Справа № 2-28/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2013 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Сидоренка Р.В.,

за участю секретарів судового засідання - Зубатової І.В., Харченко Ю.А., Куцай В.Ф.,

та осіб, які приймають участь у справі:

позивача - ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2,

їх представника - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5,

представника відповідачів, адвоката - Діброви К.Ю.,

третьої особи - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на 1/2 частину спільно нажитого майна його поділ та відшкодування витрат на ремонт у квартирі, визнання незаконною реєстрації транспортного засобу, визнання не дійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання автомобіля спільним сумісним майном та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля, виключення частини майна із складу спільного сумісного майна подружжя, треті особи: Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Сумській обл. в особі Охтирського ВРЕР ДАІ по обслуговуванню м. Охтирка, Охтирського, Великописарівського та Тростянецького р-нів, підпорядкованого УМВС України в Сумській обл., Охтирський ринок Сумської облспоживспілки, приватний підприємець ОСОБА_7, ОСОБА_2, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення суми грошової компенсації, а також за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на металевий кіоск, та інше рухоме майно, треті особи: ОСОБА_1, Охтирський ринок Сумської облспоживспілки, приватний підприємець ОСОБА_7 -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11.07.2011 р. та уточнивши вимоги заявою від 10.05.2012 р., звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.10.2006 р. вона уклала шлюб із відповідачем, а 19.12.2006 р. була зареєстрована у домоволодінні АДРЕСА_1, що належало її чоловіку та було придбане ним до реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1. народила доньку ОСОБА_8. За час спільного проживання і за спільні кошти ними було проведено ремонт зазначеної квартири. У зв'язку із цим прохає стягнути на її користь 1/2 частину вартості проведеного ремонту, сума якого згідно висновку експертизи становить 65975 грн. 50 коп..

Крім того, як зазначає, за спільні кошти подружжям був придбаний автомобіль НОМЕР_1. Однак, як нещодавно дізналась, зареєстрований він був на матір відповідача ОСОБА_5. Вважає, що чоловік ввів її в оману зареєструвавши т/з на свою матір, тому зазначений транспортний засіб є спільною сумісною власністю і вона має право на Ѕ його частину.

18 серпня 2011 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_1 із зустрічним позовом де зазначив, що за час перебування в шлюбі сторонами набуто майно: шафу двох дверну дзеркальну вартістю 2000 грн.; комп'ютер у комплекті вартістю 700 грн.; м'який куточок із 3-х частин вартістю 5000 грн.; холодильник 2-х камерний з морозильною камерою «ВЕКО» вартістю 2600 грн.; посудомийну машину «ВЕКО» вартістю 2600 грн.; пральну машину «Зануссі» вартістю 1700 грн.; електродуховку «Арістон» вартістю 1200 грн.; кухонний гарнітур з мийкою вартістю 8000 грн.; куточок меблевий жорсткий вартістю 900 грн.; витяжку вартістю 700 грн.; стіл вартістю 600 грн.; чотири стільці вартістю 280 грн.; телевізор «Самсунг» вартістю 1200 грн.; м'який куточок із 3-х частин з кріслом вартістю 4670 грн.; пилосос вартістю 750 грн.; диван-ліжко вартістю 1800 грн.; душову кабіну вартістю 3030 грн.; ванну кутову вартістю 1500 грн.; раковину з тумбою вартістю 740 грн.; унітаз вартістю 340 грн. Загальна вартість спільно нажитого рухомого майна становить 40310 грн. Крім того, за спільні кошти на суму близько 35000 грн. були придбані металоконструкції та ролет й за його особистою участю влітку 2009 р. був виготовлений до придатного до експлуатації стану металевий кіоск на території продовольчого ринку за НОМЕР_4, розміром 5Х2.8Х2.8 м., де ОСОБА_1, займалась раніше і займається на даний час підприємницькою діяльністю. Рухоме майно ОСОБА_1 разом з її батьком та братом у його відсутність було вивезене 2.03.2011 р. У зв'язку з вищенаведеним ОСОБА_4 просить стягнути з відповідачки на його користь 1/2 частину вартості зазначеного майна, що за його оцінкою становить 37655 грн..

20.10.2011 р., та уточнивши вимоги заявою від 16.07.2012 р., ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на металевий кіоск, що на території Охтирського продовольчого ринку Сумської облспоживспілки по АДРЕСА_2, на торгівельному місці НОМЕР_3, пральну машину «Зануссі», набір меблів з чотирьох складових, кухонний комплект (стіл та 4 стільці), телевізор марки «Самсунг». Свої вимоги мотивуючи тим, що його донька ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності починаючи з 26.02.2003 р. Саме йому на території продовольчого ринку була виділена земельна ділянка для організації торгівлі. На даному місці він власними коштами та зусиллями на початку 2008 р. облаштував металевий кіоск. 3.04.2008 р. між ним, як орендарем, та СПД ФОП ОСОБА_7 був укладений договір оренди торгівельного місця. Згідно договору кіоск є власністю орендаря. Постійно сплачував орендну плату за зазначене торгівельне місце, а сама споруда починаючи з 3.04.2008 р. використовувалась його донькою для здійснення торгівельної діяльності. Відповідач до зазначеного кіоску ніякого відношення не має. Також, як дізнався від доньки ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_4 претендує як на спільне сумісне майно нажите подружжям за час шлюбу, зокрема на: м'який куточок із 4 частин, кухонний комплект (кутовий стілець, стіл та 4 стільці), пральну машину «Зануссі», телевізор «Самсунг». Зазначене майно перебуває у його особистій власності, а саме - м'який куточок із 4 частин він придбав 15.03.2009 р. за 9317 грн. (вказаного ОСОБА_4 м'якого куточка із 3 частин не існує), що підтверджується товарним чеком №27 виписаним на його ім'я; кухонний комплект (стіл та 4 стільці) що зазначений ОСОБА_4 як куточок меблевий жорсткий, він придбав за 400 грн., що також підтверджується чеком виписаним на його ім'я; телевізор марки «Самсунг», який був придбаний 6.03.2009 р. за 1500 грн., також є його власністю що підтверджується талоном виписаним на його ім'я; пральна машина «Зануссі» була придбана позивачем 6.02.2006 р. ще до укладення шлюбу між його донькою та ОСОБА_4. Оскільки право власності на зазначене майно за ним відповідачем ОСОБА_4 не визнається, звертається до суду про визнання права власності на зазначене майно у порядку ст. 392 ЦК України.

ОСОБА_1 уточнивши та збільшивши розмір вимог заявами від 12.05.2012 (а.с. 219) та 16.07.2012 р. (а.с. 255) також прохала визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0.0287 га для індивідуального житлового будівництва по АДРЕСА_3., оскільки зазначена земельна ділянка була безоплатно передана відповідачу ОСОБА_4 у власність у період шлюбу між сторонами. Також позивачка прохала у порядку реального поділу спільно нажитого майна подружжям за час шлюбу виділити їй у володіння та користування шафу 2-х дверну дзеркальну, залишивши ОСОБА_4 шафу - купе 3- дверну дзеркальну, визнавши, що саме це рухоме майно було набуте подружжям за час шлюбу. Прохала виключити металевий кіоск площею 16,25 м2 що на території Охтирського продовольчого ринку Сумської облспоживспілки по АДРЕСА_2 на торгівельному місці НОМЕР_3, пральну машину «Зануссі», набір меблів з чотирьох складових, кухонного комплекту (стіл та 4 стільці), телевізор марки «Самсунг» із складу спільного сумісного майна подружжя внаслідок того, що зазначене майно належить на праві власності її батьку ОСОБА_2, що підтверджується відповідними доказами. Крім того, позивач прохала виключити комп'ютер із складовими, холодильник 2-х камерний, з морозильною камерою «Веко», посудомийну машину «Веко», електродуховку «Арістон», кухонний гарнітур з мийкою, витяжку, пилосос, душову кабіну, зі складу спільного сумісного майна подружжя внаслідок відсутності його в натурі.

У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені ОСОБА_1 та її батьком ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю. Зустрічні вимоги ОСОБА_4 не визнають. При цьому позивачка пояснила, що на протязі всього часу спільного проживання з відповідачем вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. За час спільного проживання з грудня 2006 р. по березень 2008 року було проведено ремонт у належному відповідачеві будинку по АДРЕСА_1, а саме - поштукатурили стіни, змінили проводку, каналізацію, опалення, оббили стелю, зробили теплу підлогу, збудували новий тамбур до будинку, збудували 2 поверховий гараж для автомобіля та два 2 поверхових сараї. У проведені ремонту велику участь брав її батько ОСОБА_2 Вона особисто також приймала участь у проведенні ремонту. Крім того, у проведенні ремонту приймали участь батьки відповідача. Наймали також декілька людей як підсобних працівників. Навесні 2008 року ними було придбано автомобіль «Фіат» для здійснення підприємницької діяльності. На ці цілі використовувались як кошти зароблені нею до шлюбу (депозити у банках), так і кошти зароблені нею за час шлюбу під час здійснення підприємницької діяльності (зареєстрована як фізична особа - підприємець починаючи з 2003 р.). Чоловік ніде не працював. З метою приховати від поділу спільне майно відповідач оформив автомобіль «Фіат» вартістю близько 30000 у.о. на ім'я своєї матері. Кошти на автомобіль вони зібрали разом за 2 роки. Вважає, що підлягає поділу земельна ділянка отримана відповідачем у приватну власність. Останній вводив її в оману вказуючи, що зазначену земельну ділянку йому подарував його батько. Шлюбні стосунки між ними припинені 25.11.2010 р. Після того, як відповідач побив її вона пішла від нього забравши з собою особисті речі, 2-х дверну шафу купе. Іншу шафу -купе 3 дверну дзеркальну залишила відповідачеві. Інше майно залишилось у відповідача, вона його не забирала. Зокрема не погоджується із вартістю отриманого ними від її брата комп'ютера, він перебуває у неробочому стані, його вартість оцінює максимум у 400 грн. Зазначених позивачем як кухонного гарнітуру з мийкою в сім'ї не було, придбавалась мийка, тумбочка та дві навісні шафи вартістю близько 1200 грн. Дані предмети залишились у позивача в будинку. Пилосос їм подарували на весілля і він також залишився у ОСОБА_4 у гаражі. Диван -ліжко купувався її батьком для дитини і він також залишився у позивача в будинку. Також купувалась і душова кабіна, ванна, унітаз, які також купувались для неї за кошти її батька, також залишилась в будинку позивача. Тумбочка з раковиною залишилась у будинку, її купував ОСОБА_4 М'який куточок (диван із 3-х частин та крісло), зазначений позивачем як куточок меблевий жорсткий, а насправді кутовий стілець, кухонний стіл та чотири стільці, м'який куточок із 3-х частин з кріслом, купувалися батьком для них, однак ці речі знаходились у батька. Телевізор «Самсунг» придбав її батько та подарував їй на 8 березня, що підтверджується відповідним чеком. Кухонний куточок та телевізор вона забрала з будинку ОСОБА_4 3.03.2011 р., як такі, що належать їй особисто та її батьку. Холодильника 2-х камерного з морозильною камерою «ВЕКО» та посудомийної машини «ВЕКО», електродуховки «Арістон», витяжки не купували і у сім'ї даних речей не було взагалі. Пральна машина «Зануссі» куплена для неї її батьком ще до шлюбу і вона належить особисто їй, що підтверджується відповідним чеком. Металевий кіоск на продовольчому ринку належить її батькові, який надав їй його у користування для здійснення торгівельної діяльності. Відповідач ОСОБА_4 як до здійснення нею підприємницької діяльності, так і до будівництва металевого кіоску ніякого відношення не мав.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не визнав. Заявлений ним зустрічний позов підтримав повністю та пояснив, що автомобіль «Фіат» належить його матері і до нього він не має ніякого відношення. Автомобіль було придбано ним за кошти батьків. Земельна ділянка у с. Климентове, Охтирського р-ну, виділялась у 2002 р. для приватного будівництва. Ремонтні роботи проводились із залученням спеціалістів. Він приймав безпосередню участь у побудові металевого кіоску, спорудження зазначеного кіоску відбувалось за його пропозицією. У той час він допомагав колишній дружині здійснювати торгівельну діяльність. Батько позивачки до зазначеного кіоску ніякого відношення не мав. Одного дня, коли він був на виїзді, позивачка вивезла з будинку все рухоме майно, що було нажите ними за час шлюбу, окрім його одягу. Ремонт у його будинку було проведено до шлюбу між сторонами. Для цього винаймались спеціалісти, яким робота оплачувалась за його особисті кошти та за кошти його батьків.

Зазначив про придбання сторонами під час шлюбу шафи двох дверної дзеркальної вартістю 2000 грн.; комп'ютера у комплекті вартістю 700 грн.; м'якого куточка із 3-х частин та крісла вартістю 5000 грн.; холодильника 2-х камерного з морозильною камерою «ВЕКО» вартістю 2600 грн.; посудомийної машини «ВЕКО» вартістю 2600 грн.; пральної машини «Зануссі» вартістю 1700 грн.; електродуховки «Арістон» вартістю 1200 грн.; кухонного гарнітуру з мийкою вартістю 8000 грн.; куточка меблевого жорсткого вартістю 900 грн.; витяжки вартістю 700 грн.; столу вартістю 600 грн.; чотирьох стільців вартістю 280 грн.; телевізора «Самсунг» вартістю 1200 грн.; м'якого куточка із 3-х частин з кріслом вартістю 4670 грн.; пилососа вартістю 750 грн.; диван-ліжка вартістю 1800 грн.; душової кабіни вартістю 3030 грн.; ванни кутової вартістю 1500 грн.; раковини з тумбою вартістю 740 грн.; унітазу вартістю 340 грн.. Жодної із зазначених речей він особисто не купував, у нього немає будь-яких письмових документів, щоб підтверджували факт їхньої купівлі та ціну. Наявність квитанцій про придбання частини із зазначеного майна на ім'я батька колишньої дружини ОСОБА_2 пояснює тим, що ОСОБА_1 купувала його разом з батьком, однак за їх спільні кошти. Також в будинку була шафа купе 3 дверна вмонтована в стіну. Стверджує, що її також забрала ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги заявлені до неї не визнала повністю та пояснила, що у неї та чоловіка були добрі доходи. Вони отримують пристойну пенсію, вона займається підприємницькою діяльністю. Акумульовані кошти витратили на придбання автомобіля «Фіат». Ані колишня невістка з сином, ані її батьки у придбанні зазначеного автомобіля ніякої участі не приймали, коштів не надавали. Ремонтні роботи у будинку сина проводились до укладення шлюбу між сторонами за їхній рахунок. Також за свій рахунок синові збудували гараж. Підтверджує наявність зазначеного її сином переліку рухомого майна, що було у будинку її сина та колишньої невістки і яке вона у подальшому вивезла 2.03.2011 р.. Цей факт був зафіксований працівниками міліції.

Позивач ОСОБА_2 підтримав заявлені ним позовні вимоги та пояснив, що займається ремонтними роботами по найму, виконує майже увесь комплекс робіт по ремонту домоволодіння (штукатурка, шпаклювання, гіпсокартон, водопровід, каналізація, опалення та ін.). З домоволодіння ОСОБА_4 забирав власні речі: м'який куточок, пральну машину, кухонний комплект, телевізор, який подарував доньці. Забрали також 2-х дверну шафу-купе. Інших речей не забирали. Ремонтні роботи в будинку колишнього зятя проводились вже після укладення шлюбу між сторонами. Значну частину ремонтних робіт проводив він особисто із сином, також деякі роботи проводив сват. Відповідач ОСОБА_4 участі у проведенні ремонту майже не приймав. Був також підсобний працівник. На матеріал кошти надавались приблизно порівну як з боку його сім'ї, так і з боку сім'ї відповідача. При будівництві гаража він проводив розмітку та робив заливку. Гараж будувала наймана бригада працівників. Металевий кіоск на ринку особисто належить йому, він особисто отримував торгівельне місце на ринку згідно договору та побудував там металевий кіоск. Матеріали для придбання кіоску придбавались також ним. Роботи по будівництву проводились ним особисто разом із сином. Даний кіоск він передав доньці для здійснення підприємницької діяльності. Колишній зять ані до торгівельної діяльності доньки, ані до будівництва зазначеного кіоску ніякого відношення не мав. Із огляду на викладене прохав також задовольнити вимоги його доньки ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні позовних вимог колишнього зятя ОСОБА_4.

Третя особа по справі приватний підприємець ОСОБА_7 підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на металевий кіоск. Пояснив, що орендує площі торгівельного майданчика по АДРЕСА_2, та здає в суборенду підприємцям. Торгівельне місце він здав в суборенду ОСОБА_2 і він на цьому місці збудував металевий кіоск. Він бачив, як ОСОБА_2 приймав безпосередню участь у будівництві кіоску, зокрема під час зварювання металевих конструкцій. Хто йому допомагав він не бачив, не звертав на це уваги. Дане торгівельне місце для здійснення торгівельної діяльності використовує донька ОСОБА_2 ОСОБА_1.

Представники Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Сумській обл., Охтирського ВРЕР ДАІ по обслуговуванню м. Охтирка, Охтирського, Великописарівського та Тростянецького р-нів, підпорядкованого УМВС України в Сумській обл. у судове засідання не з'явились. Від зазначених установ надійшли заяви з проханням розглянути справу без участі їхніх представників.

Представники Охтирського продовольчого ринку у судове засідання не з'явились будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, про причини не явки до суду не повідомляли.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, перевіривши матеріали справи, суд уважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, і це підтвердили в судовому засіданні сторони, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 11.10.2006 р. уклали шлюб (а.с. 54 т. 1).

Після укладення шлюбу ОСОБА_1 як член сім'ї була зареєстрована у належній відповідачеві ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 5.04.2005 р. на праві власності квартирі за АДРЕСА_1. Дана квартира складався із 4 кімнат загальною площею 91,6 м2 (а.с. 6 т. 1 та матеріали інвентарної справи).

Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7 т.1).

Згідно рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 16.03.2011 р. шлюб між сторонами було розірвано. (а.с. 8 т. 1)

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного із цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Судом встановлено, що після укладення шлюбу за час спільного проживання сторонами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за спільні кошти та за допомогою батьків було проведено оздоблювальні роботи у квартирі АДРЕСА_1. Факт проведення зазначених робіт саме у період шлюбу між сторонами, тобто з 11.10.2006 р. по 25.11.2010 р. підтверджується показами допитаних як свідків позивачів ОСОБА_1 та її батька ОСОБА_2, також показами допитаного як свідка брата позивачки ОСОБА_11. Останні підтвердили той факт, що ремонтні роботи в квартирі проводились після укладення шлюбу між сторонами. Переважний об'єм робіт проводився ними безпосередньо, оскільки вони, як ОСОБА_2, так і його син ОСОБА_11, є спеціалістами у зазначеній сфері. У проведенні ремонту також приймав участь батько відповідача ОСОБА_12 Кошти на придбання матеріалів надавала ОСОБА_1. Наймали також декілька людей як підсобних працівників. Батьки також допомагали матеріально.

Допитана як свідок ОСОБА_13 показала, що як кума позивачки, приходила до неї, коли та вийшла заміж за ОСОБА_4, за місцем проживання АДРЕСА_1. Вона допомагала їй у проведенні ремонту в квартирі, а саме здійснювала клеєння шпалер. ОСОБА_1 та її чоловіком разом із батьком та братом проведено комплекс робіт, як то заміна вікон, дверей, шпаклювання, малярні роботи та ін.. Ремонтні роботи розпочались після укладення шлюбу між сторонами.

Допитаний як свідок ОСОБА_14 пояснив, що за пропозицією батька відповідача ОСОБА_12 допомагав в проведенні ремонту квартири АДРЕСА_1.. Коли це було не пам'ятає, однак у проведенні ремонту брали участь також і ОСОБА_1 та її батько ОСОБА_2 За роботу із ним розраховувався батько відповідача ОСОБА_12.

Однак допитані як свідки сестра відповідача ОСОБА_15 та його батько ОСОБА_12, показали, що ремонтні роботи в квартирі проводились до укладення шлюбу між сторонами. Позивачка ОСОБА_1 та її батько у його проведенні ніякої участі не приймали.

Допитаний як свідок ОСОБА_16, племінник представника відповідача, показав, що працював під час проведення ремонту у квартирі ОСОБА_4. З батьком власника робив короби, ставив вікна та двері, робив стелю. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 він бачив, однак ремонту з ними не робив.

Допитаний як свідок ОСОБА_17 показав, що за проханням ОСОБА_12 його бригадою близько 6-7 років тому було проведено роботи по заміні каналізації, труб у будинку його сина. Ці роботи робились перед весіллям ОСОБА_4

Суд критично ставиться до показів вищезазначених свідків у частині заперечення чи мінімізації участі у проведенні ремонтних робіт позивачки ОСОБА_1 та її родичів та у частині того, що зазначені ремонтні роботи проводились до шлюбу між сторонами. Зазначені обставини спростовуються показами зазначених вище свідків, а також наданими позивачкою копіями товарних чеків та накладних на придбання будівельних матеріалів, сантехнічного обладнання (труби, крани, відводи та ін.), договором між ПП ОСОБА_24 та ОСОБА_1 про поставку вікон за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 23-42, т. 1) з дат на яких видно, що будівельні матеріали та вікна купувались під час шлюбу між сторонами. Наявність матеріальної можливості у позивачки ОСОБА_1 на несення витрат по ремонту підтверджується тим, що остання на час проведення ремонту мала в ТОВ «Укрпромбанк» банківський вклад на суму 30000 грн. кошти з якого були нею зняті у грудні 2008 р., вона є фізичною особою підприємцем, займається роздрібною торгівлею (а.с. 55, 56 т. 1)

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 30.03.2012 р. вартість ремонтно-будівельних робіт, вказаний позивачем у переліку виконаних робіт, з урахуванням вартості матеріалів наведеної у матеріалах справи, кошторисної заробітної плати станом на 2010 р. загальновиробничих витрат здійснених у кв. №2 при проведенні ремонтних робіт, будівництві, перебудові, переобладнанні об'єктів нерухомості по АДРЕСА_1., становить 131951 грн. (а.с. 167-196 т. 1).

За змістом норм 60, 62, 70, 71 СК України один із подружжя після розірвання шлюбу має право на відшкодування своїх витрат на поліпшення майна другого із подружжя, якщо обсяг такого поліпшення не дає підстав для визнання цього майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на відшкодування 1/2 частини витрат на проведення ремонту у квартирі, облаштування прибудови, встановлення інженерного обладнання та комунікацій, реконструкції входу в підвал, влаштування вигрібної ями.

Разом із тим, вимоги позивачки частині відшкодування вартості поліпшень щодо спорудження гаражу, та виконання перебудови сараїв «Б» та «б3» задоволенню не підлягають. Як було встановлено у судовому засіданні, за відповідачем ОСОБА_4 зареєстровано право власності виключно на квартиру за АДРЕСА_1, в м. Охтирка, Сумської обл.. На території спільного не розподіленого двору земельна ділянка під яким відповідачеві не передавалась ані у власність, ані у користування, були раніше збудовані сараї «Б» та «б3», право власності саме відповідача ОСОБА_4 на які не доведено. Правовстановлюючі документи на зазначені сараї до їхньої перебудови на ОСОБА_4 відсутні. У матеріалах інвентарної справи на домоволодіння мається реєстраційне посвідчення від 2.01.1991 р. згідно якого житловий будинок по АДРЕСА_1. та надвірні споруди були зареєстровані за ВО ЖКГ Охтирського міськвиконкому (а.с. 26 інв. справи) В подальшому Охтирський міськвиконком продав кв. за №1 зазначеного будинку батькові відповідача ОСОБА_12 (а.с. 30-31 інв. справи), а кв. №2 перейшла у власність до попередніх власників, а згодом, як зазначено вище, до відповідача ОСОБА_4 ВО ЖКГ Охтирського міськвиконкому нежитлові приміщення у власність чи користування нежитлові приміщення біля квартир будинку не передавались. Сам факт введення у експлуатацію зазначених приміщень згідно Наказу міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 9.08.№404, як про це зазначено у листах, що надійшли від Охтирського МБТІ (а.с. 223-224 т.2) не може бути доказом виникнення права власності на майно саме за ОСОБА_4 Позивачем ОСОБА_1 також не надано належних та допустимих доказів того, що перебудова гаражів здійснювалась за спільні кошти подружжя.

Гараж також розташований на території спільного двору, й фактично використовується батьками відповідача, що мешкають у кв. 1, зазначеного домоволодіння, для зберігання належного їм на праві власності автомобіля. Той факт що гараж не будувався за рахунок спільних коштів ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердили також допитані як свідки брати ОСОБА_18, ОСОБА_10 та їхній батько ОСОБА_19, які, кожен окремо, показали, що вони безпосередньо брали участь у будівництві гаража та сараю в дворі домоволодіння по АДРЕСА_1. Про це їх попросив ОСОБА_12. який і забезпечував їх будівельними матеріалами та розраховувався за роботу. Факт несення витрат батька відповідача ОСОБА_12 на спорудження гаражу підтверджується квитанціями на придбання будівельних матеріалів на його спорудження (а.с. 98-109 т. 1). Належних і допустимих доказів, які б спростовували даний факт, позивачкою ОСОБА_1 не надано. До показів ОСОБА_1 та її родичів про те, що сараї та гараж будувались подружжям за спільні кошти та за їх безпосередньою участю суд відноситься критично.

Допитаний у судовому засіданні експерт будівельник ОСОБА_20 пояснив, що при проведенні експертизи застосовувалась методика та програмне забезпечення за допомогою якого визначалась вартість усього об'єму матеріальних витрат у тому числі і на перебудову сараїв та спорудження гаража. Розділити окремо об'єм виконаних робіт по кожному об'єкту за даним висновком не можливо. Це потребує призначення та проведення додаткової судово-будівельної експертизи. У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник заявили про відсутність потреби у проведенні та призначенні такої експертизи. З огляду на викладене вимоги позивачки ОСОБА_1 у частині стягнення на її користь суми вартості невід'ємних поліпшень у квартирі будинку мають бути залишені без задоволення через недоведеність нею суми стягнення.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконною реєстрації транспортного засобу, визнання не дійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання автомобіля спільним сумісним майном та визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину зазначеного автомобіля суд виходить з наступного.

Автомобіль «Фіат Дукат» д.н. НОМЕР_2 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та обліковою карткою приватного АТМ (а.с. 202 т. 1). Як на підставу задоволення своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що колишній чоловік ОСОБА_4 ввів її в оману зареєструвавши його на свою матір, вона маючи рахунок у банку та доходи від здійснення підприємницької діяльності, за рахунок особистих коштів внесла близько 1/2 частини вартості зазначеного автомобіля, тому зазначений транспортний засіб є спільною сумісною власністю і вона має право на Ѕ його частину. Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні категорично спростовує зазначені твердження позивача вказуючи на те, що зазначений автомобіль належить його батькам і зареєстрований на його матір. Він особисто тільки приймав участь у придбанні зазначеного автомобіля. Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що зазначений автомобіль був придбаний на кошти її сім'ї для задоволення власних потреб. Вона має магазин і використовує його у підприємницькій діяльності. Будь-яких коштів ані від сина, ані від невістки чи її батьків на придбання даного автомобіля не отримувала. Допитаний як свідок чоловік та батько відповідачів ОСОБА_12 показав, що зазначений автомобіль був придбаний за збереження його сім'ї для власних потреб. Будь-яких коштів ані від сина, ані від невістки чи її батьків на придбання даного автомобіля не отримували.

ОСОБА_1 не надала будь-яких достатніх та належних доказів, що підтверджували б той факт, що зазначений автомобіль був придбаний за кошти та на потреби сім'ї. Наявність у останньої посвідчення водія, чи-то збережень у банку, не може бути достатньою підставою для того, щоб зробити висновок про наявність зазначеного факту. З огляду на вимоги ст. 60 ЦПК України позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині також слід залишити без задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації у розмірі 1/2 частини вартості нажитого сторонами за час шлюбу рухомого майна суд виходить з наступного. Судом встановлено, і це визнається сторонами, що ними за час шлюбу було придбано у 2008 р. шафу - купе 2-х дверну вартістю 2000 грн. Зазначену шафу ОСОБА_1 3.03.2011 р. вивезла з будинку колишнього чоловіка і на даний час вона перебуває у неї. Тому позивач має право на компенсацію Ѕ частини вартості зазначеного майна.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_4 щодо стягнення грошової компенсації щодо іншого перерахованого ним у позові рухомого майна суд виходить з наступного.

Сторони визнали що у будинку ОСОБА_4 була інша шафа -купе 3 дверна, дзеркальна, вмонтована у стіну. Як визнають сторони у судовому засіданні, на даний час дана шафа демонтована, тобто зазначеного майна немає у наявності. При цьому, позивач ОСОБА_4 та його батьки стверджують, що шафу демонтувала колишня дружина, коли разом з родичами без його відому забирала речі з будинку, а остання разом з родичами стверджує, що зазначена шафа залишалась в будинку. Щодо стягнення компенсації за зазначене майно ОСОБА_4 слід відмовити, так як ним не доведено наявність даного майна чи факт розпорядження ним безпосередньо відповідачкою. З огляду на викладене підлягають також і залишенню без задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо залишення їй у власність шафи 2- дверної саме за рахунок шафи -купе 3 дверної.

Стосовно комп'ютера, мийки з тумбочкою та 2 шафами, що стояли в кухні, пилососу, дитячого дивана - ліжка, душової кабіни, ванни, унітазу, тумбочки з раковиною сторони визнали що дані предмети були в наявності та придбавались сторонами. Проте, позивач ОСОБА_21 та його родичі стверджують, що зазначене майно 2.03.2011 р. забрала ОСОБА_1 разом з родичами, а остання стверджує про те, що зазначене майно залишалось у будинку позивача. Також не погодилась із вартістю комп'ютера, його вартість оцінила 400 грн. Зазначених позивачем як кухонного гарнітуру з мийкою в сім'ї не було, придбавалась мийка, тумбочка та дві навісні шафи вартістю близько 1200 грн. Щодо стягнення грошової компенсації за дані речі суд також вважає за необхідне відмовити у позові, бо позивачем не доведено того, що дане майно є у наявності на даний час або що ним розпорядилась саме колишня дружина звернувши його на власну користь, не встановлена вартість зазначеного майна.

Стосовно заявлених позивачем таких речей як холодильника 2-х камерного з морозильною камерою «ВЕКО» та посудомийної машини «ВЕКО», електродуховки «Арістон», витяжки, про які як він так і його родичі вказують, як на майно, що було придбане сторонами за час шлюбу і вивезене ОСОБА_1 2.03.2011 р., відповідач ОСОБА_1 взагалі не визнає факту їх спільного придбання та наявності. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що б підтверджували факт придбання зазначеного майна сторонами у період шлюбу за кошти членів сім'ї. Факт фіксації у протоколі огляду квартири відсутності у ній рухомого майна (матеріал №382 а.с. 4, 5) не може бути достатнім доказом того, що саме це майно до цього було у зазначеному будинку і саме цього дня, 2.03.2011 р., було вивезено ОСОБА_1 та її родичами.

Стосовно заявлених позивачем таких речей, як пральної машини «Зануссі» та телевізора «Самсунг» про які як він так і його родичі вказують, як на майно, що було придбане сторонами за час шлюбу і вивезене ОСОБА_1 2.03.2011 р., суд виходить із того телевізор згідно гарантійного талону придбавався батьком ОСОБА_1 ОСОБА_2 6.03.2009 р. ( а.с. 249 т. 1) і, як стверджують останні, був подарований доньці на 8 березня, тобто є її особистою власністю. Зазначених обставин ОСОБА_4 у судовому засіданні не спростував і будь-яких доказів, які б спростували зазначений факт не надав. Пральна машина «Зануссі» була придбана ОСОБА_2 згідно талону, наданого останнім 6.02.2006 р., тобто до укладення шлюбу між сторонами і, як стверджують останні, був подарований доньці, тобто є її особистою власністю. Зазначених обставин ОСОБА_4 у судовому засіданні також не спростував.

Стосовно заявлених позивачем таких речей як м'якого куточка, (дивану із 3-х частин та крісла) та кухонного комплекту (столу та 4 стільців) на які, як він, так і його родичі вказують, як на майно, що було придбане сторонами за час шлюбу і вивезене ОСОБА_1 2.03.2011 р., суд виходить із того, що дані речі на праві власності належать ОСОБА_2, що той підтвердив надавши суду товарні чеки на придбання зазначеного майна. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що б підтверджували факт придбання зазначеного майна сторонами у період шлюбу за кошти членів сім'ї.

Вирішуючи позов ОСОБА_4 про стягнення 1/2 частини вартості металевого кіоску суд виходить із того, що останній також не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, що б підтверджували факт придбання та створення зазначеного майна сторонами у період шлюбу за кошти членів сім'ї.

Згідно договору оренди торгівельного місця від 3.04.2008 р. приватний підприємець ОСОБА_7 надав ОСОБА_2 торгівельне місце за НОМЕР_4 на території продовольчого ринку що в м. Охтирка, Сумської обл., по АДРЕСА_2, строком на 1 рік. (а.с. 141 т. 1)

Як зазначалось вище, ПП ОСОБА_7 пояснив, що орендує площі торгівельного майданчика по АДРЕСА_2, та здає в суборенду підприємцям. Торгівельне місце він здав в суборенду ОСОБА_2 і він на цьому місці збудував металевий кіоск. Він бачив, як ОСОБА_2 приймав безпосередню участь у будівництві кіоску, зокрема під час зварювання металевих конструкцій. Хто йому допомагав він не бачив, не звертав на це уваги. Дане торгівельне місце для здійснення торгівельної діяльності використовує донька ОСОБА_2 ОСОБА_1. Позивач ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_1, допитані як свідки, показали, що дійсно торгівельне місце надавалось в оренду ОСОБА_2, а фактично його використовувала для здійснення підприємницької діяльності його донька. На даний час вона орендує у ПП ОСОБА_7 те ж торгівельне місце, але за НОМЕР_5, оскільки змінилась нумерація, що підтверджується відповідним договором. (а.с. 252, т. 1) Позивач ОСОБА_4 до даного кіоску будь-якого відношення не має, ремонту не здійснював, колишній дружині у здійсненні підприємницької діяльності не допомагав.

Допитаний як свідок ОСОБА_9 показав, що він є зварювальником. За проханням ОСОБА_2 у квітні 2008 року він проводив роботи по будівництву металевого кіоску на території продовольчого ринку в м. Охтирка. Їм у цьому допомагав також син ОСОБА_2. Будь-які інші особи ніякої допомоги, тому числі і колишній зять ОСОБА_2, у будівництві не надавали. У суду немає підстав ставити під сумнів покази зазначених свідків, таких доказів суду не надано. Таким чином, у цій частині позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають та підлягає задоволенню зустрічний позов ОСОБА_22 про визнання права власності на металевий кіоск.

Крім того, підлягає задоволенню позов ОСОБА_22 у порядку ст. 392 ЦК України у частині визнання права власності на м'який куточок, що підтверджується чеком № 27 від 15.03.2009 р., та кухонний комплект (стіл та 4 стільці), що підтверджується товарним чеком від 23.05.2009 р. (а.с. 249 - 250 т. 1) У іншій частині вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають так як пральну машину «Зануссі» та телевізор «Самсунг» ним було подаровано доньці ОСОБА_1, а, отже, вони є її особистою власністю.

Вирішуючи вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0287 га. для індивідуального житлового будівництва по АДРЕСА_3. суд виходить з наступного.

Згідно довідки виданої відділом Держкомзему у Охтирському р-ну Сумської обл. державного акту про право власності на земельну ділянку, ОСОБА_4 на підставі рішення 20-ої сесії, 5-го скликання Староіванівської сільської ради від 12.09.2007 р. отримав у власність земельну ділянку для ведення індивідуального житлового будівництва площею 0,0575 га. згідно державного акту ОСОБА_25 від 13.02.2008 р. (а.с. 35, 36 т. 2)

У п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ від 19 березня 2010 р. №2) зазначено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 набув право власності на зазначену земельну ділянку до внесення змін до ст. 61 СК України від 11.01.2011 р. за змістом якої об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка набута внаслідок безоплатної її передачі одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, та оскільки, як визнали сторони, будь-які об'єкти нерухомості, у тому числі і спільно збудовані подружжям за час шлюбу на ній не знаходяться, то відповідно до ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України, підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 у цій частині немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві було відмовлено.

У судовому засіданні встановлено, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 було сплачено судовий збір у розмірі 753 грн. 10 коп. та 1000 грн. витрат на правову допомогу. Виходячи із ціни позову (суми вартості майна, яке позивач прохав стягнути на свою користь), що становить 37655 гривень, останньому необхідно було сплатити судовий збір у сумі 376,55 грн. Зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню позивачу за його заявою. З огляду на викладене сума витрат, що підлягала відшкодуванню на користь позивача при повному задоволенні позову становила б 1376,55 грн.. З огляду на те, що частка задоволених вимог із боку позивача становить 2,66% (1000 (сума задоволених позовних вимог) Х 100 / 37655 (ціна позову), на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_1 має бути стягнено судові витрати в сумі 36 гривень 62 копійки (1376,55 х 2,66% / 100).

У судовому засіданні встановлено, що позивачем ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 293 грн. та 1000 грн. витрат на правову допомогу, всього 1293 грн. З огляду на те, що частка задоволених вимог із боку позивача становить 79,54% (9717 (сума вартості майна відповідно до задоволеної частини позовних вимог) Х 100 / 12217 (ціна позову), на користь ОСОБА_2 із ОСОБА_4 має бути стягнено судові витрати в сумі 1028 гривень 45 копійок (1293 х 79,54% / 100).

На підставі викладеного та ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 70, ст. 74 СК України, ст. 392 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на Ѕ частину спільно нажитого майна його поділ та відшкодування витрат на ремонт у квартирі, визнання незаконною реєстрації транспортного засобу, визнання не дійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання автомобіля спільним сумісним майном та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля, виключення частини майна із складу спільного сумісного майна подружжя відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 без відшкодування.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення суми грошової компенсації задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1000 гривень у відшкодування вартості спільно нажитого майна подружжям та 36 гривень 62 копійки судових витрат, а всього - 1036 (одну тисячу тридцять шість) гривень 62 копійки.

У іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовити за безпідставністю.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на металевий кіоск, що на території Охтирського продовольчого ринку Сумської облспоживспілки по АДРЕСА_2, на торгівельному місці НОМЕР_3, набір меблів з чотирьох складових, кухонний комплект (стіл та 4 стільці).

У іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1028 (одну тисячу двадцять вісім) гривень 45 копійок понесених ним судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк із дня проголошення рішення апеляційної скарги, у разі відсутності осіб у судовому засіданні під час проголошення рішення - з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після спливу строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Сидоренко Р.В.