Справа № 755/4704/13-ц
Провадження № 2/755/2311/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2013 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Погорілій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Сервіс Технік ТОВ про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, належні ТОВ ОСОБА_2 Сервіс Технік ТОВ в розмірі ціни позову, а саме: 199993 грн. 25 коп. посилаючись на те, що відповідач всіма можливими способами намагається уникнути виплати належних йому сум.

В судовому засіданні позивач підтримав заяву про забезпечення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні вважає, що заява не підлягає задоволенню оскільки, по-перше, позивачем не доведено факт, того, що в подальшому рішення суду може бути невиконане або утруднено його виконання. По-друге, забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти може зупинити господарську діяльність підприємства.

Суд, вислухавши думку позивача, його представника, представника відповідача приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

ППВС України № 9 від 22.12.2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову п. 3 розяснено, що згідно п.1 ч.1 ст. 151 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Однак, звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивачем не наведено ґрунтовних підстав для вжиття заходів забезпечення позову та не вказано призначення рахунків, на які позивач просить накласти арешт.

Оцінивши наведені обставини для вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2010 від 28 квітня 2010 року ухвала може бути оскаржена.

Суддя Н. О. Яровенко