Номер провадження № 22-ц/785/8650/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.11.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Горновій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 вересня 2013 року за поданням Відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту,-

В С Т А Н О В И Л А:

09 вересня 2013 року ВДВС Татарбунарського РУЮ Одеської області звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту ОСОБА_3.

Мотивуючи свої вимоги тим, що на примусовому виконанні у ВДВС Татарбунарського РУЮ Одеської області знаходиться виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості в сумі 50 000 гривень згідно виконавчого листа виданого 20.12.2012 року Татарбунарським районним судом Одеської області. Боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання вищевказаного рішення суду, оскільки рішення залишається невиконаним, тому представик ВДВС Татарбунарського РУЮ Одеської області вважає необхідним обмежити боржника у праві виїзду за кордон.

Справа розглянута за відсутності сторін, які не зявились у судове засідання.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 вересня 2013 року подання задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання ВДВС Татарбунарського РУЮ, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток (а.с. 38,39), документи підтверджуючі поважність причини неявки до суду ними надано не було. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка зазначених осіб до суду апеляційної інстанції не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи подання ВДВС Татарбунарського РУЮ Одеської області про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі території України суд першої інстанції, мотивував тим, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов'язань. В обґрунтування застосування вказаних заходів суд посилався на ст.217 ЦПК України ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Проте, судова колегія вважає, що з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна виходячи з наступних підстав.

Повноваження судів першої інстанцій при вирішенні цивільних справ визначені Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі повноваження щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Стаття 6 цього Закону передбачає, що при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням (п. 18 ч. 3).

Тобто за вимогами зазначених норм закону юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду пов'язано лише за наявністю факту ухилення боржника від виконання зобов'язання за рішенням.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Як видно з матеріалів справи, ані державний виконавець, ані суд, не навели у подані та в ухвалі відповідно спосіб ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань та якими доказами це підтверджується, а виходили лише з факту непогашення боргу.

Між тим ОСОБА_3 зазначає, що він не ухилявся від виконання зобов'язань за рішенням суду, що його трудова діяльність пов'язана з виїздом за кордон і є фактично, єдиним джерелом доходу, а заборона виїзду позбавляє його отримання певних коштів та виконання зобов'язань.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції без достатніх на те правових підстав не перевіривши належним чином усіх обставин, що мають важливе значення для вирішення зазначеного питання, передчасно обмежив у праві виїзду за кордон ОСОБА_3, отже ухвала Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 вересня 2013 року підлягає скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції про скасування ухвали суду першої інстанції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Тому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України ця ухвала апеляційного суду оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. 303, п.4 ч.2 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 вересня 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: підпис ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_2