У х в а л а

"06" листопада 2013 р. Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Ластовка Н.Д., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ м. Києва,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ м. Києва.

Вивчивши матеріали скарги, вважаю, що скарга не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.383 Цивільного процесуального кодексу України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Разом з тим, виходячи із змісту поданої скарги вбачається, що скаржником не визначено, які саме її особисті права та інтереси порушені, та якою саме посадовою особою відділу державної виконавчої служби порушено її права, тобто не зазначено суб'єкт оскарження, його місце перебування чи місце знаходження, якими нормами чинного законодавства скаржник обґрунтовує заявлені вимоги, та в чому полягають вимоги скаржника.

Згідно вимог пунктів 6 ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу України позовна заява повинна містити серед іншого, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Однак, скаржником не зазначено доказів, які підтверджують кожну обставину, викладену в скарзі.

Згідно ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Звертаючись із скаргою до суду, скаржником не надано доказів про сплату судового збору чи доказів про звільнення її від сплати судового збору у випадках, визначених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами відповідно до ЗУ від 19.09.2013 року № 590-VІІ) ставка судового збору за подачу позовної заяви немайнового характеру становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, а саме: 229 грн. 40 коп.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 120 Цивільного процесуального кодексу України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості учасників процесу.

Звертаючись з скаргою до суду, скаржником не надано належної кількості копій скарги та додатків до неї для вручення їх усім учасникам процесу.

У відповідності до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених в ст. ст. 119, 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, зазначаючи підстави для залишення позову без руху, встановлює строк для усунення недоліків, про що повідомляє позивача.

Керуючись ст.119, 121 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ м. Києва - залишити без руху.

Надати скаржнику ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, який не може перевищувати трьох днів з дня отримання заявником копії ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у встановлений строк заява буде вважатися неподаною і повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д я