Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/653/13-ц 2/376/290/2013
У х в а л а

"22" березня 2013 р. суддя Сквирського районного суду Київської області Клочко В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

21.03.2013 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства із зазначеної позовною заявою, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 26.02.1994 року він перебуває з відповідачкою ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. 28.09.2003 року у них народився син ОСОБА_3, який разом з відповідачкою був зареєстрований та проживав у належному йому на праві власності житловому будинку. Відповідачка змінила місце проживання та забрала сина та чинить перешкоди у спілкуванні з ним.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Конституції України держава взяла на себе обовязок гарантувати забезпечення прав і свобод людини, а у ст. 124 Конституції встановила, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Незалежно від того, що Конституцією України особі гарантовано право на захист, це не позбавляє особу обовязку дотримуватись порядку звернення до суду, встановленого законом тобто Цивільного процесуального кодексу України виходячи із принципу єдиної процесуальної форми.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити : зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав звільнення від доказування. Також, позовна заява повинна відповідати іншим вимогам встановлених законом. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Позовна заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки позивачем в позовній заяві не в повній мірі викладені обставини справи та не надано і не зазначено доказів, що підвереджують обставини справи. Згідно з нормами матеріального права позивач повинен визначити правові підстави позову (обставини, які мають місце у диспозиції норми матеріального права і мають буди доведені суду) та на підтвердження цих підстав позову навести фактичні обставини справи Виходячи з ч.3 ст. 10 ЦПК України, де закріплено принцип змагальності, за яким кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, на підтвердження підстав позову позивач повинен подати докази, які підтверджують кожну обставину, яка входитиме до предмета доказування. Відбір таких доказів повинен здійснюватись з урахуванням положень ст.ст. 58,59 ЦПК України щодо належності і допустимості доказів.

Місце проживання малолітньої дитини може визначатися таким чином:

а) Обома батьками за погодженням, тобто шляхом домовленості, яка може бути усною або оформленою у вигляді письмового документа. В даному випадку зміна місця проживання дитини також має проводитися за погодженням батьків.

б) Законом. Наприклад, відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК Українимісцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. А відповідно до ч. 4 цієї ж статтімісцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

в) Рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування. Зазначені органи можуть постановити рішення про проживання дитини з кимось із родичів або у відповідному дитячому закладі (установі), зокрема у дитячому будинку, будинку-інтернаті тощо.

Таким чином, позивачу до позовної заяви необхідно зазначити та надати докази про те, що спір відносно проживання малолітньої дитини, а саме сина ОСОБА_3, 28.09.2003 року був вирішений батьками добровільно відповідно до вимог ст. 160 СК України і відповідачка порушила раніше досягнуті домовленості, рішення органу опіки та піклування у якому було б визначено місце проживання малолітньої дитини або рішення суду з даного приводу тощо.

Суд, звертає увагу, що сам по собі факт реєстрації за певною адресою не є підставою для визначення місця проживання дитини, оскільки ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до вимог ст.121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу , в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. ст. 119, 120, 121 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини та стягнення моральної шкоди - залишити без руху.

Для усунення вказаних недоліків надати позивачеві строк до двох днів з дня отримання ним ухвали.

Суддя: ОСОБА_4