№ 201/60/13-ц
провадження Справа № 201/2177/13-ц
Провадження № 2/201/1020/2013
УХВАЛА

5 березня 2013 р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у в складі:

головуючого судді Мельниченко С.П.

при секретарі Білодід Ю.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих злочином в загальному розмірі 303045,60 гривень.

В судовому засіданні представником позивача подано уточнену позовну заяву згідно якої позивач звертається з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка ухвалою суду від 05.03.2013 року постановленою без виходу в нарадчу кімнату, залишена без руху з наданням позивачеві п`ятиденного строку для усунення недоліків сплати судового збору за позовні вимоги направлені до ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4 .

Також в судовому засіданні представник позивача подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , належну на праві власності ОСОБА_3 та накладення арешту на майно ОСОБА_2 в межах суми позову 10 000 гривень і на майно ОСОБА_4 в межах суми позову 66317 гривень.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, так як позивачем не надано суду доказів неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

Суд, заслухавши представників сторін, приходить до висновку про необгрунтованість заяви про забезпечення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1, 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Оскільки на сьогоднішній день позовну заяву позивача до ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_4 не прийнято до провадження суду, то вони не набули статусу відповідачів, а отже забезпечення позову шляхом накладення арешту на їх майно буде суперечити п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Що стосується заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 , то вона також не обгрунтована, оскільки позивачем в його заяві та представником позивача в судовому засіданні не наведено доказів того, що незабезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, в той час як забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача може призвести до порушення прав останньої, так як накладення арешту на майно в межах суми позову фактично накладає арешт на все її майно, вартість якого може значно перевищувати суму позовних вимог.

Таким чином, на сьогоднішній день не має підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, що є підставою для відмови в задоволенні заяви позивача.

Керуючись ст.. 151 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.П. Мельниченко