РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/4641/13-ц

провадження у справі № 2/0285/1280/13

18 грудня 2013 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Романюк Ю.Г., за участі секретаря судового засідання Дуянової Г.Г. та осіб, які беруть участь у справі:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Безпрозванної І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Виробничо-комерційна фірма «Леся» про визнання незаконним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовною заявою, яку уточнила в процесі розгляду справи (а.с.16-19), до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу, в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Виробничо-комерційна фірма «Леся» №17-в від 29.04.2013 року «Про графік роботи 02 травня 2013 року» в частині, яка стосується залучення її до роботи у вихідний день 02.05.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 14.02.2013 року її прийнято на роботу ученицею швачки в навчальний клас Приватного акціонерного товариства «Виробничо-комерційна фірма «Леся». З 18.02.2013 року її переведено на роботу учениці термообробника розкрійної дільниці вказаного підприємства. 15 серпня 2013 року їй стало відомо про існування наказу від 29.04.2013 року №17-в «Про графік роботи 02 травня 2013 р.», яким було залучено працівників підприємства відповідача, в тому числі її, до роботи у вихідний день. Вважає зазначений наказ в частині, яка стосується залучення до роботи її, незаконним, таким що підлягає скасуванню, оскільки його винесено всупереч вимог законодавства, а саме: без відповідного дозволу виборного органу первинної профспілкової організації, за відсутності виняткових обставин, передбачених законодавством, а сам наказ не було доведено до її відома. Крім того, умова про неповний робочий день може запроваджуватися лише за згодою сторін трудового договору. Натомість відповідач оспорюваним наказом зобов'язує її вийти на роботу на умовах неповного робочого дня, що за своєю суттю, на думку позивача, є зміною істотних умов праці. У зв'язку з вищевикладеним оскаржуваний наказ, в частині, яка стосується залучення її до роботи вважає незаконним, винесеним в порушення вимог ст.ст. 31, 56, 71, 73 КЗпП України та просить скасувати.

23.10.2013 року позивачем подано уточнену позовну заяву, у якій, залишивши незмінними підстави та предмет позову, більш детально викладено обставини справи та обґрунтування позовних вимог.

В судовому засіданні 11.11.2013 року позивач надала суду пояснення, які зводяться до того, що вона дізналась про наказ лише 15.08.2013 року під час розгляду іншої цивільної справи у суді. Стверджувала, що 29.04.2013 року була присутня на робочому місці, однак з наказом ознайомлена не була, і про його оголошення не повідомлена, на дошці оголошень його не бачила. Вважає наказ незаконним, а тому позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача у засіданнях вказав, що тримісячний строк звернення до суду з даним позовом позивачкою не пропущено, оскільки вона дізналась про наказ лише 15.08.2013 року, відповідно, лише у цей день остання дізналась про порушення свого права. Надав суду письмові (а.с. 165-168, 173-174) та усні пояснення, з яких слідує, що представником відповідача, яка посилається на п. 3 ст.71 КЗпПУ, не доведено виняткових обставин, за наявності яких в трудовому законодавстві допускається залучення працівників до роботи у святковий день. Крім того, зазначає, що робота у вихідний день 02.05.2013 р. проводилась в порушення ст. 16 КЗпПУ та визначеного в п. 6.4 Колективного договору трьохденного терміну. Просить суд врахувати, що залучення ОСОБА_3 до роботи у святковий день, 02.05.2013 року, відбулося з порушенням передбаченого законодавством порядку та за відсутності виняткових обставин, за наявності яких в трудовому законодавстві допускається таке залучення. Посилання відповідача на наявність термінового замовлення є безпідставним, оскільки відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження невідкладності, наперед непередбачуваності робіт до яких була залучена ОСОБА_3, та можливості в разі невиконання останніх саме 02.05.2013 року, порушення нормальної роботи підприємства, надано не було. У зв'язку з цим вважає, що відповідач позовні вимоги ОСОБА_3 належними та допустимими доказами не спростував. Посилання представника відповідача на Додаткову угоду №1 від 07.09.2012 р. до Контракту 7/2012 від 07.09.2012 р., де зазначено, що після відправлення та тестування зразків на фірмі Замовника, кількість швейних виробів, ціна за пошиття та дата виготовлення зазначені в специфікації можуть змінюватись за усною домовленістю сторін, - безпідставні та необґрунтовані, оскільки вказане доповнення до п. 1.2. Контракту внесено однією і тією ж датою що і заключний Контракт та передбачає за своєю суттю письмову зміну невід'ємних частин Контракту - специфікацій, не доводить виконання невідкладних, наперед не передбачених робіт, від негайного виконання яких залежить у подальшому нормальна робота підприємства, установи, організації в цілому або їх окремих підрозділів та ніякого відношення до предмету спору, наказу про роботу у вихідний день 02.05.2013 р. не має. Для чинності правочину він має бути вчиненим у формі, встановленій законом. Під формою правочину принагідно розуміти спосіб вираження волі сторін на його вчинення. Будь-які усні домовленості сторін господарського договору не породжують для них прав та обов'язків. Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням його пояснень, позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні стверджувала, що встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом позивачем пропущено, оскільки вона була присутня на робочому місці під час оголошення оскаржуваного наказу 29.04.2013 року. Окрім того, наказ було розміщено на дошці оголошень, яка знаходиться у публічному місці і інформація на ній є доступною усім працівникам підприємства.

Ознайомитись з цим наказом під розпис позивачка відмовилась, про що складено відповідний акт від 29.04.2013 року (копія додається). В своїх усних запереченнях проти заявленого позову представник відповідача у судовому засіданні посилається на п. 3 ст. 71 КЗпПУ та положення ст. 73 КЗпПУ. Представник відповідача пояснила, що Приватне акціонерне товариство «Виробничо-комерційна фірма «Леся» співпрацює з німецькою фірмою «Ляйневебер», яка поставляє сировину для переробки, та на яку проходить відвантаження готової продукції за умовами Контракту. Вказала про наявність термінового замовлення від німецької фірми «Ляйневебер» за Контрактом, яке планувалось на 10.05.2013 року. Домовленості на підтвердження існування термінового

замовлення від цієї фірми, строків виконання останнього, існували у вигляді електронної переписки. Вказує, що сторони домовились про такий порядок співпраці (про внесення змін до специфікації) усно - відповідно до Додаткової угоди №1 від 07.09.2012 р. до Контракту 7/2012 від 07.09.2012 р., де зазначено, що після відправлення та тестування зразків на фірмі Замовника, кількість швейних виробів, ціна за пошиття та дата виготовлення зазначені в специфікації можуть змінюватись за усною домовленістю сторін; при цьому нова специфікація за наслідками такої домовленості не складалась, сторони діяли на виконання попередньої, з урахуванням умов усної домовленості між ними щодо скорочення строків відвантаження продукції. Оскільки на два тижні у період з 26.04.2013 року по 10.05.2013 р. припадало 4 святкових дні (1,2,6,9 травня), підприємство було позбавлено можливості на вимогу фірми замовника вчасно виготовити необхідну продукцію і відвантажити готову продукцію, що призвело б до: збою у плані поставок, порушення умов Контракту, що потягло б за собою порушення ділової репутації та узгодженої роботи із фірмою замовником та в подальшому можливу відмові від співпраці з його боку; а тому керівництвом відповідача й було прийнято рішення про залучення працівників до роботи у вихідний день 02.05.2013 р. з дотриманням п. 6.4 Колективного договору. Про необхідність вирішувати питання про роботу у цей день - 02.05.2013 року, відповідачу стало відомо з повідомлення замовника лише 26.04.2013 року в п'ятницю, а тому, з урахуванням усіх обставин справи, керівництво підприємства зреагувало максимально оперативно і для можливості вирішення такого важливого для підприємства питання, у належний строк, дотримуючись в повному обсязі усієї процедури оформлення, винесло оскаржуваний наказ відразу після вихідних - 29.04.2013 року в понеділок. Залучення ОСОБА_3 та інших працівників підприємства до роботи у святковий день, 02.05.2013 року, відбулося з дотриманням передбаченого законодавством порядку та при наявності виняткових обставин, при яких в трудовому законодавстві допускається таке залучення. За таких обставин, враховуючи, що при винесенні оскаржуваного наказу відповідачем було дотримано усіх вимог чинного законодавства, права та законні інтереси позивача порушено не було, а сам наказ відповідає вимогам, встановленим законом, представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та подані докази, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із системного аналізу чинного цивільного та трудового законодавства і досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, слідує, що правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими, такими, що стосуються трудових спорів та регулюються положеннями КЗпП України.

Кодексом законів про працю України встановлено право працівника вирішити трудові спори в досудовому порядку (через комісію по трудових спорах), а також у суді.

Відповідно до ст. 231 КЗпП у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: 1) працівника чи власника або уповноваженого ним органу, коли вони не згодні з рішенням комісії по трудових спорах підприємства, установи, організації (підрозділу); 2) прокурора, якщо він вважає, що рішення комісії по трудових спорах суперечить чинному законодавству.

Строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів встановлено у ст. 233 КЗпП.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом ст. 243 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поважними визнаються причини, які не залежали від працівника і завадили йому звернутися в установлені строки із заявою про захист своїх прав.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 р. роз'яснюється, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити й обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушені строки. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Судом перевірено у судовому засіданні факт та причини пропуску позивачем тримісячного строку за наслідками чого, суд дійшов висновку про те, що позивач пропустила строк звернення до суду без поважних причин, а тому вважає неможливим поновити порушений строк виходячи з наступних обставин.

Як пояснила у судовому засідання представник відповідача та підтвердили свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, наказ Приватного акціонерного товариства «Виробничо-комерційна фірма «Леся» №17-в від 29.04.2013 року «Про графік роботи 02 травня 2013 року» було винесено 29.04.2013 року та оприлюднено по усьому підприємству шляхом оголошення його змісту на кожній дільниці та ознайомлення кожного працівника під підпис. Цього дня позивач була присутня на робочому місці та знаходилась під час оголошення наказу разом із усіма іншими працівниками розкрійної дільниці. Окрім того, наказ було розміщено на дошці оголошень, яка знаходиться у публічному місці (при вході на підприємство) і інформація на ній є доступною усім працівникам підприємства. Ознайомитись з цим наказом під підпис позивачка відмовилась (а.с. 4, 106), про що складено відповідний акт від 29.04.2013 року (а.с. 29).

Як встановлено судом, відповідно до змісту акту від 29.04.02013 року «Про відмову від підпису про ознайомлення з наказом №17-в від 29.04.2013 року «Про графік роботи 02 травня 2013 року», в присутності голови профспілкової організації ОСОБА_5, начальника ВК ОСОБА_4, майстра розкрійної дільниці ОСОБА_8 було доведено до відома працівникам розкрійної дільниці зазначений наказ. Від підпису в наказі відмовились: серед інших - ОСОБА_3 (а.с.29).

Як вбачається з доповідної записки від 29.04.2013 року, написаної майстром розкрійної дільниці ОСОБА_8 на ім'я директора ПрАТ «Виробничо-комерційна фірма «Леся», 29.04.2013 року було доведено до відома всіх працівників під підпис, що 02.05.2013 року буде робочий день, згідно з наказом №17-в від 29.04.2013 року; з даним наказом були ознайомлені, але від підпису відмовились: серед інших - ОСОБА_3 (а.с.106).

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили вказані обставини.

Позивач визнала, що вона дійсно була присутня 29.04.2013 року на робочому місці, однак з наказом ознайомлена не була: коли його оголошували не чула і на дошці оголошень - не бачила, жодних документів не підписувала. Стверджувала, що дізналась про наказ лише 15.08.2013 року під час розгляду іншої цивільної справи у суді, однак жодних доказів на підтвердження викладених нею обставин суду не надала.

Твердження позивача про те, що вона була присутня на робочому місці, але коли наказ оголошували не чула і на дошці оголошень його не бачила, суд відкидає при прийнятті рішення у даній справі, оскільки такі твердження є суперечливими між собою, жодними доказами не підтверджені і спростовуються дослідженими судом матеріалами справи (а.с. 4, 29, 106) та показаннями свідків.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт повідомлення позивача про оскаржуваний наказ саме 29.04.2013 року, тобто саме у цей день вона дізналась про порушення свого права, виходячи з чого повинна була подати позов до суду у строк до 29.07.2013 року. Проте, ОСОБА_3 звернулася до Новоград-Волинського міськрайонного суду з даним позовом лише 02.10.2013 року (а.с.1), тобто з пропуском тримісячного строку, встановленого статтею 233 Кодексу законів про працю України. Будь-яких причин, в тому числі таких, які не залежали від неї і завадили їй звернутися в установлені строки із заявою про захист своїх прав, позивач суду не повідомила, і відповідно жодних доказів на підтвердження таких причин не надавала.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач пропустила встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом, який поновленню не підлягає.

В межах розгляду даної справи судом з'ясовано не лише причини пропуску строку звернення до суду, але й всі обставини справи.

Так, судом встановлено, що 14 лютого 2013 рок між ПрАТ ВКФ «Леся» в особі директора ОСОБА_9, що діє на підставі Статуту - підприємством та ОСОБА_3 - працівником, укладено строковий трудовий договір, відповідно до якого остання прийнята на роботу на підприємстві ученицею швачки на період з 14 лютого 2013 року по 13 лютого 2014 року (а.с.100-102)

Наказом № 21/1-к від 18.02.2013 року позивача, на підставі її заяви від 18.02.2013 року, переведено з 19.02.2013 року ученицею термообробника розкрійної дільниці з відповідною оплатою праці, з терміном навчання 3 місяці (а.с.103).

26 квітня 2013 року голові профкому ПрАТ ВКФ «Леся» ОСОБА_5 адміністрацією підприємства за підписом директора ОСОБА_9 було внесено подання №1525/1 від 26.04.2013 року, з якого слідує, що адміністрація просить дати згоду на роботу у святковий день 02.05.2013 року всіх працівників підприємства з тривалістю робочого часу 7 годин, крім вагітних жінок і жінок, які мають дітей у віці до 3-х років, працівників до 18 років, а також визначених працівників (список вказано у поданні), для виконання робіт, від яких у подальшому залежить нормальна робота підприємства (а.с.105).

Як вбачається із протоколу засіданні профспілкового комітету ПрАТ ВКФ «Леся» №8 від 29.04.2013 року, у вказаний день відбулось засіданні профкому підприємства, на якому під головуванням ОСОБА_5 в присутності членів профкому, заслухавши директора підприємства, вирішувалось питання про надання згоди на роботу святковий день 02.05.2013 року, за результатами якого постановлено - в зв'язку із виробничою необхідністю для виконання невідкладних робіт, від яких в подальшому залежить нормальна робота підприємства, надати згоду на роботу у святковий день 02.05.2013 року (а.с.104).

На підставі вказаного рішення профспілкового комітету ПрАТ ВКФ «Леся» винесено Наказ № 17-в від 29.04.2013 року «Про графік роботи 02 травня 2013 року», згідно з яким з метою своєчасного відвантаження готових виробів для фірми замовника наказано залучити до роботи 02 травня 2013 року всіх працівників підприємства з тривалістю робочого часу 7 годин, окрім перелічених у наказі категорій та конкретних працівників (а.с.5). Як встановлено судом, даний наказ поширює свою дію і на позивача - ОСОБА_3

Головою профкому ОСОБА_5 винесено повідомлення від 29.04.2013 року (а.с.31), яке 29.04.2013 року було доведено до відома всіх працівників, шляхом розміщення його на дошці оголошень підприємства.

Судом встановлено, що 29.04.2013 року позивач була присутня на робочому місці (що ОСОБА_3 особисто підтвердила у судовому засіданні) та знаходилась під час оголошення наказу разом із усіма іншими працівниками розкрійної дільниці та була з ним ознайомлена. Ознайомитись з цим наказом під підпис позивачка відмовилась (а.с. 4, 106), про що складено відповідний акт від 29.04.2013 року «Про відмову від підпису про ознайомлення з наказом №17-в від 29.04.2013 року «Про графік роботи 02 травня 2013 року», з якого вбачається, що в присутності голови профспілкової організації ОСОБА_5, начальника ВК ОСОБА_4, майстра розкрійної дільниці ОСОБА_8 було доведено до відома працівникам розкрійної дільниці зазначений наказ. Від підпису в наказі відмовились: серед інших - ОСОБА_3 (а.с.29). Як вбачається з доповідної записки від 29.04.2013 року, написаної майстром розкрійної дільниці ОСОБА_8 на ім'я директора ПрАТ «Виробничо-комерційна фірма «Леся», 29.04.2013 року було доведено до відома всіх працівників під підпис, що 02.05.2013 року буде робочий день, згідно з наказом №17-в від 29.04.2013 року; з даним наказом були ознайомлені, але від підпису відмовились: серед інших - ОСОБА_3 (а.с.106). Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили вказані обставини.

Свідок ОСОБА_6, пояснила, що засідання профкому відбулось 29.04.2013 року, де вона була секретарем. На цьому засіданні були присутні усі члени профкому та директор підприємства. Підтвердила, що наказ від 29.04.2013 року №17-в «Про графік роботи 02 травня 2013 р.», яким було залучено працівників підприємства відповідача до роботи винесено з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації, прийнятого шляхом одноголосного рішення його членів.

Свідок ОСОБА_7, яка є членом профкому, підтвердила, що 29.04.2013 року відбулось засідання профкому, на якому вирішувалось питання про надання згоди на роботу святковий день 02.05.2013 року, за результатами якого надано згоду на роботу у святковий день 02.05.2013 року та складено протокол засідання. Також пояснила, що роботи по виготовленню та відвантаженню обумовленої із замовником продукції були невідкладними та наперед не передбачуваними, оскільки замовник повідомив про таку виробничу необхідність лише 26.04.2013 року в п'ятницю і сторони домовились про дату відвантаження на 04.05.2013 року.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що дійсно 26.04.2013 року в п'ятницю замовник повідомив підприємство про необхідність виготовлення і відвантаження обумовлених між сторонами у специфікації виробів, від негайного виконання яких у дальшому залежатиме нормальна робота підприємства, у зв'язку з чим виникли невідкладні і наперед непередбачені обставини. За поданням адміністрації від 26.04.2013 року, 29.04.2013 на засідання профкому надано згоду профспілки і винесено наказ від 29.04.2013 року №17-в «Про графік роботи 02 травня 2013 р.», який повідомлено під розписку усім майстрам підприємства, а останні оголосили його на дільницях та повідомили кожного працівника під підпис. Цього дня 29.04.2013 року позивач була присутня на робочому місці і знаходилась під час оголошення наказу разом із усіма іншими працівниками розкрійної дільниці та була з ним ознайомлена. Ознайомитись з цим наказом під підпис позивачка відмовилась, про що складено відповідний акт.

Свідок ОСОБА_5, яка є головою профкому, надала показання, з яких слідує, що за поданням адміністрації від 26.04.2013 року, 29.04.2013 року на засідання профкому надано згоду профспілки і винесено наказ від 29.04.2013 року №17-в, який оголошено по усьому підприємству, в тому числі у бригаді, де працює позивачка. Цього дня позивач була присутня на робочому місці та була з наказом ознайомлена. Ознайомитись з наказом під підпис позивачка відмовилась, про що в її присутності складено відповідний акт від 29.04.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач - Приватне акціонерне товариство «Виробничо-комерційна фірма «Леся» співпрацює з німецькою фірмою «Ляйневебер», яка поставляє сировину для переробки, та на яку проходить відвантаження готової продукції за умовами Контракту № 72012 від 07.09.2012 року (далі - Контракт)(а.с.140-147).

В умовах Контракту (п. 1.2.) зазначено, що кожне замовлення на виготовлення швейних виробів супроводжується окремою специфікацією, які є невід'ємною частиною контракту; згідно з п. 1.4 - термін переробки давальницької сировини узгоджується сторонами, але не може перевищувати 365 днів; за змістом п. 2.8 - Виконавець повідомляє Замовника про готовність відвантажити продукцію не пізніше 5 днів до відвантаження.

Відповідно до специфікації № 28 від 14.02.2013 року на поставку товарів для переробки по Контракту № 7/2012 від 07.09.2012 року датою виготовлення товарів (номери замовлень зазначено у специфікації) визначено - 10.05.2013 року (а.с.149).

Однак на вимогу фірми замовника, згідно усної домовленості між сторонами, відповідач зобов'язався відвантажити уже готові вироби 04.05.2013 року, оскільки замовником було забезпечено транспорт на вказану дату і поставлено вимога про необхідність відвантаження замовлених товарів саме 04.05.2013 року.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, а свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_4 підтвердили, що за усною домовленістю сторін мала місце зміна умов замовлення (специфікації № 28 від 14.02.2013 року) від німецької фірми «Ляйневебер» за Контрактом. Сторони домовились про такий порядок співпраці - про внесення змін до специфікації в частині зміни дати відвантаження готової продукції - в усному порядку відповідно до Додаткової угоди №1 від 07.09.2012 р. до Контракту 7/2012 від 07.09.2012 р. (а.с. 172), де зазначено, що після відправлення та тестування зразків на фірмі Замовника, кількість швейних виробів, ціна за пошиття та дата виготовлення зазначені в специфікації можуть змінюватись за усною домовленістю сторін.

Як вбачається з вантажно-митної декларації від 04.05.2013 року, відвантаження товарів відповідно до специфікації № 28 від 14.02.2013 року на поставку товарів для переробки по Контракту № 72012 від 07.09.2012 року відбулось 04.05.2013 року (а.с.137-139).

Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи: копією Строкового трудового договору від 14 лютого 2013 рок, укладеного між між ПрАТ ВКФ «Леся» в особі директора ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (а.с. 100-102), копією особової картки працівника (а.с. 30), копією Наказу № 21/1-к від 18.02.2013 року (а.с. 103), копією колективного договору відповідача на 2011-2015 року та додатків до нього (а.с. 32-80), копією правил внутрішнього трудового-розпорядку на підприємстві відповідача (а.с. 91-97), поданням №1525/1 від 26.04.2013 року (а.с. 105), копією витягу із протоколу засіданні профспілкового комітету Прат ВКФ «Леся» №8 від 29.04.2013 року (а.с. 104), копією Наказ № 17-в від 29.04.2013 року «Про графік роботи 02 травня 2013 року» (а.с. 5), копією повідомлення від 29.04.2013 року (а.с. 31), коією підписів про ознайомлення з наказом № 17-в від 29.04.2013 року (а.с.4), копією акту від 29.04.2013 року «Про відмову від підпису про ознайомлення з наказом №17-в від 29.04.2013 року «Про графік роботи 02 травня 2013 року» (а.с. 29), доповідною запискою від 29.04.2013 року, написаної майстром розкрійної дільниці ОСОБА_8 на ім'я директора ПрАТ «Виробничо-комерційна фірма «Леся» (а.с. 106), копією вантажно-митної декларації від 04.05.2013 року з додатками (а.с. 137, 138, 139), копією Контракту № 7/2012 від 07.09.2012 року (а.с. 140-147), копією специфікації № 28 від 14.03.2013 року (а.с. 149), копією рахунку (а.с. 161-164), копією додаткової угоди від 07.09.2012 року №1 до контракту № 7/2012 від 07.09.2012 року (а.с. 172).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що передбачає можливість заробляти собі на життя роботою, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується в тому числі через надання днів щотижневого відпочинку. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до чинного КЗпП України (ст. 3) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КЗпП України, 02 травня віднесено до категорії святкових і неробочих днів.

За змістом ч. 3 ст. 73 КЗпП України в цей день допускаються роботи, припинення яких неможливе через виробничо-технічні умови (безперервно діючі підприємства, установи, організації) та роботи, викликані необхідністю обслуговування населення. У ці дні допускаються роботи із залученням працівників до роботи в порядку, передбаченому статтею 71 КЗпП України.

Згідно з ст. 71 КЗпП України залучення окремих працівників до роботи допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті.

За результатами аналізу чинного трудового законодавства України, слідує, що залучення працівників до роботи проводиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу та допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у вищевказаних виняткових випадках. Надання дозволу є одним з повноважень саме виборного органу первинної профспілкової організації, яке передбачене пунктом 4 частини 1 статті 247 КЗпП.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 71 КЗпП залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається в таких виняткових випадках, зокрема, для виконання невідкладних, наперед не передбачених робіт, від негайного виконання яких залежить у дальшому нормальна робота підприємства, установи, організації в цілому або їх окремих підрозділів.

Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 221 КЗпП України встановлено, що трудові спори розглядаються, зокрема, районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору.

За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В трудових спорах обов'язок доведення правомірності своїх дій та рішень покладено на роботодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач, надавши усі необхідні докази, довів суду, що наказ Приватного акціонерного товариства «Виробничо-комерційна фірма «Леся» №17-в від 29.04.2013 року «Про графік роботи 02 травня 2013 року» відповідає вимогам чинного законодавства про працю.

Як встановлено судом, оскаржуваний наказ винесено при наявності відповідного дозволу виборного органу первинної профспілкової організації: 29.04.2013 року за поданням адміністрації Приватного акціонерного товариства «Виробничо-комерційна фірма «Леся» від 26.04.2013 року на засідання профкому підприємства надано згоду профспілки і винесено наказ від 29.04.2013 року №17-в, який 29.04.2013 року було доведено до відома позивачки адміністрацією Приватного акціонерного товариства «Виробничо-комерційна фірма «Леся».

Наявні також усі обставини передбачені п. 3 ч. 2 ст. 71 КЗпП України, а саме: залучення працівників відповідача до роботи 02.05.2013 року відбулось у винятковому випадку - для виконання невідкладних та наперед не передбачених робіт, від негайного виконання яких залежала у дальшому нормальна робота підприємства.

Невідкладність та наперед непередбаченість таких робіт обґрунтовується наявністю термінової (наперед не відомої відповідачу) вимоги щодо замовлення від німецької фірми-замовника, яке планувалось виготовити на 10.05.2013 року. Однак, на вимогу замовника, сторони домовились про внесення змін до специфікації, а саме про день відвантаження продукції на 04.05.2013 року, усно - відповідно до Додаткової угоди №1 від 07.09.2012 р. і діяли на виконання умов контракту та специфікації, з урахуванням умов усної домовленості між ними щодо скорочення строків відвантаження продукції.

Окрім того, слід врахувати, що на два тижні у період з 26.04.2013 року по 10.05.2013 р. припадало чотири святкових і неробочих дні: 1, 2, 6, 9 травня, а про відвантаження було домовлено на 04.05.2013 року, тому, підприємство відповідача було позбавлено можливості на вимогу фірми замовника вчасно виготовити необхідну продукцію і відвантажити готову продукцію - чим пояснюється необхідність залучення працівників підприємства, в тому числі позивачки, до роботи саме 02.05.2013 року, тобто негайне виконання таких робіт.

Від негайного виконання робіт по вчасному виготовленню та відвантаженню товарів залежала у дальшому нормальна робота підприємства, оскільки невиконання таких робіт в обумовлений з єдиним іноземним партнером відповідача строк потягло б за собою ряд негативних наслідків для підприємства, зокрема: збій у плані поставок та порушення умов Контракту, що могло спричинити вкрай негативний вплив на ділову репутацію підприємства відповідача та стати вагомою перешкодою в узгодженій співпраці із фірмою замовником та в дальшому - причиною відмови від співпраці з боку єдиної фірми замовника з підприємством відповідача.

Дані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи та показаннями свідків.

Жодних доказів на спростування вказаних обставин позивачем надано не було.

Окрім того, суд враховує, що скільки про необхідність вирішувати питання про роботу у цей день - 02.05.2013 року, відповідачу стало відомо з повідомлення замовника лише 26.04.2013 року - в п'ятницю, то з урахуванням усіх обставин, керівництво підприємства зреагувало максимально оперативно і для можливості вирішення такого важливого для підприємства питання, у належний строк, дотримуючись в повному обсязі усієї процедури оформлення, винесло оскаржуваний наказ відразу після вихідних - 29.42.013 року - в понеділок. За таких обставин, суд вважає, що з урахуванням усіх вищевикладених обставин, оформлення оспорюваного наказу здійснено у відповідності з визначеним в п.6.4 Колективного договору терміном, що в даному конкретному випадку не може бути підставою для його скасування.

Твердження представника позивача про те, що відповідач оспорюваним наказом зобов'язує вийти позивача на роботу на умовах неповного робочого дня, що за своєю суттю є зміною істотних умов праці - не можуть бути покладені судом в основу винесеного у даній справі рішення, оскільки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються встановленими судом обставинами справи, а саме: оскаржуваний наказ не спрямований на зміну істотних умов праці або умов трудового договору, а врегульовує питання залучення працівників до роботи у вихідний день, а тому, визначена даним наказом тривалість роботи у цей день не може розглядатись в контексті зміни умов трудового договору.

Жодних доказів на підтвердження того, що рішенням відповідача було порушено права позивача як працівника, останнім суду надано не було.

За таких обставин суд дійшов висновку, що залучення ОСОБА_3 до роботи у святковий день, 02.05.2013 року, відбулося з дотриманням передбаченого законодавством порядку та при наявності необхідних для такого залучення обставин, а оскаржуваний наказ винесено з дотриманням вимог чинного законодавства про працю, жодних законних прав та інтересів позивача даним наказом не порушено, а відтак відсутні підстави для його скасування.

З огляду на викладене та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в під час розгляду справи, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд дійшов висновку, що на момент розгляду справи відсутні підстави для скасування наказу Приватного акціонерного товариства «Виробничо-комерційна фірма «Леся» №17-в від 29.04.2013 року «Про графік роботи 02 травня 2013 року» в частині, яка стосується залучення ОСОБА_3 до роботи у вихідний день 02.05.2013 року, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 71, ст.ст. 73, 221, 231, 233, 247 Кодексу законів про працю України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року та статтями 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212- 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Виробничо-комерційна фірма «Леся» про визнання незаконним та скасування наказу від 29.04.2013 року № 17-в «Про графік роботи 02.05.2013 року» в частині, яка стосується залучення до роботи ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 20 грудня 2013 року.

Суддя Ю.Г. Романюк