АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/838/2012 Головуючий в І інстанції Охтень А.А.
Категорія 51 Доповідач: Приходько Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року березня місяця 14 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
При секретарі:ОСОБА_4
За участю прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Херсонського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, діючого в інтересах держави в особі Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області, на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 вересня 2012 року у справі

за позовом

ОСОБА_6 до Новософіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області про визнання права власності на самочинне будівництво,

В С Т А Н О В И Л А:

12 вересня 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що рішенням Новософіївської сільської ради йому в оренду надано земельну ділянку під розміщення торгівельної точки загальним розміром 32кв.м. На вказаній земельній ділянці, без проектної документації, ним за власний рахунок побудовано приміщення магазину. Після завершення будівництва та виготовлення технічної документації Херсонським ДБТІ, звернувся до відповідача в усній формі про прийняття обєктів нерухомості в експлуатацію та видачу на них свідоцтва про право власності, але отримав відмову. Просив визнати за ним право власності на самочинно збудоване приміщення загальним розміром 32кв.м. розташоване за адресою: с.Новософіївка, вул.Леніна б/н.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 вересня 2012 року позов задоволений. Визнано за ОСОБА_6 право власності на приміщення магазину літ. «А», загальним розміром 32кв.м., який розташований за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Нова Софіївка, вул. Леніна б/н.

В апеляційній скарзі Херсонський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, діючи в інтересах держави в особі Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_6 у задоволені позовних вимог.

В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник позивача ОСОБА_7, зазначив, що на його думку, рішення суду є законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач у розумінні положень земельного законодавства є законним користувачем земельної ділянки на якій у відповідності до вимог норм будівельного законодавства збудовані обєкти нерухомості, якими не порушуються права та інтереси інших осіб, а також позивачем надано докази про придатність обєктів нерухомості до експлуатації.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Новософіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області № 216 від 09.12.2011 року ОСОБА_6 виділено в оренду з земель запасу сільської ради під розміщення торгівельної точки земельну ділянку площею 32кв.м. по вул. Леніна, б/н в с. Новософіївка та зобовязано орендаря виготовити проект відведення даної земельної ділянки та провести грошову оцінку.

Подальше оформлення права оренди земельної ділянки позивачем не здійснено: проект відведення земельної ділянки не виготовлено, грошова оціна не проведена, договір оренди земельної ділянки не укладений та не зареєстрований.

На зазначеній земельній ділянці ОСОБА_6, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженного проекту збудував, відповідно до технічного паспорту виготовленного 21.03.2012 року Голопристанським БТІ, магазин загальною плошею 31.6м? (металева споруда на фундамені з бетону).

Відповідно до вимог частин 1-3 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч.1). Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2). Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.4 постанови від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснив, що під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови.

З розяснень, які містяться у п. 8 цієї ж постанови вбачається, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26-32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Суд першої інстанції на зазначені розяснення уваги не звернув, та в супереч вимог ст. Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» дійшов висновку, що позивач самовільно побудував обєкт нерухомості на належній йому земельній ділянці.

Так, відповідно до ст.125 ЗК України, право, зокрема, оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Укладення договору оренди земельної ділянки, відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі», із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Договір оренди землі набирає чинності, відповідно до ст. 18 цього ж Закону, після його державної реєстрації.

Зважаючи на те, що позивачем не виготовлено проект відведення земельної ділянки, не проведена грошова оцінка, договір оренди земельної ділянки не укладений та не зареєстрований, право оренди земельної ділянки у нього не виникло. Лише рішення сільської ради про виділення земельної ділянки в оренду не може вважатися наданням земельної ділянки, а отже відсутні підстави вважати, що ОСОБА_6 набув право на земельну ділянку на законних підставах та право на її забудову.

Відповідно до розяснень що містяться у п.14 постанови Пленуму ВССУ, зазначеної вище, на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). При цьому суд має враховувати, що відсутність заперечень власника проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, чи визнання такого позову має бути обґрунтовано відповідними доказами, що підтверджують право на вчинення таких процесуальних дій, зокрема, договорами купівлі продажу земельної ділянки, оренди, міни.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції також не звернув уваги на зазначені розяснення.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що у встановленому законом порядку позивачу було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення. Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, представником позивача такі докази, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, не надані.

Також відсутні в матеріалах справи будь-які докази, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією. Технічний паспорт виготовленний Голопристанським БТІ не є належним та допустимим доказом дотримання при будівництві зазначених норм та правил. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів щодо додержання ним архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною документацією, позивачем ні в суді першої ні в суді апеляційної інстанції не надано. Отже висновок суду першої інстанції про те, що будівництово спірного обєкта велося у відповідності до вимог норм будівельного законодавства, а також, що збудований обєкт прийдатний до експлуатації та ним не порушуються права інших осіб, ґрунтується лише на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги з підстав визначених ст.. 376 ЦК України, суд першої інстанції, всупереч зазначених вище розяснень, не перевірив відсутність заперечень власника земельної ділянки проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво. Визнання відповідачем такого позову без обґрунтування його відповідними доказами, що підтверджують право на вчинення таких процесуальних дій, зокрема, договорами купівлі продажу земельної ділянки, оренди, міни не є належним підтвердженням відсутності заперечення власника земельної ділянки проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим, відповідно до розяснень у п. 9 зазначеної вище постанови Пленуму ВССУ, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Зважаючи на те, що компетентним державним органом, який наділений правом надання висновку щодо готовності завершеного будівництва приміщень і введення їх в експлуатацію є Інспекція державного архітектурного контролю ( Указ Президента України від 08.04.2011 № 439/2011), суд першої інстанції, розглядаючи спір, не перевірив чи звертався позивач до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об'єкта до експлуатації. З пояснень представника позивача даних в суді апеляційної інстанції вбачається, що позивач до Інспекції із заявою про прийняття обєкту до експлуатації не звертався.

Посилання позивача на усне звернення ним до Новософієвської сільської ради із заявою про видачу свідоцтва про право власності, є неприйнятним, оскільки сільська рада не є компетентним державним органом , який наділений правом надання висновку щодо готовності завершеного будівництва і введення їх в експлуатацію.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності за позивачем на самочинне збудоване приміщення загальним розміром 32кв.м. розташоване за адресою: с.Новософіївка, вул.Леніна б/н, відсутні.

За таких обставин, рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст..309 ЦПК України , слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,307,309ЦПК України,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Херсонського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, діючого в інтересах держави в особі Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області, задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 вересня 2012 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Новософіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області про визнання права власності на самочинне будівництво відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді