РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2013 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Геєць Ю.В., при секретарі Замуруєвій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому зазначив, що його батькові ОСОБА_3 належав житловий будинок № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя на підставі договору на право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою від 15.09.1950 року, реєстровий № 12836. На підставі договору дарування від 05.07.1973 року, реєстровий № 7496, батько подарував йому 1/4 частину вищезазначеного житлового будинку.

20.07.1996 року ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилася спадщина на належні йому 3/4 частини будинку № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя. Позивач та його мати ОСОБА_4 у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, у звязку з чим вважалися такими, що спадщину прийняли.

14.07.2004 року померла мати позивача - ОСОБА_4. Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй 3/8 частини житлового будинку № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя. Спадкоємцями першої черги після її смерті є діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Інших спадкоємців першої черги немає.

У встановлений законом шестимісячний строк відповідач звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Позивач також звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак у зв'язку із новорічними святами, пропустив строк для прийняття спадщини, однак на момент смерті матері він проживав і був зареєстрований у спадковому будинку, тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Таким чином, після смерті матері - ОСОБА_4, сторонам має належати по 3/16 частин спадкового будинку. А всього позивачу має належати 9/16 частин житлового будинку, а відповідачці 3/16 частин спадкового будинку. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовляють, у зв'язку із відсутністю документів та інформації, необхідної для вчинення нотаріальної дії.

Позивач просить суд визнати за ним право власності на 9/16 частин житлового будинку № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 20.07.1996 року, та після смерті ОСОБА_4, яка померла 14.07.2004 року.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги.

В судове засідання відповідач не зявилася, про слухання справи повідомлена судом у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що 20.07.1996 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 316222 (а.с. 21).

На підставі договору на право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою від 15.09.1950 року, реєстровий № 12836 ОСОБА_3 належав житловий будинок № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя (а.с. 14-16).

Крім того, встановлено, що за життя на підставі договору дарування від 05.07.1973 року, реєстровий № 7496, ОСОБА_3 подарував позивачу ОСОБА_1 1/4 частину житлового будинку № 4 по вул. Немирова-Данченка в м. Запоріжжя (а.с. 17-18).

Згідно запису акта про укладення шлюбу № 113 від 18.04.1945 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі (а.с. 19).

У відповідності до вимог ст.ст. 22, 28 Кодексу України про шлюб та сім'ю, учасниками спільної сумісної власності на будинок може бути подружжя, що нажило будинок у період шлюбу, та їх долі в ньому є рівними.

Оскільки будинок № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя був набутий подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період зареєстрованого шлюбу, тому належав подружжю на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належав спірний будинок на праві спільної сумісної власності в рівних частках.

Враховуючи, що за життя ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 05.07.1973 року, реєстровий № 7496, подарував ОСОБА_1 1/4 частину житлового будинку № 4 по вул. Немирова-Данченка в м. Запоріжжя, отже частина житлового будинку, яка є обєктом права спільної сумісної власності подружжя склала 3/4, тобто по 3/8 частині кожному з подружжя відповідно.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 3/8 частини спірного будинку № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя.

Ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), яка розповсюджується на відносини, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

На час смерті ОСОБА_3, спадкоємцями першої черги були інший з подружжя - ОСОБА_4, син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2

Також, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 257 за 1996 рік після померлого 20.07.1996 року ОСОБА_3 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 31.12.1996 року звернулася дружина ОСОБА_4, 14.01.1997 року звернувся син ОСОБА_1 та 11.01.2005 року звернулася донька ОСОБА_2 (а.с. 73-91).

Згідно із статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року) після смерті ОСОБА_3 спадщина могла бути прийнята спадкоємцями як шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так і шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, а тому, з огляду на положення ст. 549 ЦК України (в редакції Закону 1963 року), визнаються такими, що прийняли спадщину.

Враховуючи, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3, не була зареєстрована за адресою спадкодавця, тому не може вважатися такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3

Таким чином, спадкоємцями, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 були ОСОБА_1 син спадкодавця та ОСОБА_4 дружина спадкодавця, тому останні в силу ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), вважаються такими, що прийняли кожний відповідно спадщину у вигляді 3/16 частини спірного будинку.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після ОСОБА_3 вони стали власниками 3/16 частин буднику кожний.

Верховний Суд України 23 січня 2013 року, розглянув справу № 6-164цс12, зробив правовий висновок, відповідно до якого в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України таке рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Крім того, з матеріалів спадкової справи вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 не видавалось.

За вказаних обставин за позивачем слід визнати право власності на 3/16 частини будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3

Крім того, встановлено, що 14.07.2004 року померла мати позивача по справі - ОСОБА_4 (а.с. 22). Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй 9/16 (3/8 частка в праві спільної сумісної власності подружжя + 3/16 частка в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_1І.) частин житлового будинку № 4 по вул. Немировича-Данченка в м. Запоріжжя.

При житті ОСОБА_4 заповіту не залишила, в зв'язку з чим згідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина на майно, яке належало померлій.

Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Інших спадкоємців першої черги немає.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи до третьої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулася 11.01.2005 року донька ОСОБА_2 (а.с. 93).

Як вбачається з довідки Квартального комітету № 65 від 23 листопада 2012 року ОСОБА_1 постійно мешкав та був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю ОСОБА_4 до її смерті, про що зареєстровано у будинковій книзі (а.с. 31).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

У відповідності зі ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідач ОСОБА_2, є громадянкою ОСОБА_5 Федерації, що підтверджується паспортом громадянина ОСОБА_5 Федерації (а.с. 54).

Згідно ст. 410 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом України „Про міжнародне приватне право у ст.ст. 70, 71 визначено, що спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Згідно постанови державного нотаріуса третьої Запорізької державної нотаріальної контори від 15.11.2012 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину будинку № 4 вул. Немирова-Данченка у м. Запоріжжя після смерті батьків, у звязку з відсутністю документів та інформації, необхідної для вчинення нотаріальної дії (а.с. 32).

Позивач ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину.

Відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому, з огляду на положення ст. 1269 ЦК України, визнається такою, що прийняла спадщину.

За встановлених судом обставин, після смерті матері - ОСОБА_4, сторонам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має належати по 9/32 частин спадкового будинку в порядку спадкування за законом.

Отже, за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 на 9/32 частин спірного житлового будинку.

Всього за позивачем слід визнати право власності на 15/32 (3/16+9/32) частин будинку в порядку спадкування за законом після смерті батьків.

З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Таким чином, обраний позивачем способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/16 частини будинку № 4 по вулиці Немировича-Данченко в місті Запоріжжя в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 20.07.1996 року, а також визнати за ОСОБА_1 право власності на 9/32 частини будинку № 4 по вулиці Немировича-Данченко в місті Запоріжжя в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 14.07.2004 року, визнавши всього за ОСОБА_1 право власності на 15/32 частини будинку № 4 по вулиці Немировича-Данченко в місті Запоріжжя в порядку спадкування за законом.

В задоволені решти позовних вимог про визнання права власності у визначеній позивачем частці - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Ю.В. Геєць