30 грудня 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороз В.П.
при секретареві - Матухно І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення коштів за невиконання договору поруки,
Позивачкою подано до суду позов до відповідачів про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення коштів за невиконання договору. Вимоги мотивуються тим, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між подружжям в натурі.
Також позивачкою зазначено, що в листопаді 2013 року між нею та ОСОБА_3, був укладений договір доручення, згідно якого позивачка доручає, а співвідповідачка бере на себе зобов'язання виконати роботи по підготовці документів для звернення до суду в зв'язку з поділом майна подружжя. Також ОСОБА_3 поручилась за своєчасне повернення спірного майна та грошових сум у разі компенсації за не вилучене майно шляхом проведення співбесід з ОСОБА_2 та підписання з його боку відповідних документів.
Заслухавши позивачку, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
3 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.
13 грудня 2012 року, Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська постановлено рішення про розірвання шлюбу між мною та відповідачем. Згоди про добровільний поділ майна ми з відповідачем не дійшли.
Статтею 60 Сімейного Кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.
Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. При здійсненні поділу речей, неподільних за своєю природою, слід враховувати положення, викладені у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7, якими встановлено, що квартира, яка перебуває у спільній сумісній власності, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Згідно зі ст. 386 Цивільного Кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи,яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно зі ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка не давала своєї згоди на продаж автомобілів, та вони вибули з її володіння без її відома.
Також судом встановлено, що в листопаді 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, був укладений договір доручення, згідно якого позивачка доручає, а співвідповідачка бере на себе зобов'язання виконати роботи по підготовці документів для звернення до суду в зв'язку з поділом майна подружжя. До теперішнього часу ОСОБА_3 зобов'язання за договором доручення не виконала, не відповідає на телефонні дзвінки та ухиляється від зустрічі з позивачкою.
Але зазначені спірні правовідносини між позивачкою ОСОБА_1 та співвідповідачкою ОСОБА_3 не носять характер поруки, як то передбачено диспозицією ст. 553 ЦК України, а договір доручення, укладений між сторонами, за своїми суттєвими умовами не містить будь-який обов'язок співвідповідачки ОСОБА_3 сплатити суму у розмірі 140 000, 00 грн., що, у свою чергу, унеможливлює задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 саме до співвідповідачки ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 70, 71 Сімейного Кодексу України, 3, 4, 16, 213, 215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1, право власності на садовий будинок № 19 по вул. Нагатинській в м. Дніпропетровську, земельну ділянку, площею 0,3096 га., по вул. Кленовій, 10 в с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровській області, та ? частини станції авто технічного обслуговування автомобілів по вул. Енергетичній, 18б та 18к в м. Дніпропетровську, яка належить ТОВ «Таржет» на праві приватної власності.
Державній реєстраційній службі Дніпропетровського міського Управління юстиції зареєструвати право власності на садовий будинок № 19 по вул. Нагатинській в м. Дніпропетровську за ОСОБА_1.
В решті позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення коштів за невиконання договору поруки - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.П.Мороз