Справа № 2-229/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2013 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді- Посохова І.С.,

при секретарі- Колядінцевій П.В.,

за участю представника позивача- Артюха В.В.,

представника відповідача- Полякова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 26 жовтня 2001 року ОСОБА_3 склала заповіт, згідно з яким все її майно на день її смерті буде належати їй, який був належним чином засвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 19 червня 2009 року ОСОБА_3 померла і позивач 29.10.2009 року звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_4, який на зворотному боці заповіту зробив запис, що за його даними на 29.10.2009 року цей заповіт не змінено та не скасовано, і посвідчив цей запис підписом та печаткою. Коли ж позивач звернулась до державного нотаріуса Фесенко з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину, то їй було відмовлено на підставі того, що існує інший заповіт на іншу особу, скоріш за все на квартирантку, ОСОБА_2, відповідача по справі, яка до того ж там приписана, складений пізніше. Вона була шокована такою новиною, тому що ніяких намірів про зміну заповіту з боку ОСОБА_3 не було протягом восьми років з дня укладення заповіту, вона кожен рік приїздила в с. Сиротино до неї і до рідної сестри, що живе поруч з нею, в них завжди були дуже доброзичливі відносини, вона з подякою приймала її подарунки і завжди говорила, що після її смерті все її майно буде належати їй, хоча вона ніколи не заводила на цю тему балачок. Останній раз вона про це говорила в останнє перебування позивача у неї навесні 2009 року. Вона, а також всі її родичі і сусіди, досі не можуть повірити в те, що існує інший заповіт. Більш того, всі тільки і говорять, що, якщо він і існує, то він здобутий незаконно. Підставою так вважати свідчать наступні обставини та докази, а саме: свідчення свідків, які спілкувались з ОСОБА_3 протягом тривалого часу, в тому числі і останні роки, місяці і дні життя ОСОБА_3 Так, свідкам ОСОБА_3 казала, що протягом останніх років вона тільки один раз підписувала чистий аркуш паперу з наміром дати доручення на отримання з її ощадної книжки Ощадбанку СРСР однієї тисячі гривень. Крім того, за період мешкання в неї квартирантів до неї не приїжджали з селищної Ради і вона туди не їздила, більш того, вона просила всіх сусідів, щоб вони переказали в селищну Раду і в міський виконком, щоб до неї хто-небудь прийшов. Також, проти зміни заповіту говорить той факт, що у ОСОБА_3 були негативні стосунки з квартирантами, тому що вони не платили ні за житло, ні за газ, ні за електроенергію, ні за воду, за нею не доглядали, їжу їй приносила тільки соціальний працівник ОСОБА_5 і сусіди, а також ОСОБА_3 скаржилася на квартирантів, що вони не повертають їй документи на житловий будинок і споруди. Таким чином, більш пізній заповіт був складений від імені ОСОБА_3 під впливом обману, тобто вона взагалі не вчиняла цих дій, а ОСОБА_6 скористалася підписаним раніше для інших потреб чистим аркушем паперу, куди був вписаний потрібний для ОСОБА_6 текст заповіту, а у журналі реєстрації Сиротинської селищної ради стоїть підроблений підпис, який не належить заповідачу. Отже, виходячи з сукупності наведених обставин, вона вважає, що, якщо існує інший заповіт, то він здобутий незаконним шляхом, тому вона була вимушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Просила визнати заповіт, складений 14.08.2007 року, посвідчений Сиротинською селищною радою м. Сєвєродонецька Луганської області за реєстром № 476, від імені ОСОБА_3 на імя ОСОБА_2, недійсним.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 підтримав доводи, викладені у позовній заяві та просив суд визнати заповіт, складений 14.08.2007 року, посвідчений Сиротинською селищною радою м. Сєвєродонецька Луганської області за реєстром № 476 від імені ОСОБА_3 на імя ОСОБА_2, недійсним.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_8 позовні вимоги не визнав, просив їх залишити без задоволення, надавши письмове заперечення на позов, у якому зазначив, що дійсно, ОСОБА_3, у 2001 році складала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом, згідно якого все її майно належало б позивачу, але ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, була людиною похилого віку, самотньою та у звязку з віком потребувала постійного догляду. У 2007 році до відповідача звернулася знайома, ОСОБА_9, яка мешкає за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 40/91, та повідомила їй, що у с. Сиротине є людина похилого віку, яка потребує догляду. Протягом кількох днів відповідачка прибула до с. Сиротине, де і познайомилася з ОСОБА_3. Після розмови з ОСОБА_10 вони домовилися, що вона буде доглядати за нею, за що вона складе на відповідача заповіт на будинок, у якому вона мешкає. На момент її розмови з ОСОБА_3 та у подальшому, до самої смерті, ОСОБА_10 перебувала у здоровому розумінні та ясній памяті. 14.08.2007 року спільно з ОСОБА_3 відповідач викликала додому секретаря Сиротинської селищної ради, ОСОБА_11, яка, керуючись статями 1233-1236, 1241, 1248, 1254, 1255 Цивільного кодексу України, на прохання ОСОБА_3 склала заповіт, яким та заповіла відповідачу домоволодіння, розташоване по вул. Бикова, 19 у с. Сиротино м. Сєвєродонецька Луганської області. Посилання позивача на те, що заповіт був укладений під впливом обману не ґрунтується на дійсності з наступних підстав. З серпня 2007 року відповідач оселилась у будинку ОСОБА_3, та почала вести домашній побут, будинок був у антисанітарному стані, відповідач разом зі своїми родичами поклеїла шпалери, покрасила всі вікна, двері, підлогу. Посилання позивача на те, що у ОСОБА_3 були негативні стосунки з квартирантами з тієї причини, що вони не сплачували ні за газ, ні за житло, ні за електроенергію, ні за воду та за нею не доглядали, що їжу ОСОБА_10 приносила тільки соціальний робітник ОСОБА_5 і сусіди, а також, що ОСОБА_10 скаржилась на квартирантів, що вони не повертають їй документи на житловий будинок і споруди, не відповідають дійсності з наступних підстав. У будинок за адресою: вул. Бикова, 19 у с. Сиротине м. Сєвєродонецька Луганської області регулярно приходили у гості: сусідка ОСОБА_12, яка мешкає за адресою вул. Бикова, 3-а, с. Сиротино, ОСОБА_13, яка мешкає за адресою: вул. Бикова, 7, та в жодному разі у неї з ОСОБА_10 не було ні сварки, ніякого негативу. Стосунки з ОСОБА_10 були дуже добрі, з нею вона не сварилася, все, що вона просила, відповідач виконувала з вдячністю до неї, особливо полюбила ОСОБА_10 дочку відповідача ОСОБА_14, вона для неї була за онуку. До тих пір як вона оселилася у ОСОБА_10, у неї газ не був проведений, та саме відповідач провела газ за власні кошти, що може підтвердити кредитним договором, та саме відповідач сплачувала за споживання газу. У приватному будинку взагалі не існує плати за житло, а позивач посилається на не сплату за житло, як на порушення. Також до тих пір, як відповідач оселилася у ОСОБА_10, вода у неї в будинок не була проведена, та саме відповідач провела воду за власні кошти, що може підтвердити кредитним договором. ОСОБА_10 завжди була нагодована, що може підтвердити поясненням ОСОБА_15, яка мешкає за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, 11/26, яка працює в магазині «Автомобіліст» у с. Сиротине: «Про ОСОБА_2 ничего плохого сказать не могу, т.к. она постоянно старалась купить для ОСОБА_16 что-нибудь вкусненькое. Я даже до сих пор помню, что любила ОСОБА_16. Люда покупала ей шоколадные конфеты «ромашка», с/м рыбу хек, х/к сельдь, кильку в томате «аквамарин» и сардины, с д/м, печенье «топленое молоко» чай «за динамо» рулеты Харьковские 1 раз в месяц, колбаса копченая «графская» и сервелаты и т.д.». Позивач жодним документом, жодним свідченням уповноваженої особи не доказав, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Посилання позивача на те, що заповіт був складений під впливом та на те, що відповідач скористалась підписаним раніше для інших потреб чистим аркушем паперу, куди був вписаний потрібний для неї текст заповіту, а у журналі реєстрації Сиротинської селищної ради стоїть підроблений підпис, який не належить заповідачу, жодним доказом не підтверджується та є наклепом. Так, секретар Сиротинської селищної ради міста Сєвєродонецька офіційним листом повідомила, що 14.08.2007 року секретарем Сиротинської селищної ради міста Сєвєродонецька було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_3 на імя ОСОБА_2 та зареєстровано в книзі реєстрації нотаріальних дій під № 476. Посвідчення заповіту проходило в будинку у ОСОБА_3 за адресою: с. Сиротино, вул. Бикова, 19. В момент посвідчення заповіту на ОСОБА_3 не було застосовано ніяких зовнішніх та внутрішніх побуджень.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона 35 років мешкає в с. Сиротине по сусідству з бабою (ОСОБА_3І.), яка весь час була самотньою. З позивачем вона підтримувала звязок, яка фінансувала бабу, допомагала. Вони є тіткою та племінницею. Позивач постійно доглядала ОСОБА_3, носила їй воду, варила їжу. Восени та весною позивач приїжджала до баби. Баба постійно казала, що відпише домоволодіння позивачу. Баба пускала різних квартирантів, тому вона подумала, що відповідач просто квартирант. Баба покликала ОСОБА_18 та попросила, щоб та запросила депутата, це було перед смертю. Тоді вже у неї мешкала відповідач. Вона не бачила хто конкретно приходив до баби з Сиротинської селищної ради. Вона знала, що раніше заповіт був складений на позивача, оскільки баба казала, що домоволодіння з господарськими спорудами повинно дістатися тільки родичам та близьким.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона з покійною жила як одна родина, вона приходиться їй далекою ріднею. Баба їй казала, що жодних заповітів не складала. Пізніше, в 2007 році вона отримала травму, тяжко хворіла. Раз на місяць у баби були квартиранти, у неї була відповідач, яка зявилася влітку 2007 року. У жовтні 2007 року вона приїхала до баби після операції, а відповідач вже була у баби. Баба в 2001 році склала заповіт на її сестру ОСОБА_1 та сказала, що більше заповітів складати не буде. За місяць до смерті баба попросила її прийти до неї та почала скаржитися, що квартиранти забрали документи на будинок та не повертають. Баба підписала тільки один папір на доручення щодо отримання 1000 гривень з ощадкнижки. Влітку 2007 року проводили воду, тоді, ймовірно, і викрали документи. Баба казала, що хата пуста, тому хай квартиранти поживуть. Гроші за житло ОСОБА_17 не сплачувала, баба сама сплачувала комунальні послуги і це її обурило, а баба казала, що не може з відповідача брати гроші. Попередні квартиранти сплачували комунальні послуги. В 2003 році позивач провела газ, а воду провела відповідач на половину з квартирантами.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що півтора року за бабою доглядала ОСОБА_17, вона теж ходила провідувати бабу. Влітку заселилася в будинок ОСОБА_17 за півтора року до смерті баби. Баба весь час розуміла значення своїх дій. Вона не бачила, як баба підписувала заповіт. Відповідач була квартиранткою та доглядала бабу, прала їй та готувала їжу. Вона не знає, хто сплачував комунальні послуги. З померлою вона спілкувалася, баба заощаджувала гроші, які зберігалися у неї. Провідували бабу 1-2 рази на тиждень. Позивач приїжджала раз на рік на Великдень до сестри, а до баби заходила години на дві. Вона не знає, чи могла баба скласти заповіт на відповідача, але ОСОБА_17 не просто так доглядала бабу, можливо у них і була якась домовленість. Чоловіка у відповідача не було. Баба запропонувала сусідці, щоб та її догледіла, але вона відмовилася. Вона є сусідкою секретаря селищної ради. Баба складала і раніше на попередніх квартирантів заповіти, а коли ті виїжджали від неї, то заповіти були анульовані. ОСОБА_6 провела воду та казала, що брала гроші у кредит, та провела газ у флігель.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що за заповіт вона не знає, секретів баба їй не довіряла. Ходила вона до ОСОБА_3 раз на тиждень, інколи два рази на тиждень. За складання заповітів у 2001 році та у 2007 році їй невідомо. Коли зявилася відповідач ОСОБА_6, вона перестала ходити до баби. Усі казали, що вона доглядач баби. Одразу ж почали робити ремонт у будинку, провели газ, воду. Баба казала, що вона з ОСОБА_2 живе однією родиною. Вона думала, що ОСОБА_6 бабу доглядає. Їжу готувала відповідач, баба їй гроші не давала. Баба казала, що гроші не дасть, тому що відповідачу достануться дві хати. Гроші баба давала на зберігання свідку ОСОБА_12 Ховала бабу відповідач за свої власні кошти. Баба склала заповіт на позивача, але вона не знає, чи складала заповіт баба на відповідача.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона працює секретарем Сиротинської селищної ради міста Сєвєродонецька, вона є депутатом на вулиці. ОСОБА_3 попросила, щоб вона до неї зайшла, що вона і зробила. Баба попросила її скласти заповіт на чужих людей, які у неї знімали квартиру. Власні діти баби померли: один син загинув, другий помер. Вона взяла у баби документи, склала заповіт, потім приїхали до баби з селищним головою. Для підписання заповіту приїхали вона та Сиротинський селищний голова. Вона сиділа в окремій кімнаті з бабою, при підписанні заповіту нікого не було. Доглядала бабу відповідач ОСОБА_6. ОСОБА_3 була не з тих людей, яких можна залякати. Селищний голова розмовляв з бабою, вона розуміла значення своїх дій та була адекватна. Позивача вона не знає та не знала, що на неї був складений заповіт. Позивач та відповідач сварилися через те, що ОСОБА_3 мала пільги. Вона вважає, що через 3-6 місяців після поселення ОСОБА_17 у баби на її імя був складений заповіт. ОСОБА_3 давала на зберігання гроші свекрові та казала, що ОСОБА_17 дістанеться будинок, треба, щоб відповідач поховала бабу, а ті гроші, що назбирала баба, треба витратити на памятник. Раніше баба вже двічі складала заповіти на своїх квартирантів, але ті від неї виїжджали і вона їх скасовувала, тому немає нічого дивного, що вона склала заповіт на ОСОБА_2, оскільки вона добре доглядала за бабою і її все влаштовувало.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право на предявлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 218569, виданого 29 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_3 померла 19 червня 2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 796 (а.с. 6).

Оспорювання заповіту може мати місце лише після відкриття спадщини, адже, до відкриття спадщини нотаріус, інша посадова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права відповідно до вимог ст. 1255 ЦК України розголошувати відомості щодо факту складання заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту, а також, за свого життя заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт або внести до нього зміни.

Отже, у позивача, ОСОБА_1, виникло право на предявлення позову про недійсність заповіту, тому суд вважає, що у позивача достатні правові підстави для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що за час свого життя ОСОБА_3 склала заповіти 26.10.2001 року та 14.08.2007 року.

Так, згідно з заповітом від 26.10.2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованим в реєстрі за № 5974, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 (а.с. 5).

Згідно з заповітом від 14 серпня 2007 року, зареєстрованим секретарем Сиротинської селищної ради ОСОБА_11 у книзі для запису нотаріальних дій за № 476, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, належне їй на підставі свідоцтва на право власності, видане Сиротинською селищною радою 26 травня 1958 року, домоволодіння, розташоване по вул. Бикова, 19, с. Сиротине, м. Сєвєродонецька Луганської області, заповіла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці селища Новопсков Луганської області (а.с. 68).

Як вбачається з журналу реєстрації нотаріальних дій Сиротинської селищної ради за 2007 рік, оглянутого в судовому засіданні, який є прошнурованим та пронумерованим належним чином, під порядковим № 476 зареєстровано заповіт від 14.08.2007 року від імені заповідача ОСОБА_3.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 218569, виданого 29 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_3 померла 19 червня 2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 796 (а.с. 6).

Згідно з листом-повідомленням Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори № 95 від 22 січня 2010 року, до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої 19.06.2009 року, звернулася спадкоємиця за заповітом, посвідченим 14.08.2007 року Сиротинською селищною радою м. Сєвєродонецька Луганської області за реєстром № 476 на житловий будинок, розташований у с. Сиротине м. Сєвєродонецька Луганської області, вул. Бикова, буд. 19. На підставі діючого законодавства та заповіту, посвідченого Сиротинською селищною радою ОСОБА_1 втратила право на спадкування житлового будинку, але має право на інше майно (а.с. 18).

Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що більш пізній заповіт був складений від імені ОСОБА_3 під впливом обману, тобто вона взагалі не вчиняла цих дій, а ОСОБА_6 скористалася підписаним раніше для інших потреб чистим аркушем паперу, куди був вписаний потрібний для ОСОБА_6 текст заповіту, а у журналі реєстрації Сиротинської селищної ради стоїть підроблений підпис, який не належить заповідачу. Отже, виходячи з сукупності наведених обставин, позивач вважає, що, якщо існує інший заповіт, то він здобутий незаконним шляхом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Оспорювання заповіту заінтересованою особою до суду відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, може мати місце тільки за однією підставою волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України. Незбіг між волею і волевиявленням заповідача має місце тоді, коли заповіт був учинений дієздатною фізичною особою, під впливом помилки тощо.

Допитана судом свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона працює секретарем Сиротинської селищної ради міста Сєвєродонецька, вона є депутатом на вулиці. ОСОБА_3 попросила, щоб вона до неї зайшла і попросила її скласти заповіт на чужих людей, які у неї знімали квартиру. Для підписання заповіту приїхали вона та Сиротинський селищний голова. Вона сиділа в окремій кімнаті з бабою, при підписанні заповіту нікого не було. ОСОБА_3 була не з тих людей, яких можна залякати. Селищний голова розмовляв з бабою, вона розуміла значення своїх дій та була адекватна.

Обставини, які б давали підстави для сумніву у поясненнях свідка, у суду відсутні. Інші свідки, допитані судом, пояснень відносно обставин посвідчення заповіту не давали.

Таким чином, доказів того, що волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало її волі в судовому засіданні не отримано. Окрім цього, всупереч вищезазначеним вимогам закону, позивач взагалі не навів належних доказів на підтвердження зроблених ним висновків про те, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі.

Частинами 1 та 2 ст. 230 ЦК України передбачено, що правочин визнається судом недійсним, якщо одна із його сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Такими обставинами є природа правочину, права та обовязки сторін, властивості та якість речі. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з розясненнями, які містяться у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до змісту ст. 230 ЦК України та розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року, норми цієї статті не застосовуються до односторонніх правочинів, якими зокрема є заповіт.

Отже позов з цих підстав може бути задоволено лише на вимогу сторони, яка вчинила правочин під впливом обману.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи по матеріалам справи № 2-229/11 № 707/02 від 31.05.2012 року, підпис від імені ОСОБА_3, який фактично є записом її прізвища, у наданому заповіті бланк серії АЕЕ № 642476 від 26.10.2001 року, посвідченому приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_4, що розміщений в графі «підпис», виконаний самою ОСОБА_3.

Згідно з цим же висновком судової почеркознавчої експертизи, вирішити питання про те, чи виконані підписи від імені ОСОБА_3 у наданих на експертизу двох примірниках заповіту від 14.08.2007 року, посвідчених Сиротинською селищною радою м. Сєвєродонецька Луганської області, що розміщені в графах «підпис», самою ОСОБА_3 чи іншою особою (особами) не виявилося можливим за причинами, що наведені у п. 2 Дослідницької частині висновку, а саме: «Оцінка результатів проведеного дослідження дозволяє констатувати, що збіжні ознаки хоч і численні, але більшість з них малоінформативні, тобто часто зустрічаються у почерках (підписах) різних осіб, ряд з них носить приблизний характер, тому їх недостатньо для позитивного висновку про виконання досліджуваних підписів самою ОСОБА_18 В свою чергу, виявлені розбіжності не вдалося оцінити однозначно, а саме: чи вони є варіантами ознак підписного почерку ОСОБА_3, які не проявилися у наданому порівняльному матеріалі (судом були надані по одному зразку підписів ОСОБА_3 за 1968, 1981, 1994, 1999, 2003, 2004 та 2008 р.р., тобто найбільш наближених до досліджуваних обєктів у суду немає) або ці ознаки можуть свідчити про виконання досліджуваних підписів іншою особою (особами) з ретельним наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_3 (а.с. 160-162).

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 1127 від 27.08.2012 р. підпис від імені ОСОБА_3 на оригіналі заповіту від 14.08.2007 року, зареєстрованого секретарем ради ОСОБА_11 у книзі для запису нотаріальних дій за № 476 посвідченого Сиротинською селищною радою, вірогідно виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Вирішити питання в категоричній формі не виявилось можливим у звязку з простотою та краткістю графічного матеріалу. Підписи виконані з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_3 (а.с. 175-183).

Крім того, з пояснень експерта НДЕКЦ України в Одеській області ОСОБА_19, наданих в судовому засіданні Малинівського районного суду м. Одеси на виконання доручення Сєвєродонецького міського суду Луганської області вбачається, що встановлені нею відмінності у підписі в заповіті від 14.08.2007 року достатні лише для вірогідного висновку. Встановити більшу кількість ознак не виявилось можливим у звязку з простотою та краткістю графічного матеріалу (а.с. 199).

Тобто, почеркознавчими експертизами однозначно не встановлено, що підпис у заповіті складеному 14.08.2007 року, посвідченого Сиротинською селищною радою м. Сєвєродонецька Луганської області за реєстром № 476 від імені ОСОБА_3 на імя ОСОБА_2, виконано не ОСОБА_3.

За таких обставин, оцінивши всі наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що при складанні оспорюваного заповіту волевиявлення ОСОБА_3 було вільним та відповідало її внутрішній волі, вчинено у межах цивільної дієздатності, а тому не вбачає законних підстав для визнання даного заповіту недійсним, у звязку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 230, 1257 ЦК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення у звязку з необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ І.С. ПОСОХОВ