АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/119/2013 Номер провадження 22-ц/786/1156/2013 Головуючий у 1-й інстанції Марфіна Н.В. Доповідач Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Панченко О.О.

при секретарі Мотрій С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 8 лютого 2013 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В.,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 08.02.2013 р. скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. задоволено частково.

Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. від 29.12.2012 року ВП №30164548 про повернення стягувачу виконавчого листа Пирятинського районного суду Полтавської області № 2-278/2010 р. від 29.03.23011 року про стягнення з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 891289 грн.70 коп. задоволено частково.

Зобов'язано відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відновити виконавче провадження № 30164548 по виконавчому листу Пирятинського районного суду Полтавської області № 2-278/2010 р. від 29.03.23011 року про стягнення з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 891289 грн.70 коп.

В іншій частині скарги відмовлено.

Зобов'язано відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання копії цієї ухвали повідомити суд та скаржника про її виконання.

В апеляційній скарзі Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, посилаючись на недотримання вимог матеріального права, зокрема ст.23,44,47 Бюджетного Кодексу України, положень Закону України "Про державний бюджет України на 2012 рік" та вважаючи, що виконавчий лист стягувачу повернуто у відповідності до приписів ст. 47 ч.1 п.9 Закону України "Про виконавче провадження", просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 312 ч.1 п.1 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

По справі встановлено, що 29.03.2011 року Пирятинським районним судом ОСОБА_1 видано виконавчий лист про стягнення з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 891289 грн.70 коп. Одночасно у виконавчому листі зазначено про зобов'язання Міністерства фінансів України виділити вказані кошти за рахунок державного бюджету України, а Державне казначейство України провести відповідні видатки з державного бюджету.

За вказаним виконавчим листом Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було відкрито виконавче провадження, за яким виконання судового рішення не здійснювалось.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 29.12.2012 року повернуто вказаний виконавчий лист стягувачу ОСОБА_1 на підставі п.9.ч.1.ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

Задовольняючи скаргу стягувача ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що п.п.26,27 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ (в редакції, чинній на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови) передбачено процедуру примусового виконання судових рішень, в тому числі і накладення арешту на рахунки боржника, відкриті в органах Казначейства, тому відсутність чи недостатність обсягу коштів на рахунках боржника є підставою для проведення примусового виконання рішення, і не може слугувати підставою повернення виконавчого листа стягувачу без виконання. Одночасно суд дійшов висновку, що за змістом п.28 зазначеного Порядку державний виконавець має можливість звернутись до органу Казначейства з відповідними документами (платіжними вимогами, постановами про накладення арешту на рахунки боржника) після закінчення чергового бюджетного періоду, в наступний бюджетний рік.

Крім того, суд визнав недотримання державним виконавцем порядку повернення виконавчого документу з підстав п.9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки в постанові не вказано на відсутність іншого майна чи коштів, на які можливо звернути стягнення, що свідчить про не вжиття державним виконавцем всіх дій, спрямованих на виявлення такого майна чи коштів.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Згідно ст. 47 ч.1 п.9 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснювалось частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

В даному випадку, в обґрунтування своїх дій, державний виконавець посилалась на положення Бюджетного Кодексу України щодо виконання бюджетних зобов'язань лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Враховуючи заборону нецільового використання бюджетних коштів та приймаючи до уваги, що Законом України "Про державний бюджет України на 2012 рік", з послідуючими змінами до нього, за бюджетною програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів" передбачено видатки в розмірі 12000 грн., що є граничною сумою на виконання відповідної програми, виконати судове рішення не представляється можливим. Вказані обставини державним виконавцем розцінені як наявна встановлена законом заборона щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

З огляду на викладене, судом першої інстанції дана вірна правова оцінка обставинам, якими державний виконавець обґрунтовував підставу повернення виконавчого документу та зроблено правильний висновок щодо відсутності підстав для такого повернення .

Зазначений висновок відповідає вимогам п.9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки відсутні обставини, які б свідчили про наявну встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майна чи кошти боржника. Сам по собі факт відсутності або недостатності коштів на рахунках боржника - не може розцінюватись як обставина, тотожна підставам, викладеним в п.9ч.1ст.47 згаданого Закону.

При цьому, колегія суддів вважає доречним посилання місцевого суду при вирішенні даного спору на відповідну практику Європейського Суду як на джерело права (ст. 2,17 Закону України "про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). Зокрема, судові рішення по справам "Зубко та інші проти України", "Шмалько проти України" та інших, в яких зазначено, містять висновки проте, що неспроможність держави передбачити належне асигнування державного бюджету, не звільняє від обов'язку виконувати судові рішення.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Фактично доводи скарги повторюють обставини, якими державний виконавець мотивував своє рішення про повернення виконавчого документу та яким місцевий суд дав належну правову оцінку.

Посилання на норми Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", який набув чинності 01.01.2013 р. та регулює питання щодо встановлення гарантій держави по виконанню судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання, колегія суддів не розглядає як підставу, що свідчить про порушення норм матеріального права, оскільки державним виконавцем виконавчий документ повернутий підстав, визначених п.9ч.1ст.47 Закону України "Про виконавче провадження". За таких обставин, суд першої інстанції не досліджував відповідність дій державного виконавця положенням Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а відтак колегія суддів позбавлена можливості перевірити їх правильність в розумінні вимог даного Закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін ухвалу місцевого суду.

Керуючись ст. 303, 312 ч.1 п.1 ,2315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відхилити, а ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 8 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

С У Д Д І :

З оригіналом згідно.