Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2013 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Ковалівській Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва заборгованість за квартплату та плату за комунальні послуги у розмірі 11299,75 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідачів судові витрати, що є предметом позовних вимог.

23 липня 2013 року представник позивача Колбанцева Л.М. подала заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до поданої заяви позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва заборгованість по сплаті за надані житлово-комунальні послуги з 01.01.1996 року та станом на 01.07.2013 року у розмірі 11 106,96 грн. та судовий збір в розмірі 229,40 грн. (а.с.122)

Представник позивача Зацепін С.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, пояснив, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 є наймачами квартири АДРЕСА_1, квартира не приватизована. За період з 01.01.1996 року по 01.07.2013 року у відповідачів виникла заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам на загальну суму 11 106,96 грн., на неодноразові бесіди з працівниками ЖРЕО №412 на предмет повної оплати заборгованості відповідачі не реагували, але частково сплачували борг, при цьому відповідачі мали можливість укласти договір про реструктуризацію заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги з позивачем, однак такою можливістю не скористались. Представник позивача вважає, що в межах даного спору відсутні підстави для застування строків позовної давності, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчинення боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, тому виходячи з наданих позивачем розрахунків, відповідачі здійснювали проплати за житлово-комунальні послуги у серпні 1997 року на загальну суму 177,17 грн., у вересні 2000 року на загальну суму 199,84 грн., у червні 2004 року проведена переплата 1,17 грн., у вересні 2004 року сплачено на загальну суму 299,88 грн., у лютому 2007 року сплачено на загальну суму 884,54 грн., у червні 2008 року сплачено на загальну суму 499,24 грн., у червні 2009 року сплачено на загальну суму 504,92 грн., у жовтні 2010 року сплачено на загальну суму 989,97 грн., у листопаді 2012 року сплачено на загальну суму 1325,05 грн., що свідчить про визнання відповідачами боргу та є підставою для переривання перебігу позовної давності, тому представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, у зв'язку з відсутністю підстав для застосування строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити, з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву та письмових запереченнях до зміни позовних вимог, які приєднано до матеріалів справи (а.с.24-27, 140-143), пояснила, що сума боргу яку просить стягнути позивач на свою користь у зв'язку з заборгованістю за житлово-комунальні послуги не відповідає дійсності, що підтверджується наданими відповідачами суду квитанціями про їх оплату, а розрахунки надані позивачем та акт-звірки різняться сумами заборгованості, крім того позивачем не надано жодного доказу щодо тарифів, нарахувань за житлово-комунальні послуги та актів щодо відсутності теплоносія та гарячого водопостачання. За період з червня 2010 року по 01 липня 2013 року всі рахунки, які надходять на адресу відповідачів про оплату комунальних послуг оплачені в повному обсязі без будь-яких недоплат, що підтверджується наданими відповідачами суду квитанціями про їх оплату, тому відповідачі просять суд відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01 січня 1996 року по червень 2010 року, оскільки позивачем заявлено вимоги в цій частині поза межами загальних строків позовної давності, а також відмовити у задоволенні позову за інший період, у зв'язку з відсутністю заборгованості по оплаті за надані послуги.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити, з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, письмових запереченнях до зміни позовних вимог, які приєднано до матеріалів справи та пояснень наданих в судовому засіданні ОСОБА_1

Заслухавши пояснення представника позивача Зацепіна С.С., відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово - комунальні послуги", відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Відповідно до ст.64 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами та несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою (форма №3) від 08 червня 2012 року № 561, яка видана Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією №412. (а.с.8)

Відповідно до ст.68 Житлового кодексу України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Згідно положень ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись з позовом до суду, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва просить стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам за період з 01.01.1996 року по 01.07.2013 року на загальну суму 11 106,96 грн.

Разом з тим, під час судового розгляду справи, відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 подано спільне клопотання про застосування в межах спору загальних строків позовної давності, мотивуючи тим, що Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам за період з 01 січня 1996 року по 01 липня 2013 року на загальну суму 11 106,96 грн., однак з позовною заявою до суду позивач звернувся лише 19 червня 2013 року, тому виходячи із загальних строків позовної давності, вимоги позивача про стягнення заборгованості до червня 2010 року задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до роз'яснень ч. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення в цивільних справах" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Як встановлено по справі, існуючі між сторонами спірні правовідносини виникли в період дії Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року та Цивільного кодексу України, що набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (який набрав чинності з 01 січня 2004 року) зазначається, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплинув до набрання чинності цим Кодексом.

Загальний строк позовної давності, встановлений статтею 71 Цивільного кодексу України у редакції Закону України від 11 липня 1995 року "Про внесення змін до статті 71 Цивільного кодексу України", застосовується з 27 липня 1995 року за позовами усіх осіб, право яких порушено, тобто як фізичних осіб, так і юридичних осіб.

Відповідно до статті 75 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. (ч.1 ст.80 Цивільного кодексу України)

Виходячи з наданих Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва розрахунків заборгованості за квартплату та плату за комунальні послуги, які долучено позивачем до заяви про зміну позовних вимог (а.с.123-128), заборгованість яка виникла за період з 01 січня 1996 року до 01 січня 2004 року по квартирі АДРЕСА_1 становить 6053,12 грн.

А тому, враховуючи положення п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, якою передбачено застосування до такої категорії спорів строків позовної давності, які були встановлені на час виникнення заборгованості по сплаті за комунальні послуги та квартирну плату, тобто загального строку позовної давності у три роки, як визначено у ст. 71 Цивільного кодексу України (в редакції від 18 липня 1963 року), враховуючи положення ст. 257 Цивільного кодексу України (в редакції чинній з 01 січня 2004 року), а також ст. 80 ЦК Української РСР, де визначено, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за період з 01 січня 1996 року до 01 січня 2004 року в загальному розмірі 6053,12 грн. не підлягають задоволенню, оскільки строк для звернення з позовом за цей період пропущено без поважної причини, враховуючи, що позивачем проводились нарахування заборгованості кожного поточного місяця.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні питання щодо позовних вимог про стягнення заборгованість за квартплату та плату за комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 за період починаючи з 01.01.2004 року по липень 2013 року, виходячи з наданих позивачем розрахунків, яка становить 2387,92 грн., суд враховує положення ст. 257 ЦК України, щодо встановлення загальної позовної давності тривалістю у три роки та ст. 267 ЦК України, щодо наслідків спливу позовної давності, та приходить до висновку, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності, оскільки позивач звернувся з цим позовом до суду лише 19 червня 2013 року, при цьому з клопотанням про поновлення строку для звернення до суду позивач не звертався, а посилання представника позивача на положення ч.1 ст.264 Цивільного процесуального кодексу України є безпідставними, за відсутності належних доказів, які мали підтвердити той факт, що відповідачами здійснювались проплати щомісячних платежів за житлово-комунальні послуги у червні 2004 року, вересні 2004 року, лютому 2007 року, червні 2008 року, червні 2009 року, жовтні 2010 року, листопаді 2012 року, ці обставини не найшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються поясненнями відповідачів, а тому виходячи із загальних строків позовної давності, вимоги позивача про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2004 року по червень 2010 року в загальному розмірі 2387,92 грн. задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Разом з тим, виходячи з наданих Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва розрахунків заборгованості, заборгованість яка виникла у відповідачів за період з червня 2010 року по 01 липня 2013 року по квартирі АДРЕСА_1 відсутня, оскільки у вищенаведеному розрахунку сума заборгованості з червня по грудень 2010 року становить "-518,37 грн.", сума заборгованості з січня по грудень 2011 року у графі "всього" зазначено суму " 97,77 грн.", сума заборгованості з січня по грудень 2012 року у графі "всього" зазначено суму "-169,57 грн.", сума заборгованості з січня по липень 2013 року у графі "всього" зазначено суму "-56,87 грн.", що свідчить про те, що за період з червня 2010 року по липень 2013 року споживачами послуг здійснена переплата по сплаті за житлово-комунальні послуги на суму 647,04 грн., тому суд враховуючи, що відповідачами проведено оплату в більшому розмірі, ніж у рахунках виставлених до оплати, вважає, позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження при розгляді даного спору.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, у зв'язку ухваленням судом рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.64, 68 Житлового кодексу України, ст.ст. 71, 75, 80 Цивільного кодексу України (в редакції від 18 липня 1963 року), ст.ст.257, 261, 267, до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції чинній з 01 січня 2004 року), ст. ст.20, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, ст.ст.1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я: