АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/774/903/13 Головуючий у першій інстанції:Остапенко Н.Г.
Категорія: 5 Суддя-доповідач: Красвітна Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Макарова М.О. Міхеєвої В.Ю.

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 -ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні домоволодінням та за устрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2010 року позивачка звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона та відповідач ОСОБА_3 є власниками, кожен по 1/2 частині, жилого будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, розташованого по АДРЕСА_1, а саме - жилого будинку літ.А-1, входу в підвал літ Б, літньої кухні літ. В, погребу під літньою кухнею літ. В, сараїв літ. Г, И, Л, вбиральні літ. Д, душу літ. З, гаражу літ. Ж, мостіння - І, колодязю літ. К, огороджень № 1 -6. Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_6 створюють їй, позивачці, перешкоди у користуванні 1/2 частиною вказаного нерухомого майна, які полягають у встановленні замків на вхідних дверях та відмовах надати доступ до житла. У зв"язку з цим позивачка, згідно уточнених позовних вимог, остаточно просила суд усунути їй перешкоди в користуванні 1/2 частиною домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом її, позивачки, вселення в 1/2 частину вказаного домоволодіння; зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не чинити їй, ОСОБА_5, перешкод в користуванні будинком літ.А-1, літньою кухнею літ.В, погребом під літньою кухнею літ.В, вбиральнею літ.Д, душем літ.З, гаражем літ.Ж; зняти замки з вхідних дверей в приміщення: 1-4 площею 16,6 м2, 1-8 площею 10,5 м2, 1-3 площею 6,5 м2, 1-2 площею 0,2 м2 в будинку літ.А-1 по АДРЕСА_1 та передати ключі від вхідних дверей в будинок літ.А-1, літню кухні літ.В, погріб під літньою кухнею літ.В, гараж літ.Ж, вбиральню літ.Д та душ літ. З; стягнути судові витрати з відповідачів.

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5, посилаючись на те, що він та ОСОБА_5 є власниками, кожен по 1/2 частині, нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1, а саме: житлового будинку літ. А-1, який складається з 1 - коридору 8,7 м.кв., 2 шафи -0,2 м.кв., 3 - коридору 7,3 м.кв., 4 - житлової кімнати 6,6 м.кв., 5 - житлової кімнати 8,9 м.кв., коридору - 5,7 м.кв., 7 - санвузла 6,0 м.кв., 8 - кухні 10 м.кв. (загальна площа житлового будинку - 63,5 м.кв., житлова - 25,5 м.кв.); господарських будівель літ. Б -входу у погріб 5 м.кв., літ. В - літньої кухні 25,2 м.кв., літ. Г - сараю 2,8 м.кв., літ. Ж -гаражу 8,8 м.кв., літ. З - душу 2 м.кв., літ.Д - вбиральні 1,8 м.кв.; споруд № 1-7 - вимощень, воріт, колодязю, огорожі, цоколю, ями вигрібної. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 597 м.кв., згідно з даними технічного паспорту, з яких під городом - 93 м.кв. Він, ОСОБА_3, на протязі 2005-2008 років здійснив капітально-відновлювальні ремонтні роботи у будинку, облаштував газопостачання, водопостачання, санвузол, ванну кімнату, поштукатурив стіни, встановив злив води (зливну яму), переобладнав електропроводку, замінив вікна, міжкімнатні двері та вхідні двері, частково поміняв шифер на даху будинку, встановив ворота та паркан, стіни будинку та літньої кухні поштукатурив і пофарбував, фронтон літньої кухні обладнав пластиком. Після переобладнання житловий будинок літ. А-1 складається з 1-1 коридору, 1-2 шафи, 1-3 коридору, 1-6 коридору, 1-7 санвузла, 1-8 кухні, 1-4 житлової кімнати площею 16,6 м.кв., 1-5 житлової кімнати площею 8,9 м.кв. У зв"язку з тим, що протягом тривалого часу відносини між ним, позивачем за зустрічним позовом, та ОСОБА_5 носять неприязний характер, позивач просив суд виділити йому в натурі 1/2 частину вказаного домоволодіння, визначити порядок користування земельною ділянкою та стягнути з ОСОБА_5 судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені, вирішено усунути ОСОБА_5 перешкоди в користуванні 1/2 частиною домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_5 в 1/2 частину вказаного домоволодіння. Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_5 перешкод в користуванні будинком літ.А-1, літньою кухнею літ.В, погребом під літньою кухнею літ.В, вбиральнею літ.Д, душем літ.З, гаражем літ.Ж; зняти замки з вхідних дверей в приміщення: 1-4 площею 16,6 м2, 1-8 площею 10,5 м2, 1-3 площею 6,5 м2, 1-2 площею 0,2 м2 в будинку літ.А-1 по АДРЕСА_1 та передати ключі від вхідних дверей в будинок літ.А-1, літню кухні літ.В, погріб під літньою кухнею літ.В, гараж літ.Ж, вбиральню літ.Д та душ літ. З. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 38 грн. 50 коп. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 -ОСОБА_4 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачка ОСОБА_5 є власником 1/2 частини жилого будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, розташованого по АДРЕСА_1, а саме - жилого будинку літ.А-1, входу в підвал літ Б, літню кухню літ. В, погребу під літньою кухнею літ. В, сараїв літ. Г, И, Л, вбиральні літ. Д, душу літ. З, гаражу літ. Ж, мостіння - І, колодязю літ. К, огороджень № 1 -6, що стверджується копією укладеного у письмовій нотаріальній формі договору дарування від 14.03.1995 року та витягом про державну реєстрацію прав (т. 1 а.с. 9, 51).

Інша 1/2 частина жилого будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, розташованого по АДРЕСА_1, належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, що стверджується копією укладеного у письмовій нотаріальній формі договору дарування від 15.10.2004 року та рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2010 року, що залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.10.2010 року, яким договір дарування від 15.10.2004 року визнано недійсним в частині дарування 1/2 частини вказаного жилого будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд.

Відповідно до технічного паспорта, виданого КП "ДМБТІ" станом на 04.05.2012 року, в домоволодінні по АДРЕСА_1 самовільно преобладнано в будинку літ. А-1 приміщення 1-6 та 1-7, крім того самочинно побудовано сараї літ. К, М. Суду не надані докази наявності дозволу або належним чином затвердженого проекту на вказані перепланування у житловому будинку та зведення на території спірного домоволодіння зазначених вище сараїв (т. 1 а.с. 188 -193).

Крім того, згідно договорів дарування від 14.03.1995 року та 15.10.2004 року, складених дарувальником ОСОБА_7, здійснено відчуження спірного нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці площею 597,0 кв.м. (т. 1 а.с. 9, 174). У технічному паспорті на домоволодіння по АДРЕСА_1, виданому КП "ДМБТІ" станом на 06.02.2009 року, вказано, що площа відповідної земельної ділянки складає 597,0 кв.м., з яких під городом -93,0 кв.м. (т. 1 а.с. 26 -31). Відповідно до технічного паспорта, виданого КП "ДМБТІ" станом на 04.05.2012 року, спірне домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 548,0 м.кв., з яких під городом - 110,0 м. кв. (т. 1 а.с. 188 -193). Отже, матеріали справи містять суперечливу інформацію щодо дійсної площі спірної земельної ділянки.

Місцевим судом встановлено, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне домоволодіння, не приватизована, що визнано сторонами. Крім того, суду не надані будь-які правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку, не представлені письмові докази про виділення даної земельної ділянки у користування, про її відведення в натурі на місцевості. Суду не представлені письмові докази про дійсний розмір вказаної земельної ділянки та її план.

Згідно відповіді центру Державного земельного кадастру від 20.04.2012 року, будь-яка інформація щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 в державному земельному кадастрі відсутня.

Крім іншого, місцевим судом встановлено, що за вказаною адресою мешкають відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_6, які створюють позивачці перешкоди у користуванні 1/2 частиною даного нерухомого майна, що полягають у встановленні замків на вхідних дверях та відмовах надати позивачці ключі від відповідних замків і доступ до житла; дані обставини стверджуються представленими у справі письмовими доказами і визнані сторонами у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст. 376 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власносте виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно де закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підстав договору оренди. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачене договорі відчуження будівлі і споруди.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку, згідно вимог ч. 1 ст. 125 ЗК України, виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ч. 1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 126 ЗК України визначені документи, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до роз'яснень п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року, з відповідними змінами та доповненнями, "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", у справах про встановлення порядку користування земельною ділянкою співвласників жилого будинку необхідно витребувати: документи про надання її для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель; план земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості); план цієї ділянки із зазначенням її частин, що перебувають у фактичному користуванні кожного із співвласників тощо.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачка є власником 1/2 частини спірного будинку з господарчими та побутовими будівелями і спорудами, місцевий суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення первісних позовних вимог і ухвалив законне рішення про усунення ОСОБА_5 перешкод в користуванні 1/2 частиною домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_5 в 1/2 частину вказаного домоволодіння, зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_5 перешкод в користуванні будинком літ.А-1, літньою кухнею літ.В, погребом під літньою кухнею літ.В, вбиральнею літ.Д, душем літ.З, гаражем літ.Ж, зняти замки з вхідних дверей в приміщення: 1-4 площею 16,6 м2, 1-8 площею 10,5 м2, 1-3 площею 6,5 м2, 1-2 площею 0,2 м2 в будинку літ.А-1 по АДРЕСА_1 та передати ключі від вхідних дверей в будинок літ.А-1, літню кухні літ.В, погріб під літньою кухнею літ.В, гараж літ.Ж, вбиральню літ. Д та душ літ. З.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що сторонами не надані докази виділення земельної ділянки по АДРЕСА_1 у користування чи передачі її у власність, а на території спірного домоволодіння є самочинні споруди та неузаконені і неузгоджені перепланування і переобладнання.

Колегія звертає увагу, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про обов"язкову необхідність витребування судом письмових доказів щодо виділення у користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 та призначення у даній справі судової експертизи для визначення можливих варіантів поділу спірного нерухомого майна у натурі і варіантів користування вказаною земельною ділянкою, відповідно до ідеальних часток кожної із сторін -по 1/2 (т. 1 а.с. 221 -232), не підтримані відповідачем ОСОБА_3 та його представником у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, клопотання про призначення експертизи в судовому засіданні в апеляційному суді не заявлено; представник відповідача ОСОБА_3 - апелянт ОСОБА_4 - у судовому засіданні 17.01.2013 року змінив викладену в апеляційній скарзі позицію та заявив про відсутність підстав для витребування судом письмових доказів щодо виділення у користування вказаної вище спірної земельної ділянки.

Виходячи з викладеного, вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та обов"язків доказування і подання доказів, приймаючи до уваги, що суду не представлені докази надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 у користування (власність), не надані докази фактичної площі вказаної земельної ділянки, зважаючи на наявність у вказаному домоволодінні самочинних будівель та неузгоджених перепланувань, враховуючи відсутність доказів наявності технічної можливості і варіантів поділу спірного домоволодіння в натурі та визначення порядку користування відповідною земельною ділянкою, виходячи з розміру ідеальних часток сторін -по 1/2, приймаючи до уваги незаявлення учасниками процесу в суді апеляційної інстанції відповідних клопотань, зокрема, про призначення судової будівельно-технічної експертизи, колегія дійшла висновку про недоведеність зустрічного позову та необхідність відмови ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про поділ домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі та визначення порядку користування даною земельною ділянкою.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на правильне застосування місцевим судом вимог ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що, відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга -без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 -відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2012 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді