АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Корчевний Г.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Охневській Т.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2013 року в цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року представник ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0 від 26.12.2007 року, згідно умовами якого останній отримував у кредит грошові кошти у розмірі 72 965 (сімдесят дві тисячі дев»ятсот шістдесят п»ять) доларів США, строком до 26.12.2027 року.

У зв'язку з тим, що відповідач не дотримувався умов Кредитного договору, не погашав кредит щомісячно згідно графіку, не сплачував щомісячно відсотки за користування кредитом, у нього виникла заборгованість у розмірі 109 173 (сто дев»ять тисяч сто сімдесят три) доларів 06 центів США, що в гривневому еквіваленті становить 872 620 (вісімсот тисяч сімсот дві тисячі шістсот двадцять) доларів 23 центи США, яку позивач і просив стягнути.

Рішенням Шеченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2013 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк») заборгованість за Кредитним договором №0 від 26.12.2007 року в сумі 875 839 (вісімсот сімдесят п»ять тисяч вісімсот тридцять дев»ять) гривень 23 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просить суд апеляційної інстанції рішення Шеченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2013 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Пославшись на порушення судом норм матеріального та процесуального закону.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було встановлено, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0 від 26.12.2007 року, згідно умовами якого останній отримував у кредит грошові кошти у розмірі 72 965 (сімдесят дві тисячі дев»ятсот шістдесят п»ять) доларів США, строком до 26.12.2017 року.

Суд задовольняючи позовні вимоги вірно керувався нормами матеріального та процесуального закону, а саме частини 3 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статей 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Посилання апелянта на той факт, що строк виконання кредитного зобов»язаня сплив 25 вересня 2009 року, у зв»язку з чим банк мав право звернутися до суду лише у межах трирічного строку позовної давності, тобто до 26 вересня 2009 року, колегія суду не приймає до уваги, так як банк скористався своїм правом на дострокову вимогу стягнення заборгованості, оскільки апелянтом не сплачувалися чергові платежі в рахунок погашення заборгованості.

Із матеріалів справи вбачається, що банк дотримався процедури дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме було направлено вимогу від 27.08.2009 року в якій зазначалося про усунення порушення умов кредитного договору протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги, інакше банк буде вважати, що термін повернення кредиту настав, згідно до умов кредитного договору №0 від 26.12.2007 року.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, відповідно до Листа №10-70/0/4-13 від 16.01.2013 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Колегія суду зазначає, що апелянтом був підписаний кредитний договір №0 від 26.12.2007 року, що підтверджує те, що він ознайомлений та згідний з умовами даного договору, а також з умовами додаткової угоди (щодо зміни погашення заборгованості) від 08.04.2009 року.

Згідно п.6.1.2. Кредитного договору банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно п. 1.2.2. цього договору, та вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми заборгованості та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення, а згідно п.3.2 додаткової угоди від 08.04.2009 року встановлено, що кінцевим строком виконання зобов»язання є 26.12.2027 року, а тому колегія суду приходить до висновку, що банком не було порушено строків позовної давності.

Відповідно до п. 1 правових позицій Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що якщо у зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов»язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Крім того, апелянт не надав платіжних доручень, яким б підтверджувалась оплата боргу, не надав належних та допустимих доказів спростовування кредитної заборгованості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Тому колегія суду вважає, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2013 року обгрунтоване та законне і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: