ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 174/185/13-ц
п/с № 2/174/223/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2013 року. м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Ілюшик І.А.

при секретарі Заіка А.В.

з участю: позивача ОСОБА_1В

представника позивача ОСОБА_2І

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, Комунального підприємства "Жилсервіс" про визнання права користування житлом та зобовязання укласти договір найму,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2013 року ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право користування квартирою № 79, в будинку 71-а по вул. Леніна в

м Вільногірську, Дніпропетровської області, та зобов'язати КП " Жилсервіс" укласти з ним договір найму на вказане житло.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до ордеру № 353 від 12 червня 1980 року його батькові - ОСОБА_5 було надано трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка на теперішній час є спірною. Зазначена квартира надавалась на склад сім'ї - 5 осіб, в тому числі і на нього.

В подальшому за особистими обставинами він виїхав з квартири і знався з реєстрації по паспортному обліку. В жовтні 1999 року він повернувся в квартиру і за згодою батьків вселився в неї. Вони з батьками проживали однією сім'єю, вели спільне господарство і мали спільний бюджет.

16 липня 2010 року померла його мати ОСОБА_6, а 09 січня 2013 року помер його батько. Після цього 21 січня 2013 року він звернувся із заявою до КП «Жилсервіс» про укладення з ним договору найма на зазначене жиле приміщення, в якій йому було відмовлено.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги та їх обґрунтування підтримав в повному обсязі. Пояснив суду, що фактично з 1999 р. проживав у спірній квартирі та був членом сім'ї наймача ОСОБА_5 Квартира на цей час є комунальною власністю. Він мешкає в ній постійно на протязі більше 13-ти років, доглядає за квартирою, проводив оплату за житло і комунальні послуги, витрачаючи на це їх спільні з батьком грошові кошти, ніякого іншого житла у власності або користуванні він не має, тому вважає, що набув право користування зазначеною квартирою постійно. Про те, що його було прописано у спірній квартирі на підставі договору піднайму йому до часу смерті батька відомо не було, вказаний договір він не підписував. Будь-якого договору щодо порядку користування житлом у них з батьком не було. По паспортному обліку в квартирі зареєстрований тільки він. Також пояснив, що батько вийшов на пенсію у 2006 або у 2007 році і виїхав у село, однак два або три рази на місяць приїздив у місто. Мати виїхала з квартири у 2001 або 2002 році, оскільки вони з батьком розлучилися.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі, вважає, що у відповідності із ст. 64 ЖК України ОСОБА_1 набув право користування житловим приміщенням. Те, що після виходу на пенсію батько позивача виїхав до села, то в сенсі ст. 29 ЦКУ це не має юридичного значення для вирішення справи.

Представник Виконкому Вільногірської міської ради позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача КП «Жилсервіс» в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач вселився в спірну квартиру на підставі договору піднайму, а тому згідно з положення

ст. 99 ЖКУ в звязку з припиненням дії договору найму житлового приміщення має звільнити квартиру. В подальшому представник КП «Жилсервіс» подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 40).

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.06.1980 року між ЖКО Верхньодніпровського ГМК та ОСОБА_5 укладено договір найму житлового приміщення кв. № 79 в буд. 71-а по

вул. Леніна в м. Вільногірську, ордер № 353 видано на сімю з пяти осіб, в тому числі на ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх сина ОСОБА_1 (а.с. 4-7).

З 22.10.1999 року і по теперішній час ОСОБА_1 зареєстрований у вказаній вище квартирі (а.с. 3, 14). Його мати ОСОБА_6 померла 23.07.2010 року (а.с. 8), а батько ОСОБА_5 09.01.2013 року (а.с. 9).

У відповідь на звернення позивача КП «Жилсервіс» листом від 23.01.2013 року за вих. № 151 повідомило його про те, що він зареєстрований в № 79 в буд. 71-а по

вул. Леніна в м. Вільногірську на підставі договору піднайму і на підставі п. 7 договору піднайму № 72 від 15.10.1999 року він повинен звільнити займане житлове приміщення. Додатково йому було надано копію договору піднайму № 72 від 15.10.1999 року (а.с. 12, 13).

Допитані судом свідки, сусіди, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, кожний окремо, показали, що у позивача ОСОБА_1 з батьками були хороші стосунки, вона часто бачили його в квартирі № 79 та біля неї і він фактично дійсно проживав в цій квартирі тривалий проміжок часу. Після виходу на пенсію батько позивача виїхав до села і в квартирі залишився проживати позивач. Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що у позивача з батьком були хороші стосунки.

Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від

12.04.1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 91 ЖК наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом. Договір піднайму укладається в письмовій формі з наступною реєстрацією у житлово-експлуатаційній організації.

Виходячи зі змісту ст. 99 ЖК піднаймачі самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму.

Згідно ст. 153 ЦК 1963 року (в редакції, що діяла на момент реєстрації договору піднайму), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Відповідно до положень ст. 154 ЦК 1963 року (в редакції, що діяла на момент реєстрації договору піднайму), якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений шляхом складання одного документа, підписаного сторонами.

Згідно ч. 6 ст. 29 ЦКУ фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно ст. 310 ЦКУ фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 106 ЖКУ повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобовязання особи до укладення відповідних договорів).

З оглянутого в судовому засіданні оригіналу договору піднайму вбачається, що його було підписано ОСОБА_5, ОСОБА_6 та затверджено головою міськвиконкому 15.10.1999 року, однак вказаний договір підпису самого ОСОБА_1 не містить.

Слід зазначити, що договір піднайму є двостороннім договором, сторонами якого є наймач і піднаймач жилого приміщення.

Оскільки підпис позивача в тексті договору піднайму від 15.10.1999 року не міститься, тому, виходячи з положень ст. ст. 153, 154 ЦК 1963 року, договір не можна вважати укладеним. Виходячи з цього, суд вважав за можливе не приймати до уваги договір піднайму від 15.10.1999 року, як такий, що укладений з порушенням норм діючого законодавства.

Отже за обставинами справи безспірно встановлено, що ОСОБА_1 вселився у 1999 році до наймача ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 в

м. Вільногірську, як член його сімї; з 1999 року зареєстрований у спірній квартирі; батько та мати ОСОБА_1 висловлювали згоду на його вселення в квартиру; при вселенні між цими особами не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням; між ним та його батьками склалися усталені, постійні, довготривалі стосунки, що підтверджують, як особисті пояснення позивача так і допитані в судовому засіданні свідки; ОСОБА_1 вів з наймачем спільне господарство; спірна квартира є постійним місцем проживання позивача вже більше 13-ти років.

Виходячи з вимог закону та обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність перешкоди до визнання за ОСОБА_1 права користування спірною квартирою, тому позов пiдлягає частковому задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про зобовязання КП «Жилсервіс» укласти з ним договір найму квартири АДРЕСА_3, то слід зазначити, що виходячи зі змісту ст. 106 ЖКУ у разі смерті наймача повнолітній член його сім'ї може вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, а тому вимога позивача про зобовязання КП «Жилсервіс» укласти з ним договір найму житлового приміщення не ґрунтується на вказаній вище нормі, крім того такий спосіб захисту цивільних прав, як зобовязання укласти договір, не передбачений ст. 16 ЦК України, тому в цiй частинi слiд вiдмовити.

Керуючись ст.ст., 3, 10, 11, 57, 60, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, Комунального підприємства "Жилсервіс" про визнання права користування житлом та зобовязання укласти договір найму, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою № 79 в буд. 71-а по вул. Леніна в м. Вільногірську Дніпропетровської області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію рішення, протягом двох днів з часу його проголошення, надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонам.

Суддя

Вільногірського міського суду ОСОБА_11