Номер провадження № 22-ц/785/7764/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Кварталової А.М.,

суддів Троїцької О.М., Таварткіладзе О.М.,

при секретарі Швець В.Ф.,

за участю: відповідача ОСОБА_2, представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про припинення права власності, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2013 року,-

встановила:

30.04.2013р. ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Другого Приморського відділу ДВС ОМУ юстиції, ПАТ «Банк «Київська Русь» про припинення права власності.

Уточнивши позовні вимоги просила на підставі ст.ст.60,61,69,71 СК України, ст.ст.328,365 ЦК України припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у спільному майні - автобусі (пасажирський), марки MERСEDES-ВENZ, модель TOURISMO, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер: ВН3635ЕС, з виплатою йому відповідної грошової компенсації в розмірі 696 000 грн.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у спільному майні - автобусі (пасажирський), марки MERСEDES-ВENZ, модель 0404, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номер: ВН3634ЕС з виплатою йому відповідної грошової компенсації в розмірі 167 000 грн.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на автобус (пасажирський) марки MERСEDES-ВENZ, модель TOURISMO, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер: ВН3635ЕС.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на автобус (пасажирський) марки MERСEDES-ВENZ, модель 0404, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номер: ВН3634ЕС.

Зняти арешт, з автобуса (пасажирський) марки MERСEDES-ВENZ, модель 0404, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номер: ВН3634ЕС.

Зняти арешт, з автобуса (пасажирський) марки MERСEDES-ВENZ, модель TOURISMO, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер: ВН3635ЕС.

В обґрунтування позову позивачка посилалась на те, що починаючи з 2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому подружжям набуто майно спірні транспортні засоби. Оскільки спільне користування спірним майном одночасно з відповідачем є неможливим, при цьому майно є неподільним, позивач просила припинити право ОСОБА_2 на частку у спільному майні подружжя із виплатою йому відповідної грошової компенсації.

Позивачка надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглядати справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду заяву, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив суд розглянути справу за його відсутності.

Інші відповідачі про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки їх представників суд повідомлений не був, у звязку з їх повторною неявкою суд розглянув справу за відсутності їх представників.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2013р. позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Другого Приморського відділу ДВС ОМУ юстиції, ПАТ «Банк «Київська Русь» задоволено.

Суд припинив право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у спільному майні - автобусі (пасажирський), марки MERСEDES-ВENZ, модель TOURISMO, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер: ВН3635ЕС, з виплатою йому відповідної грошової компенсації в розмірі 696 000 грн.

Суд припинив право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку у спільному майні - автобусі (пасажирський), марки MERСEDES-ВENZ, модель 0404, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номер: ВН3634ЕС з виплатою йому відповідної грошової компенсації в розмірі 167 000 грн.

Суд визнав за ОСОБА_4 право власності на автобус (пасажирський) марки MERСEDES-ВENZ, модель TOURISMO, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер: ВН3635ЕС.

Суд визнав за ОСОБА_4 право власності на автобус (пасажирський) марки MERСEDES-ВENZ, модель 0404, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номер: ВН3634ЕС.

Суд зняв арешт, виключивши майно з-під арешту та опису, з автобуса (пасажирський) марки MERСEDES-ВENZ, модель 0404, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номер: ВН3634ЕС, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 33014279, ухваленою 13 червня 2012 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_5, а також постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухваленою 24 грудня 2012 року державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_5 під час примусового виконання виконавчого листа № 1511/1868//2/1511/912/2012 від 12.12.2012 року, виданого Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» грошової суми в розмірі 1 603 587,35 грн.

Суд зняв арешт, виключивши майно з-під арешту та опису, з автобуса (пасажирський) марки MERСEDES-ВENZ, модель TOURISMO, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер: ВН3635ЕС, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 33014279, ухваленою 13 червня 2012 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_5, а також постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухваленою 24 грудня 2012 року державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_5 під час примусового виконання виконавчого листа № 1511/1868//2/1511/912/2012 від 12.12.2012 року, виданого Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» грошової суми в розмірі 1 603 587,35 грн.

Суд зазначив, що судове рішення є підставою для державної реєстрації транспортних засобів автобуса (пасажирський), марки MERСEDES-ВENZ, модель 0404, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номер: ВН3634ЕС, автобуса (пасажирський) марки MERСEDES-ВENZ, модель TOURISMO, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер: ВН3635ЕС, у відповідному Центрі надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Одеси при УДАІ за ОСОБА_4

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2013р. скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити позивачу в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначив, що судом скасовано арешт на вищевказані транспортні засоби, який накладено державним виконавцем по іншій справі(по справі ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором). В межах цієї справи постановою суду від 28 квітня 2012р. накладено арешт на вищевказані транспортні засоби. 13 червня 2012р. на зазначене майно також накладено арешт на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 17 грудня 2012р. відкрито виконавче провадження щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Також зазначив, що кредитні кошти банком надавались виключно фізичній особі підприємцю для придбання спірних транспортних засобів, які є особистою власністю ОСОБА_2 Державним виконавцем обґрунтовано накладено арешт на транспортні засоби, що належали боржнику за кредитним договором. Висновок суду щодо отримання ОСОБА_2 компенсації вартості частки у спірному майні є безпідставні, оскільки ці кошти не перераховано на депозитний рахунок суду. Оскаржуване рішення порушує права та інтереси банку, оскільки зазначене майно має відповідні обтяження, та знаходиться в арешті в рамках забезпечення позову банку та в рамках виконавчого провадження в іншій справі щодо стягнення боргу з відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором, що передбачено Законом України « Про виконавче провадження».

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Банк «Київська Русь» - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, рішення суду скасувати в позовних вимогах позивачу відмовити. При цьому зазначив, що відповідачу фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 був наданий кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 1 555 430 грн. до 31 січня 2015р. зі сплатою 20% річних. За період з моменту надання кредитних коштів і по теперішній час жодних погашень кредиту, процентів за ним та інших платежів не було. Станом на 04 грудня 2013р. заборгованість ФОП - ОСОБА_2 склала 1 603 587,35 грн. Вказане майно є особистою власністю ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін. При цьому посилався на те, що спірне майно є сумісним майном подружжя, та він не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на вищевказані транспортні засоби, оскільки отримав компенсацію за майно .

Інші сторони до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази.

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Другого Приморського відділу ДВС ОМУ юстиції, ПАТ «Банк «Київська Русь» про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину вищевказаних транспортних засобів, які є спірним майном подружжя, суд першої інстанції посилався на те, що відповідачем ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_4 отримано грошову компенсацію частки спільного майна в розмірі 863 000 грн., які передано іншому з подружжя, що свідчить про те, що не відбулося зменшення майнової сфери вказаного боржника.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_4 починаючи з 08 серпня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 08 серпня 2009 р.(а.с.44).

Відповідачем ОСОБА_2, як фізичною особою підприємцем, з ПАТ «Банк «Київська Русь» 01 лютого 2012р. укладено кредитний договір № 126-02-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії, у пункті 1.1.3 якого визначено ціль використання кредиту придбання з прилюдних торгів пасажирських автобусів: марки MERСEDES-ВENZ, модель TOURISMO, 2008 року випуску, марки MERСEDES-ВENZ, 1999 року випуску, поповнення обігових коштів.

Згідно протоколу прилюдних торгів від 24 січня 2012р. відповідач ОСОБА_2 придбав до укладання кредитного договору( 01 лютого 2012р.) майно, а саме: автобус пасажирський, марки MERCEDES-BENZ, модель TOURISMO, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номер: ВН3635ЕС, який коштує 1 392 000 грн.; автобус пасажирський, марки MERCEDES-BENZ, модель 0404, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, державний номер: ВН3634ЕС, який коштує 334 000грн.

Вказані транспортні засоби належать ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів(а.с.30,42-43).

За рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 вересня 2012р. за позовом ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором, в сумі 1 603 587 грн.(а.с.89-91).

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 28 квітня 2012р. було накладено арешт на вищевказані транспортні засоби. 13 червня 2012р. на зазначене майно також накладено арешт на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 17 грудня 2012р. відкрито виконавче провадження щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Постановою державного виконавця від 08 січня 2013р. оголошено розшук транспортних засобів. На підставі акту опису й арешту майна від 16 січня 2013р. представнику банку зазначене майно передане на відповідне зберігання(а.с.58,69,7087-88).

Як вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду та просила на підставі ст.ст.60,61,69,71 СК України, ст.ст.11,15,328,365 ЦК України припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину у спільному майну подружжя на вищевказані транспортні засоби та визнати за ОСОБА_4 право власності на зазначені транспортні засоби. Крім того просила на підставі ч.1ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» зняти арешт з транспортних засобів(а.с.31-34).

Суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права щодо припинення права власності позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, захист цивільних прав це не що інше, як передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, а власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, що прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Між тим, позивачка ОСОБА_4 не звернулася до суду з позовом про визнання права спільної сумісної власності подружжя на вищевказані транспортні засоби, визнання за нею та відповідачем права власності на 1/2 частини автобусів за кожним та стягнення з неї на користь відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини автобусів, припинивши право власності відповідача на 1/2 частини автобусів, та звільнення майна з під арешту, виключення його з акту опису.

Тобто, позивачка не звернулася до суду з позовом про визнання транспортних засобів спірним майном подружжя, не просила виділити її частку у спільному майні подружжя, а заявила передчасно вимоги щодо припинення права власності відповідача на майно подружжя.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що при вирішуванні питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

На ці обставини звертає увагу пункт 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" в якому роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4,5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Положеннями ст. 365 ЦК України передбачено порядок припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, за яким право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, суд першої інстанції без наявності згоди ОСОБА_2 на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду, не мав правових підстав для задоволення вимог позивача.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем невірно вибрано спосіб захисту, а тому немає підстав для задоволення її позовних вимог.

Доводи позивача про те, що у іншій справі за її позовом про розподіл майна подружжя, який був залишений без розгляду, була укладена мирова угода, яка в подальшому була скасована апеляційним судом, по якій вона уже передала відповідачу ОСОБА_2 вартість спірного майна подружжя 1/2 частини вищевказаних транспортних засобів за розпискою в сумі 863 000 грн. не є підставою для задоволення її позову .

Крім того, вимоги осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешти, вирішується шляхом предявлення позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з під арешту(п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26 грудня 2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої службі та звернень учасників виконавчого провадження»).

Між тим, позивачка просила зняти арешт з вищевказаних транспортних засобів, але сторона виконавчого провадження ОСОБА_6 не був залучений до участі у справі, права та інтереси якого можуть бути порушені оскаржуваним рішенням.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Банк «Київська Русь» посилався на те, що припинення права на вищевказані транспортні засоби завдасть істотної шкоди інтересам банку, оскільки зазначене майно має відповідні обтяження, та знаходиться в арешті в рамках забезпечення позову банку по іншій справі та в рамках виконавчого провадження щодо стягнення боргу з відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором, що передбачено Законом України « Про виконавче провадження».

ОСОБА_2 є стороною кредитного договору, у звязку із чим, має по ньому прямі обовязки позичальника, а тому припинення його права власності на транспортні засоби, колегія суддів розцінює як підставу для ухилення від виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 вересня 2012р. про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки, судом першої інстанції зроблено висновки , які не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, тому, відповідно до п. п.3,4 ст. 309 ЦПК України, вказані порушення є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у позові.

Керуючись ст.ст. 209, 307 ч.1 п.2, 309, 314,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2013р. скасувати.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про припинення права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9