Провадження № 2/265/460/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 червня 2013 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновського А.М.,

при секретарі Григор А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсними договору позики та нотаріального напису нотаріуса, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсними договору позики та виконавчого напису нотаріуса. В обґрунтування позову зазначив, що з липня 2003 року по жовтень 2003 року від працював торгівельним агентом на підприємстві «Фелікс», розташованому у м. Краснодон Луганської області, яке займається виготовленням та реалізацією продукції торгівельної марки «Веселка». Він, як торговий агент, займався реалізацією молочної продукції через торгівельні мережі міста Маріуполя та міста Бердянська. Від реалізації даної продукції він отримував готівкові розрахунки у сумах від 9000,00 до 22000,0 гривень, які в подальшому відвозив до м. Краснодон, де передавав до бухгалтерії підприємства «Фелікс». Станом на жовтень 2003 року одне з торгівельних підприємств міста Бердянська заборгувало підприємству «Фелікс» за придбану продукцію грошову суму у розмірі 9000,00 гривень. За розпорядженням ОСОБА_4 йому було доручено отримати даний борг. Перед поїздкою до м. Бердянська він отримав у торгівельних мережах міста Маріуполя гроші від реалізованої продукції у сумі 36000,00 гривень, які зберігав у портфелі. Готівкових коштів у місті Бердянську він не отримав та на автобусі вирушив до м. Луганська з метою передачі коштів до бухгалтерії підприємства «Фелікс». В автобусі він заснув, а коли прокинувся, то побачив, що портфелю із грошима поряд з ним вже не було. Через день його було викликано до м. Краснодон, де він зустрівся із ОСОБА_4, який надав йому один тиждень для збирання та повернення коштів у сумі 36000,00 гривень. При цьому ОСОБА_4 наказав йому укласти договір позики на суму 50000,00 гривень, завіривши, що коли він поверне суму боргу у розмірі 36000,00 гривень, договір вони анулюють. Спочатку він відмовився від укладення такого договору, проте ОСОБА_5 пояснив, що у нього є свої люди у міліції, які можуть його увязнити та застосувати до нього фізичне насилля, і він був змушений погодитися. Договір позики він повинен був укласти із ОСОБА_2, який на той час працював юристом підприємства «Фелікс». Ніччю його та ОСОБА_2 привезли до міста Маріуполя. Коли привезли, звезли його до дому, де він переодягнувся, взяв паспорт, та в подальшому направилися до приватного нотаріуса ОСОБА_3, який посвідчив договір позики. Таким чином, оскільки за договором позики грошові кошти не передавалися, а сам договір був укладений під впливом насилля, вважає, що в сенсі ст.ст. 230, 231 ЦК України він має бути визнаний недійсним. Крім того, оскільки впродовж тижня він не зібрав потрібної суми коштів, 04.12.2003 року нотаріусом ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис, на підставі якого з нього на корить ОСОБА_2 було утримано 3000,00 гривень. Просив визнати недійсними договір позики та виконавчий напис нотаріуса, а також стягнути з ОСОБА_6 на свою користь безпідставно стягненні кошти у сумі 3000,00 гривень.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 у судове засідання не прибули, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, якою позовні вимоги підтримали.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Надав письмові заперечення проти предявленого позову, за змістом яких зазначає, нотаріус не витупає учасником договору позики, не несе зобовязань за договірними відносинами, не отримує майна чи коштів за договором. Вчинення виконавчих написів є законодавчо визначеною процедурою, відповідно до якого нотаріус перевіряє наявність угоди та безспірність вимог за укладеною угодою. Договір позики укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 27 листопада 2003 року. За умовами договору грошова сума у розмірі 50000,00 гривень була отримана ОСОБА_1 до підписання вказаного договору. Оскільки нотаріус не зобовязаний бути присутнім при передачі готівки, ним до підписання договору було зясовано у позичальника факт отримання ним коштів від позикодавця, розяснено умови договору, після чого договір було посвідчено та зареєстровано. 04 грудня 2013 року відповідно до приписів чинного законодавства та на виконання договору ним був вчинений виконавчий напис. Просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому суд вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на киї вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи встановлено, що 27 листопада 2003 року між позикодавцем ОСОБА_2, з одного боку, та позичальником ОСОБА_1, з іншого, було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 2658 (далі - Договір).

За умовами п. 1-3 Договору позичальник позичив у позикодавця грошові кошти у сумі 50000,00 гривень та зобовязався повернути зазначені кошти у строк до 02 грудня 2003 року.

04 грудня 2003 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 2730 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 50000,00 гривень, а також витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 500,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦК України (в редакції 1963 року) угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28,04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» розяснено, що при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст. 57 ЦК суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах. Під насильством розуміється фізичний або психологічний вплив на особу учасника угоди або його близьких з метою спонукання його до укладення угоди.

За змістом предявленого позову ОСОБА_1 посилається на застосування до нього психологічного впливу у звязку із наявністю боргу у сумі 36000,00 гривень, погрозу застосування фізичного насильства з метою його спонукання до укладення зазначеного договору позики.

Відповідач ОСОБА_2, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, а отже не оспорює наведених обставин.

Таким чином, суд вважає встановленим факт застосування насильства до ОСОБА_1 під час вчинення спірного договору позики, а тому такий договір в сенсі положень ст. 57 ЦК України , а також виконавчий напис нотаріуса, визнаються судом недійсними.

Разом із тим, позивачем ОСОБА_1 не надано ґрунтовних доказів на підтвердження стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошових коштів на виконання договору позики у сумі 3000,00 гривень, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині за недоведеністю.

Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у розмірі 171,00 гривень.

На підставі ст.ст. 57 ЦК України (в редакції 1963 року), п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28,04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», керуючись ст. ст. 10, 11, 79, 88, 169, 197, 209, 212, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсними договору позики та нотаріального напису нотаріуса задовольнити частково.

Договір позики, укладений між позикодавцем ОСОБА_2, з одного боку, та позичальником ОСОБА_1, з іншого, було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 23.11.2003 року за реєстровим № 2658 визнати недійсним

Виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 04.12.2003 року за реєстровим № 2730 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 50000,00 гривень, а також витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 500,00 гривень визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у сумі 51,00 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 гривень, а разом 171 (сто сімдесят одна) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя _________________________