Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2013 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Данилко Л.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства Добропіллявугілля про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2013 року до суду з позовом звернувся ОСОБА_4 до Державного підприємства Добропіллявугілля про відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_1, в обґрунтування вимог позивача вказала, що з 02 лютого 1978 року останній перебував у трудових відносинах з відповідачем. 11.08.2011 року звільнений з підприємства за станом здоровя.

24 лютого 1995 року під час виконання трудових обовязків з ним трапився нещасний випадок, внаслідок чого він отримав травму правого ока, про що підприємством був складений Акт за формою Н-1 №11 від 27.02.1995 року. Згідно довідки МСЕК від 11 травня 1995 року позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 20 %.

Крім того, під час роботи у вугільній промисловості отримав професійне захворювання, про що був складений акт за формою П-4 від 18 березня 2011 року. Довідкою МСЕК від 05 квітня 2011 року встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40 % по даному захворюванню та визнано інвалідом 3-ї групи. Як наслідок, позивачу завдано моральних страждань через фізичні болі, які він відчуває по сьогоднішній день, що вимушує звертатися за допомогою до лікарів, проходити лікування і докладати додаткові зусилля для організації свого життя, просить відшкодувати моральну шкоду стягненням грошової компенсації, яку він оцінює в 2550,00 грн. по травмі 1995 року та в 40000, 00 по професійному захворюванню 2011 року.

Представник позивача вважає що, вказану моральну шкоду повинно відшкодувати підприємство, з яким позивач знаходився у трудових відносинах. Шкоду його здоровю спричинено з вини ДП Добропіллявугілля, а саме низьким рівнем охорони праці на підприємстві, невиконанням службових обовязків відповідних працівників підприємства щодо нагляду за охороною праці.

Позивач до суду не зявився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності позов не визнав, вважає що позивач знав, що умови праці у вугільний промисловості є тяжкими та небезпечними, що позивач проходив постійно медичний огляд, та був придатний до праці, та не надав доказів які б підтвердили його вимоги.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним.

Встановлено, що позивач з 1978 по 2011 роки працював у Відособленому підрозділі Шахта Піонер Державного підприємства Добропіллявугілля у шкідливих та небезпечних умовах праці. 11.08.2011 року був звільнений за станом здоровя, дані обставини підтверджуються копією трудової крижки (а.с.5-13).

24 лютого 1995 року під час виконання трудових обовязків з ним трапився нещасний випадок, внаслідок чого він отримав травму правого ока, про що підприємством був складений Акт за формою Н-1 №11 від 27.02.1995 року (а.с. 14-15). Згідно довідки МСЕК від 11 травня 1995 року позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 20% (а.с. 23).

На час виникнення спірних правовідносин відносно травми 1995 року можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалася п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі-Правила).

Відповідно до абзацу 2 п.11 Правил в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат.

Крім того, під час роботи у вугільній промисловості отримав професійне захворювання, в звязку з чим підприємством був виданий акт за формою П-4 від 18 березня 2011 року. Довідкою МСЕК від 05 квітня 2011 року встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40 % по даному захворюванню (за сукупністю 60%) та визнано інвалідом 3-ї групи (а.с.22) Під час чергового переогляду МСЕК, 09.04.2013 року, втрата працездатності у розмірі 60% та 3-тя група інвалідності визначена безстроково (а.с. 24).

Відповідно до ст.13 Закону України Про охорону праці ( в редакції Закону України від 21 листопада 2002 року ) роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно - правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як встановлено, позивачу заподіяну шкоду здоровю з вини відповідача ДП Добропіллявугілля, оскільки під час виконання трудових обовязків він отримав пошкодження здоровя у вигляді професійного захворювання, і правовідносини з відшкодування моральної шкоди регулюються ст.237-1 КЗпП України.

Відповідно до ст. ст.237-1 КЗпП України відшкодування працівнику моральної шкоди правадиться власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008, остаточно визначив після скасування права застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, їх право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу відповідно до ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує розяснення, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року, де вказано, що розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Суд вважає, що позивачу дійсно було завдано моральну шкоду у зв'язку з втратою з вини відповідача 60% працездатності безстроково, у позивача звичайно порушився уклад життя, він став інвалідом, багато часу лікувався амбулаторно і стаціонарно (а.с.18-21), хвороба виключила будь-які фізичні навантаження, постійно відчуває біль у попереку, важко ходити, із втратою здоров'я втратив високо оплачувану роботу, не в змозі належним чином матеріально утримувати свою сім'ю, і все це безсумнівно порушило його нормальний спосіб життя, відобразилось на відносинах у сімї та вимагає від нього додаткових зусиль для нормалізації його життя.

Керуючись принципами справедливості, виваженості та розумності, суд вважає, що на користь позивача слід стягнути з відповідача ДП Добропіллявугілля в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманої позивачем у 1995 році травми, суму 2550.00 грн. та у рахунок отриманого у 2011 році професійного захворювання на виробництві, суму 14000 гривень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 114 гривень 70 копійок.

В інший частині позову слід відмовити.

Суд вважає, що доводи представника відповідача не ґрунтуються на законі.

На підставі викладеного, керуючись ст.237-1 КЗпПУ, ст.13 ЗУ Про охорону праці, постановою КМУ від 23 червня 1993 року № 472 Про затвердження правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, керуючись ст. ст. 5, 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Державного підприємства Добропіллявугілля про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Добропіллявугілля на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, 16550 (шістнадцять тисяч пятсот пятдесят) грн.00 коп..

В іншій частині заявлених вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства Добропіллявугілля на користь держави судовий збір в розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

Вступна та резолютивна частини судового рішення проголошені 12 серпня 2013 року. Повний текст судового рішення виготовлено 16 серпня 2013 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий: суддя В.В. Хандурін

12.08.2013