Справа № 1304/8787/12 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський О.М.
Провадження № 22-ц/783/2320/13 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Бойко С.М.

секретар Трофімова І.О.

з участю заявника ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Галицького районного суду м. Львова від 1 жовтня 2012 року та від 15 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та згідно заяви про уточнення вимог до ОСОБА_6 про стягнення солідарно боргу за договором позики від 11.01.2010 року грошових коштів в сумі 2 292 000 грн. 00 коп., понесених збитків у вигляді 500% річних та збитки інфляції за весь період прострочення у розмірі 30 264 007 грн. 56 коп., а всього просила стягнути 32 556 007 грн. 56 коп.

Заявою від 12 вересня 2012 року позивач в порядку забезпечення позову просила накласти арешт в межах суми стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 1 жовтня 2012 року заяву ОСОБА_2 задоволено. В порядку забезпечення позову накладено арешт в межах суми стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15 листопада 2012 року виправлено описку в ухвалі від 01.10.2012 року та зазначено ідентифікаційні номери сторін по справі.

Ухвали суду оскаржила ОСОБА_1 , як особа, що не є стороною у справі, та вважає, що зазначеною ухвалою порушені її права. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити ОСОБА_2 у забезпеченні позову. В обґрунтування вимог посилається на те, що квартира на яку накладено арешт перебуває на відповідальному зберіганні апелянта, як стягувача по виконавчому провадженню у виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 9 липня 2010 року у справі за її позовом до тих же відповідачів про стягнення боргу. Рішенням цього ж суду від 23 жовтня 2010 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виділення ідеальних часток у квартирі АДРЕСА_1 . На 3/5 частки квартири, належної боржникам по даний час є накладено арешт Галицьким районним судом та відділом ДВС Галицького РУЮ у зв`язку із відкриттям виконавчого провадження по стягненню суми боргу. Оскаржувана ухвала про забезпечення позову ОСОБА_2 порушує її інтереси, оскільки в такий спосіб звернення стягнення на користь позивача може мати виключно за рахунок цього самого майна боржників, за відсутності іншого, що може утруднити виконання рішення суду у справі, де є позивачем. Крім того, постановляючи оскаржувану ухвалу суд не володів даними про те, хто саме є власниками квартири, хоча зобов`язаний перевірити належність майна відповідачу і тільки тоді накладати на нього арешт, що не було зроблено судом при постановленні оскаржуваної ухвали, чим порушені її законні права та інтереси. Ухвала про виправлення описки теж не може залишатись в силі, оскільки така описка виправлена у незаконній ухвалі.

В судовому засіданні апелянт висловилась у підтримання доводів апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_2 вважає оскаржувані ухвали законними та просить відхилити апеляційну скаргу.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, причину неявки в судове засідання не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 , як боржника та до ОСОБА_5 та у подальшому і до ОСОБА_6 , як поручителів про стягнення боргу за договором позики грошових коштів від 11 січня 2010 року в сумі 2 292 000 грн. 00 коп. понесених збитків у вигляді 500% річних та збитки інфляції за весь період прострочення у розмірі 30 264 007 грн. 56 коп., а всього разом 32 556 007 грн. 56 коп.

За заявою позивача від 12 вересня 2012 року ухвалою суду від 01.10.2012 року в порядку забезпечення позову накладено арешт в межах суми стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . в м. Львові.

Колегія суддів вважає, що постановляючи оскаржувану ухвалу судом першої інстанції порушено норми процесуального права, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Згідно п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,- розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася в суд з такою заявою. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. П.7 цієї Постанови передбачено, що ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Задовольняючи заяву позивача про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , суд в повній мірі вимог перелічених вище норм не врахував.

З матеріалів справи убачається, що квартира, на яку накладено арешт, як на майно боржників згідно долученого до позову копії свідоцтва про право власності на квартиру від 28.01.1999 року - належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та відповідачам у справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 /а.с.3/. Накладаючи арешт на квартиру у цілому, суд порушив вимоги п.1.ч.1 ст.152 ЦПК України .

Враховуючи мотиви апеляційної скарги ОСОБА_10 , які не спростовано представником позивача ОСОБА_2 та долучення доказів про підготовку до проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна про звернення до примусового виконання рішення суду про стягнення з тих же відповідачів на користь апелянта суми у виконання боргового зобов`язання, - колегія суддів приходить до висновку що оскаржуваною ухвалою про арешт всієї квартири порушено інтереси апелянта, як сторони у виконавчому провадженні при виконанні рішення суду, постановленого на її користь за яким проводиться стягнення на 3/5 ідеальних часток у квартирі приналежних боржникам.

Тому оскаржувану ухвалу про забезпечення позову необхідно змінити.

Мотиви апеляційної скарги про незаконність ухвали в цілому, колегія суддів вважає спростованою, оскільки законом не передбачено обмеження щодо вирішення питань забезпечення позову стосовно конкретного майна, а інші законні підстави для відхилення заяви позивача про арешт майна боржників на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні.

Тому в цілому з висновками суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову - колегія суддів погоджується, однак такі заходи повинні стосуватись лише майна, приналежного відповідачам .

Мотиви апеляційної скарги щодо скасування ухвали суду першої інстанції від 15.11. 2012 року, якого виправлено описку в попередній ухвалі є спростованиими, оскільки ця ухвала винесена у відповідності до вимог ст. 219 ЦПК України та не порушує прав апелянта .

Керуючись ст. 303, 304 , п.2 ч.1 ст. 312 , 313, 314, 315, 317 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 1 жовтня 2012 року в частині накладення арешту на кв. АДРЕСА_1 змінити.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволити частково. Накласти арешт на кв. АДРЕСА_1 в межах частки належної ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 . В решті заяву відхилити.

В іншій частині ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 1 жовтня 2012 року та ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 15 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає

Головуючий

Судді