АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9040/13 Справа № 2/202/2504/2013 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2013 року м. Дніпропетровськ

19 вересня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю "МД "Істейт" про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що перебувала в трудових відносинах з ТОВ "МД "Істейт", наказом №62/18-К від 01.06.2007 року була прийнята на посаду провідного бухгалтера. Наказом відповідача №35-К від 28.01.2013 року її, ОСОБА_6, було звільнено з роботи з 28 січня 2013 року за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату. Звільнення позивачка вважає незаконним через порушення процедури звільнення та у зв"язку з тим, що не враховано наявність у неї переважного права на залишення на роботі, тому просила суд поновити її на роботі у ТОВ "МД "Істейт", стягнути із відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 28.01.2013 року по 01.07.2013 року в розмірі 26072 грн. 20 коп. та судові витрати по справі, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 1906,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачка перебувала в трудових відносинах з ТОВ "МД "Істейт", наказом №62/18-К від 01.06.2007 року була прийнята на посаду провідного бухгалтера ( а.с.20).

Повідомленням від 06.11.2012 року позивачку під підпис ознайомлено про звільнення з 09.01.2013 року у зв'язку із скороченням штату, відповідно до наказу від 05.11.2012р. №82-ОД, а саме скорочення посади провідного бухгалтера.

Наказ про звільнення не узгоджувався із профспілковим комітетом, оскільки ТОВ "МД "Істейт" не має первинної профспілкової організації, що визнано сторонами.

Наказом №35-К від 28.01.2013 року ОСОБА_6 звільнена із 28 січня 2013 року за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату. Дане звільнення відбулося у перший день виходу позивачки на роботу з лікарняного, замість запланованої дати звільнення 09.01.2013 року (а.с.4).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», з відповідними змінами та доповненнями, роз»яснено, що розглядаючи трудові спори, пов»язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов»язані з»ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим нам органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Місцевим судом встановлено, що у зв»язку зі змінами в організації виробництва та праці в ТОВ "МД "Істейт" відбулося скорочення штату працівників, що підтверджується рішенням загальних зборів учасників ТОВ "МД "Істейт" викладеним у протоколі від 29.10.2012 року №29/10-1, наказом відповідача від 05.11.2012 р. №82-ОД, згідно якого, зокрема, скорочена одна з трьох штатних одиниць провідних бухгалтерів (а.с. 43 - 44, 48).

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності та штату працівників у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 42 КЗпП України, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Судом встановлено, що на час прийняття рішення про скорочення штату працівників на підприємстві було три посади провідного бухгалтера, які займали: ОСОБА_7, згідно наказу від 03.09.2010р. № 589-К, прийнята на роботу на період декретної відпустки основного працівника - ОСОБА_8; ОСОБА_6, згідно наказу від 01.06.2007р. №62/18-К; ОСОБА_9, згідно наказу від 27.09.2002р. №34-К.

На підприємстві було проведено процедуру визначення переважного права на залишення на роботі на посадах провідних бухгалтерів.

ОСОБА_7 тимчасово виконувала посадові обов'язки ОСОБА_8, яка знаходилася у відпустці по догляду за дитиною; 11.01.2013 року ОСОБА_8 було поновлено на роботі, на посаді провідного бухгалтера, згідно наказу №13-к від 09.01.2913 року (а.с. 244). ОСОБА_8 має дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією відповідного свідоцтва.

Враховуючи викладене, суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_8 не підлягає звільненню за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки має дитину у віці до трьох років, відповідно до ст. 184 КЗпП України, якою передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч. 6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов"язковим працевлаштуванням.

Головний бухгалтер ОСОБА_11 та заступник головного бухгалтера ОСОБА_12 надали довідки від 01.11.2012р. щодо кваліфікації та продуктивності праці провідних бухгалтерів ОСОБА_6 і ОСОБА_9 за наступними критеріями: освіта за спеціальністю та підвищення кваліфікації; функціональні обов'язки; виконання іншої роботи (розширення зони обслуговування, суміщення професій, тощо); стаж робота на підприємстві з урахуванням праці в ЗАО «МД Груп», правонаступником якого є ТОВ "МД "Істейт", в тому числі в якості бухгалтера; наявність заохочень та дисциплінарних стягнень.

На підставі вказаних довідок, інформація в яких відповідає записам в трудових книжках, документам про освіту та виконуваними функціональним обов'язками, було зроблено наступні висновки:

- ОСОБА_9 має вищу освіту та підвищення кваліфікації, що стосується фаху бухгалтера (спеціаліст з обліку та аудиту), має більший стаж роботи бухгалтера на підприємстві (9 років 7 місяців) та більші за об'ємом і продуктивністю функціональні обов'язки. ОСОБА_9 має додаткові обов'язки з кадрової роботи, проживає і працює у м. Дніпропетровську, виконує обов'язки по формуванню та здаванню звітів підприємства у відповідні фонди, які знаходяться в м. Дніпропетровську, за юридичною адресою підприємства;

- ОСОБА_6 має кваліфікацію економіста з фінансової роботи, менший стаж роботи бухгалтера на підприємстві (5 років 5 місяців), менші за об'ємом функціональні обов'язки, у неї відсутні додаткові обов'язки. ОСОБА_6 проживає і працює у м. Запоріжжі;

- ОСОБА_13, ОСОБА_6 заохочень та дисциплінарних стягнень не мали.

Таким чином, відповідно до вказаних документів, інших доповідних записок, керуючись ч. 1 ст. 42 КЗпП України, роботодавець правомірно визначив переважне право на залишенні на роботі провідного бухгалтера ОСОБА_9 ( а.с. 62 - 90).

У зв'язку з тим, що умови кваліфікації та продуктивності праці ОСОБА_6 і ОСОБА_9 виявилися нерівними, частина 2 ст.42 КЗпП України не застосовувалася для подальшого з'ясування їх переважного права на залишенні на роботі.

Крім того, з серпня 2012 року на підприємстві відбувається звільнення працівників, в тому числі за скороченням штату, що підтверджується наказами від 04.10.2012 року №72-ОД, від 05.11.2012 року №82-ОД, від 27.12.2012 року № 97-ОД, №96-ОД ( а.с.45-47;51-54). Так, на 01.08.2012 року загальна чисельність працівників склала 225 осіб, а вже на 31.03.2013 року - 129 осіб. За цей період часу за скороченням звільнено 26 працівників ( а.с. 91-115).

Також судом встановлено, що ТОВ не пропонувало ОСОБА_6 іншу роботу на підприємстві за вакантними посадами - водій автотранспортних засобів, бухгалтер з дипломом спеціаліста, секретар, експедитор, менеджер з постачання, менеджер з ВЕД, начальник відділу постачання, різальник металу на ножицях і пресах, стропальник, машиніст екскаватору, тиглчасова економіста в бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності II кат., - у зв"язку з тим, що вказані посади також виключині із штатного розкладу з 11.12.2012 р. на підставі рішення загальних зборів учасників відповідача.

За період з 06.11.2012р. (попередження ОСОБА_6 про звільнення) по 28.01.2013р. (звільнення ОСОБА_6П.) на підприємстві існували та виникали вакантні посади - начальник відділу збуту, провідний інженер з нагляду за будівництвом, начальник дільниці технічного забезпечення, контролер у виробництві чорних металів, заступник начальника адміністративно-господарського відділу, робітник з комплексного обслуговування й ремонту будинків, стропальник, провідний менеджер з оптової торгівлі. Ці вакантні посади виникали у зв'язку із звільненням працівників і на їх місце були прийняті, або переведені працівники з інших скорочених посад. Посади звільнених працівників не пропонувалися позивачу з причини невідповідності ОСОБА_6 необхідній кваліфікації та/або відсутності стажу роботи на цих посадах, передбачених діючим законодавством та посадовими інструкціями, або неможливістю виконувати роботу на якій існує заборона використання жіночої праці у зв'язку з підніманням вантажу понад встановлені норми (наприклад, робота стропальника) ( а.с. 116 - 133).

Щодо твердження ОСОБА_6, що роботодавець мав запропонувати посаду за її кваліфікацією, а саме заступника начальника адміністративно-господарського відділу, то, у зв"язку з перебуванням ОСОБА_6 на лікарняному листі з 26.12.2012 року по 25.01.2013 року, дана посада була запропонована ОСОБА_14, посада якого теж скорочувалась; згідно наказу №82-0Д від 05.11.2012 року та у зв'язку з необхідністю здійснення приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, ОСОБА_14 був переведений на посаду заступника начальника адміністративно-господарського відділу 22.01.2012 року.

Крім того, позивачка не могла бути переведена на посаду контролера у виробництві чорних металів через відсутність необхідної освіти, а також у зв"язку з тим, що 21.12.2013 року заяву про переведення на вказану посаду надав ОСОБА_15, чиє робоче місце також було скорочено.

Судом встановлено, що при звільненні ОСОБА_6 Н,П. їй були нараховані та перераховані на заробітну платіжну картку вихідна допомога, грошова компенсація за всі дні щорічної відпустки і додаткової відпустки та надані всі необхідні звіти до центру зайнятості про вивільнення працівника.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов правильного висновку, що звільнення позивачки проведено з додержанням вимог діючого законодавства, права та законні інтереси позивачки не порушені, крім того, суду на надані докази на підтвердження доводів позивачки щодо наявності у неї переважного права на залишення на даній роботі у порівнянні з іншими провідними бухгалтерами, зокрема, ОСОБА_9 Отже, суд першої інстанції ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про поновлення на роботі, що обумовило необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення середньої заробітної плати за ас вимушеного прогулу та судових витрат.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги вимоги ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді