Справа № 0413/8849/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2013 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд р. ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді ШУМ Л.І.

при секретарі Борух Ю.К.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що на протязі більше ніж 28 років працював у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на різних посадах, останній час підземного бурильника шпурів, з яких протягом 25 років та 3 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, зокрема в умовах фізичного перевантаження, які перевищували гранично допустимі норми та несприятливого мікроклімату. Тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів викликала у нього професійне захворювання: радикулопатію шийну та попереко крижову з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та мязово тонічним синдромами, вираженим периферичним нейроваскулярним синдромом, часто рецидивиучим перебігом з нейродистрофічними проявами у вигляді двохстороннього періартрозу ПФС другого ступеню, артозу ліктьових та колінних суглобів, яке згідно з матеріалами розслідування було визнано професійним захворюванням. За результатами первинного огляду МСЕК від 12.01.2006 року ступень втрати професійної працездатності було визначено у розмірі 50 % відсотків, водночас він був визнаний інвалідом 3 групи. За результатами повторного огляду МСЕК від 15.01.2009 року ступень втрати моєї професійної працездатності було визначено у розмірі 50 % безстроково. Одночасно було встановлено 3 групу інвалідності безстроково. В наслідок професійного захворювання йому завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: в значній мірі він втратив здоровя та визнаний інвалідом 3 групи. . Стійке погіршення стану здоровя змушує його постійно відвідувати лікувальні заклади, систематично проходити курси амбулаторного лікування, на що він витрачає свій вільний час, який раніше використовував на власні справи.. Загальний стан здоровя обмежує його у можливості реалізації своїх професійних знань та здібностей, оскільки по лінії МСЕК зазнав обмежень у праці. Професійні захворювання обмежують також і у побуті, зокрема він не має можливості виконувати більшість домашніх робіт, які, враховуючи його стан здоровя, мають робити за нього члени сімї. Внаслідок таких обмежень він постійно відчуває себе тягарем для своїх близьких, що завдає йому додаткових моральних страждань. Відчуття того, що він ніколи не буде здоровою людиною постійно переслідують його внаслідок чого він постійно перебуває у стані психічного напруження.. Внаслідок професійного захворювання докорінно змінився уклад його життя, оскільки за станом здоровя він змушений більший час перебувати у помешканні. Під час пересування навіть на невелику відстань відчуває фізичний біль в області шиї , попереку та колінних суглобів. При зміни погодних умов, у нічний час тощо. Фізичний біль посилюється, іноді навіть до нестерпного, отже отримане професійне захворювання вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого побуту та життя в цілому. Висновки МСЕК свідчать про незворотність негативних наслідків профзахворювання та відсутності будь яких перспектив на одужання, оскільки за результатами МСЕК втрат професійної працездатності та група інвалідності встановлені йому безстроково. Моральну шкоду оцінює в 181 631,50 гр., просив стягнути моральну шкоду з відповідача, з вини якого він отримав професійне захворювання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив стягнути з ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в м.Кривому Розі на користь позивача 1181 631,50 гр. за заподіяну моральну шкоду в наслідок отримання професійного захворювання при виконанні трудових обовязків..

Представник відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала, вважає, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не може відповідати за шкоду, яка була заподіяна в наслідок отримання хронічного професійного захворювання, крім того немає підстав вважати, що втратою працездатності позивачу спричинено моральну шкоду.

Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до трудової книжки позивач ОСОБА_4 працював більш ніж 28 років у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на різних посадах, останній час підземного бурильника шпурів, з яких протягом 25 років та 3 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, зокрема в умовах фізичного перевантаження, які перевищували гранично допустимі норми та несприятливого мікроклімату. Тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів викликала у нього професійне захворювання, остаточний діагноз йому було встановлено 01 грудня 2005 року: радикулопатію шийну та попереко крижову з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та мязово тонічним синдромами, вираженим периферичним нейроваскулярним синдромом, часто рецидивиучим перебігом з нейродистрофічними проявами у вигляді двохстороннього періартрозу ПФС другого ступеню, артозу ліктьових та колінних суглобів, яке згідно з матеріалами розслідування було визнано професійним захворюванням.

За результатами первинного огляду МСЕК від 12.01.2006 року ступень втрати професійної працездатності було визначено у розмірі 50 % відсотків, водночас він був визнаний інвалідом 3 групи.

За результатами повторного огляду МСЕК від 15.01.2009 року ступень втрати моєї професійної працездатності було визначено у розмірі 50 % безстроково. Одночасно було встановлено 3 групу інвалідності безстроково.

За результатами розслідування обставин отримання професійного захворювання позивачем було складено Акт розслідування професійного захворювання за №22 від 27 грудня 2005 року, який підписаний всіма членами комісії, ніким не оскаржений.

В п.19 Акту № 22 від 27 грудня 2005 року розслідування професійного захворювання» встановлені причини професійного захворювання, а саме порушення ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,ст..153 КзпП України адміністрацією шахти «Гігант», Саксагань» ВО Кривбасруда, шахти «Родіна» ВАТ «КЗРК»

В п.17 вищезазначеного Акту зазначено, що причина професійного захворювання полягає в тривалому стажі роботи (25 р.3 міс.) в умовах важкої фізичної праці, які перевищували ГДН та несприятливого мікроклімату.

Провина підприємства підтверджується Висновком МСЕК від 12.01.2006 року, від 15.01.2009 року, згідно з якими ступень втрати професійної працездатності позивачу було визначено у розмірі 50 % відсотків, водночас він був визнаний інвалідом 3 групи, виписками з історій хвороби, станом здоров'я позивача, який продовжує хворіти,та постійно звертається за медичною допомогою.

З вини підприємства позивач переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням його здоров'я в результаті одержання стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків.

Фізичні страждання позивача полягають втому,що він відчуває стійкий біль в попереку, шийному відділі хребта, біль в ліктьових плечових суглобах, по задній поверхні стегон ( з виписних епікризів).

Отримане захворювання обмежує життєву активність позивача, позбавляє повноцінного спілкування з людьми Стійке погіршення стану здоровя змушує його постійно відвідувати лікувальні заклади, систематично проходити курси амбулаторного лікування, на що він витрачає свій вільний час, який раніше використовував на спілкування з друзями та знайомими, родичами тощо, що завдає йому моральних страждань.

У позивача на підставі висновку МСЕК від 12.01.06 року виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає,що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, з аналізу зазначених норм закону витікає, що до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять_до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків.

Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємств захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми.

3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.

Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».

23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.

Доводи представника відповідача безпідставні, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання №19 від 26.04.2011 року, виписки із історії хвороби ОСОБА_4, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення відповідачем-підприємством під час праці на підприємстві позивача якісних та безпечних умов праці.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Позивач відчуває стійкий біль, порушення сну через біль, при навантаженнях, швидко утомлюється. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що позивачу 12.01.06 року встановлено 50% втрати професійної працездатності в наслідок хронічного професійного захворювання і третя група інвалідності , а також враховуючи характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоровю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, час роботи позивача на підприємстві і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково.

Враховуючи всі встановлені обставини, час роботи на підприємств в умовах впливу шкідливих факторів, а саме 25 років 3 міс., на ш.»Родіна» дільниця №15 8 років 1 міс., суд вважає, що з відповідача - ОСОБА_5 акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» слід стягнути на користь позивача в відшкодування моральної шкоди 20000 гр.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 в відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 107 гр.30 коп.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення апеляційну скаргу.

Суддя: ОСОБА_7