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст. 309, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 16 травня 2012 року в частині зобов`язання ОСОБА_1 встановити огорожу на попередньому місці, демонтувавши огорожу із земельної ділянки розміром 4.0м на 9.7м на 6.0м на 12.0 м площею 66 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у цих позовних вимогах.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскарженим в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Павлишин О.Ф.

Федоришин А.В.