АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/774/3077/13 Головуючий в 1-ій інстанції - Шавула В.С.
Категорія- 30 Доповідач - Волошин М.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2013 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Басуєвої Т.А., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Крикун А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2012 року по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу, посилаючись на те, що 24 березня 2009 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль ОСОБА_3 "Мерседес", д/н НОМЕР_1. На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 мав чинний договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності транспортних засобів, за його заявою позивачем здійснено йому виплату відшкодування на підставі експертного висновку №ZU140409 від 14 квітня 2009 року у розмірі 11 876,76 грн. Позивач, посилаючись на виникнення права зворотної вимоги, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 11 876,76 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2012 року позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки рішення суду не відповідає обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом у порядку регресу та на підставі ст.ст. 993, 1191 ЦПК України відповідач має відшкодувати позивачу виплачені МТСБУ кошти, сплачені у рахунок відшкодування збитків, завданих застрахованому автомобілю.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що 24 березня 2009 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "ГАЗ-322132", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля "Мерседес", державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Автомобіль ОСОБА_2 не було застраховано за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зважаючи на наявність полісу про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВВ 8760599 від 27 січня 2009 року зі строком дії до 26 січня 2010 року, яким забезпечено транспортний засіб ОСОБА_3 - "Мерседес", державний номерний знак НОМЕР_1, у червні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ за відшкодуванням шкоди, заподіяної пошкодженням його автомобіля.

10 серпня 2009 року МТСБУ сплатило на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 11 861, 76 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги, що зобов'язання з відшкодування шкоди, яке виникло у ОСОБА_2 перед МТСБУ збереглося, однак у ньому змінилася сторона (кредитор) і ці правовідносини мають регулюватися ст. 993 ЦК України (суброгація).

За суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції через помилкове тлумачення ст. 993 ЦК України вважав, що позивач звернувся до суду у порядку регресу, а не суброгації, і внаслідок цього перебіг строку позовної давності обчислював з моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування, тобто з 10 серпня 2009 року.

Проте, при суброгації перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку, тобто заподіяння шкоди застрахованому транспортному засобу - 24 березня 2009 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів, справи позивач звернувся до суду з позовом за допомогою засобів поштового зв'язку 10 серпня 2012 року.

У суді першої інстанції ОСОБА_2 подав заяву про застосування строку позовної давності та посилався в апеляційній скарзі на незастосування судом першої інстанції строків позовної давності під час розгляду справи в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строку позовної давності.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому вказане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2012 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу - відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді: