233 № 233/2355/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2013 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бєлостоцька О. В.
при секретарі Теліціній О.О.,
за участю позивача за первісним позовом та
відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1,
представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,
відповідача за первісним позовом
та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4,
представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності та стягнення моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2013 року первісний позов ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та моральної шкоди та зустрічний позов ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди об*єднані в одне провадження.
Свідок ОСОБА_9 пояснила, що їй зі слів позивачки ОСОБА_1 відомо про те, що остання мала намір купити квартиру у відповідача по справі, але угода не відбулась у зв*язку з тим, що ОСОБА_4 не мав оформлених належним чином документів, що підтверджують його право власності на квартиру.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що йому зі слів ОСОБА_4 відомо про те, що останній продавав квартиру, яку необхідно було звільнити за проханням покупців до 01 жовтня 2012 року. В останню неділю вересня 2012 року він особисто допомагав ОСОБА_4 вивозити з квартири речі.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що працювала в агентстві нерухомості «Олександрит» і їй відомо про те, що угода купівлі-продажу квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мала відбутись по 31 жовтня 2012 року включно. До останнього моменту їй не було відомо про те, що право власності ОСОБА_4 на квартиру, яку він має намір продати, не оформлене.
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_11, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Доводи відповідача ОСОБА_4 стосовно того, що він під тиском ОСОБА_1 зазначив у розписці строк укладення договору купівлі-продажу до 31 жовтня 2012 року та про те, що правовстановлюючі документи на квартиру не були вчасно оформлені з вини ОСОБА_1 є неспроможними, оскільки нічим об*єктивно не підтверджені.
20 вересня 2012 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_7 8110 гривень в якості завдатку за квартиру № 20 по вул..Зуєвській в м.Донецьку, яку зобов*язалась продати до 31 жовтня 2012 року (а.с.5,67).
Я вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.71), Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.72-73) право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_4 23 листопада 2012 року на підставі рішення виконкому Куйбишевської районної у м.Донецьку ради від 14 листопада 2012 року.
ОСОБА_4 було сплачено витрати, пов*язані із оформленням та реєстрацією права власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.88-90).
Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч.1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.
Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами.
Оскільки договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами не укладено, то передані ОСОБА_1 ОСОБА_4 грошові кошти є авансом і підлягають поверненню, оскільки правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.
У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.
Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Оскільки законом не передбачено відшкодування моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 на її користь моральної шкоди задоволенню не підлягають.
Вимоги щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача за первісним позовом суми гонорару за підготовку документів та дії з представництва інтересів в сумі 6000 гривень задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних доказів на їх підтвердження, так як ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діяли в процесі на підставі довіреності як представники, а не як особи, що надають правову допомогу; крім того, з наданої квитанції (а.с.24) не вбачається кому саме позивачкою сплачена сума 5832грн за надання юридичних послуг.
Згідно ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою предявленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що інформація, викладена в позовній заяві ОСОБА_1 стосувалась предмета позову, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання відомостей, викладених в позовній заяві ОСОБА_1 такими, що не відповідають дійсності, принижують його честь та гідність та зобов*язання спростувати недостовірну інформацію задоволенню не підлягають.
Позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь моральної шкоди задоволенню не підлягають у зв*язку з їх безпідставністю.
В силу ст.88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати, пов*язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - у розмірі 214 гривень 60 копійок.
На підставі ст.23, ч.1ст.277, ч.1 ст. 570, , ст.. 571, ч.3 ст.640 ЦК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 214, 215, ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та моральної шкоди задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати, пов*язані із сплатою судового збору у розмірі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60 копійок.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності та стягнення моральної шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 26 червня 2013 року. Повний текст рішення виготовлений 27 червня 2013 року.

Суддя