МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2013 р. Справа № 370/2444/13-ц

Макарівський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді: В.О. Оберемко,

при секретарі: Гребінській Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Макарів Київської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом до Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області (далі відповідач), посилаючись на те, що 07.10.2012 року помер його батько ОСОБА_2. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із домоволодіння № 47 по вул. Шевченка в с. Гавронщина Макарівського району Київської області.

Спадкоємцем за заповітом до майна померлого, який прийняв спадщину, є позивач по справі - ОСОБА_1.

В судове засідання позивач не прибув, згідно поданої заяви від його представника просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача подав письмову заяву про слухання справи за його відсутності.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

07.10.2012 року помер ОСОБА_2 (а.с. 5).

Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із домоволодіння № 47 по вул. Шевченка в с. Гавронщина Макарівського району Київської області.

Позивач є спадкоємцем за заповітом до майна померлого, прийняв спадщину, інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні (підтверджується матеріалами спадкової справи, а.с. 36-49).

Відповідно до копії технічного паспорту на спірне домоволодіння, що міститься в матеріалах справи (а.с. 11-12), вказане домоволодіння складається з жилого будинку, рік побудови 1977, ганка, сарая, рік побудови 1980, сарая, рік побудови 1982, гаража, навісу, рік побудови 1990, входу в підвал, збудованого в 1991 році, вбиральні, літньої кухні та погребу побудованих в 1980 році, та колодязю, трубопроводу і огорожі.

Одночасно, як вбачається з копії іншого технічного паспорту на це ж саме домоволодіння (а.с. 13-16), склад спірного домоволодіння відмінний від зазначеного у вищевказаній копії технічного паспорту, зокрема відсутній один сарай тощо, що свідчить про те, що з дати побудови спірного домоволодіння здійснювалися відповідні прибудови, при цьому доказів дотримання відповідних будівельних, протипожежних, санітарних норм позивачем суду не надано.

При цьому, як роз»яснено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13, окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно суди зясовують: правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); чи дотримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Так позивачем по справі не надано суду доказів на підтвердження виникнення права власності у спадкодавця на спірний будинок на момент його побудови 1977 рік, що одночасно не виключає можливості оформлення права власності на спірний будинок в майбутньому.

Відповідно до письмових доказів, що надані суду позивачем по справі і містяться в матеріалах справи (а.с. 7), а саме копії виписки з погосподарської книги № 3 за 2012 рік, у вказаній погосподарській книзі Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області зроблено особовий запис № 266-1 про те, що головою домогосподарства № 47 розташованого по вул. Шевченка в с. Гавронщина Макарівського району Київської області, є ОСОБА_2.

При цьому суд критично ставиться до вказаного письмового доказу як такого, що підтверджує обставину належності на праві власності спірного будинку спадкодавцю, зважаючи на те, що у вказаному документі не зазначається, що ОСОБА_2 є власником спірного домоволодіння, при цьому використовується термін «голова домогосподарства», а також зважаючи на наступне.

Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, що також узгоджується з положеннями Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Одночасно вищезазначений нормативно-правовий акт (Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5), що регламентував порядок ведення погосподарських книг в сільській місцевості і був підставою для їх ведення, втратив чинність із прийняттям Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, що в свою чергу втратив чинність із прийняттям Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства статистики України № 48 від 22.02.95 року. При цьому вказана Інструкція втратила чинність із прийняттям Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських (селищних) радах № 234 від 17.07.2000 року, яка втратила чинність із прийняттям Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах № 95 від 18.04.2005 року, яка в свою чергу втратила чинність із прийняттям Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах в 2011-2015 роки (далі Інструкція), яка і діяла на момент внесення записів про те, що головою спірного домогосподарства є ОСОБА_2

Так, відповідно до Інструкції, яка діяла на момент внесення записів про те, що головою спірного домогосподарства є ОСОБА_2 (далі Інструкція), зокрема абзацу 10 пункту 32 Інструкції, Рядки 01 "Рік побудування", 02 "Матеріал стін", 03 "Матеріал покрівлі" заповнюються за станом на 1 січня 2011 року; якщо протягом дії Погосподарської книги (п'яти років) були зміни, то їх необхідно внести, закресливши попереднє.

Отже, зважаючи на вищевикладене відповідний запис про те, що головою спірного домогосподарства є ОСОБА_2 внесено у Погосподарську книгу 01.01.2011 року (а.с. 7).

Так, проаналізувавши зазначений письмовий доказ та положення вищезазначених нормативних актів, суд приходить до висновку, що до 01.01.2011 року відповідних записів про те, що головою спірного домогосподарства є ОСОБА_2 у погосподарські книги за попередні роки не вносилось, оскільки доказів на підтвердження протилежного позивачем суду не надано.

Одночасно відповідно до п. 6 Інструкції, закладення погосподарських книг проводиться шляхом суцільного обходу дворів та опитування населення в період з 1 до 15 січня. Отже, як вбачається з вищевикладеного положення Інструкції, запис про те, що головою спірного домогосподарства є ОСОБА_2 фактично здійснено на підставі суцільного обходу дворів та опитування населення.

Крім того, Інструкція взагалі не оперує таким терміном як «голова домогосподарства», а тому суд критично ставиться до зазначеного письмового доказу (копії виписки з по господарської книги).

При цьому на момент внесення запису до вищезазначеної погосподарської книги відповідача у справі про те, що головою спірного домогосподарства є ОСОБА_2 вже діяв Цивільний кодекс України від 16.01.2003 року, який пов»язував виникнення права власності на нерухоме майно із його державною реєстрацією, а також встановлював правовстановлюючі документи на нерухоме майно.

Доказів того, що спірний будинок за життя спадкодавцем було зареєстровано у встановленому законом порядку і отримано правоуставнолюючі документи на нього позивачем суду не надано.

При цьому, оскільки норми ЦК УРСР 1963 року у відповідній редакції, що діяла на момент внесення відомостей про те, що головою спірного домогосподарства є ОСОБА_2

до Погосподарської книги (редакція від 18.07.1963 року), не регламентував якими саме правовстановлюючими документами підтверджувалося право власності на житлові будинки в сільській місцевості на той момент, то зазначені відносини власності регламентувались іншими законодавчими актами.

Так, відповідно до Додатку 1 до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 121 від 09.06.1998 року, було встановлено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна (далі-Перелік). Зокрема до такого Переліку належали Договори купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, посвідчені державними нотаріальними конторами та приватними нотаріусами, Свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевої виконавчої влади чи місцевого самоврядування тощо. При цьому в даному Переліку не було передбачено такого правовстановлюючого документа на нерухоме майно як запис в погосподарській книзі чи виписка з неї.

Одночасно постановою Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» передбачалося ухвалення сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів рішень щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали, на підставі обов»язкового проведення технічної інвентаризації таких будинків.

При цьому як вбачається з копії рішення виконавчого комітету відповідача про оформлення права приватної власності на спірне домоволодіння (а.с. 8), виконавчим комітетом Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області 25.09.2012 року вирішено оформити право приватної власності на спірне домоволодіння за ОСОБА_3, а відповідно суд не може виходити з припущень і робити висновок про те, що це є опискою в зазначеному рішенні без належних і допустимих доказів про це, які позивачем суду не надавалися.

Крім того, копія виписки з погосподарської книги, що міститься в матеріалах справи (а.с. 7) не містить інформації про рік введення в експлуатацію спірного будинку та про його площу (загальну, житлову тощо), що також позбавляє суд можливості оцінити даний письмовий доказ в сукупності з іншими доказами, зокрема двома різними технічними паспортами на спірний будинок, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 11-16).

При цьому, як вбачається з копії технічного паспорту на спірний будинок (а.с. 12), в різні роки здійснювалися відповідні прибудови до спірного будинку, проте доказів дотримання при здійсненні вказаних прибудов будівельних, протипожежних, санітарних норм тощо, суду не надано.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва.

Як роз»яснено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13, при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Отже саме існування запису в погосподарській книзі про певну особу як власника нерухомого майна житлового будинку в жодному разі не може бути беззаперечним доказом належності такого житлового будинку на праві власності такій особі.

Одночасно не надано також позивачем і доказів для встановлення підстав виникнення права власності на жилі будинки, які збудовані до 2004 року та на які відсутні правовстановлюючі документи, якими можуть бути створення майна, придбання за договорам купівлі-продажу, дарування, набуття у порядку спадкування тощо, що унеможливлює перевірку судом фактичних та правових підстав виникнення права власності на спірний жилий будинок.

Зазначене також узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13.

У зв»язку із ненаданням позивачем доказів суд також позбавляється можливості перевірити обставини відповідності збудованого спірного будинку встановленим будівельним, протипожежним, санітарним та іншим нормам.

Одночасно як вбачається з матеріалів справи (а.с. 9), позивач не звертався до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, не отримував офіційної відмови нотаріуса у вигляді постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, при цьому позивач звертався за наданням відповідного роз»яснення виключно в порядку закону України «Про звернення громадян», на що отримав відповідне роз»яснення нотаріуса, яке ні в якому разі не може оцінюватися як відмова у вчиненні нотаріальної дії.

При цьому суд не вправі за своєю ініціативою та на власний розсуд витребовувати будь-які докази у справах позовного провадження, оскільки це повністю нівелює один з основоположних принципів цивільного процесу принципу змагальності сторін і суперечить нормам ЦПК України.

Зазначене також узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13.

Крім того, відповідно до вказаного Листа ВССУ, постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» було передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 05 серпня 1992 року, є складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена.

Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що обставини, які входять до предмету доказування за позовними вимоги у даній справі позивачем не доведені належними і допустимими доказами, зокрема позивачем не доведена обставина виникнення права власності на спірний житловий будинок у самого спадкодавця за його життя та фактичні і правові підстави для виникнення права власності на спірний будинок, відповідність даного будинку будівельно-технічним, санітарним, протипожежним та іншим нормам, встановленим чинним законодавством України, звернення для оформлення спадщини в нотаріальному порядку і отримання відмови нотаріуса у вигляді постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії тощо, а відповідно даний позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України поверненню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись Постановою Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», листом ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», розясненнями ВССУ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захистправа власності та інших речових прав», ст.ст. 392, 1216-1223, 1258-1259, 1261,1268-1269 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 215, 224-226 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через суд, що його ухвалив протягом десяти днів з моменту його проголошення, а особами, що не були присутніми в судовому засіданні при його проголошенні з моменту отримання його копії.

Суддя В.О. Оберемко