Справа № 635/815/13-ц
Провадження № 2/635/1830/2013
27 травня 2013 року с. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області в складі:
Головуючого судді - Полєхіна А. Ю.
при секретарі - Герасименко І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 боргу за договором позики в сумі, еквівалентній 44 590 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також грошових коштів в сумі 391 166 грн. 38 коп. та покласти на відповідачів судові витрати
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 січня 2011 року він позичив відповідачам 38 400 гривень 00 копійок та 8 000 доларів США, а відповідачі зобовязалися повернути ці кошти частинами (з розстроченням) у порядку та строки, визначені сторонами в п. 1 укладеного ними договору позики. З 28 квітня 2011 року відповідачі порушують обумовлені договором позики порядок і строки повернення позики, у звязку з чим позивач вимагає стягнути з них всю неповернуту частину позики в розмірі 8 000 доларів США та 35 200 грн. 00 коп., збільшену на проценти за користування відповідачами позикою на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 1 214 доларів США та 5 375 грн. 67 коп. відповідно, три проценти річних в сумі 96 доларів США та 957 грн. 11 коп., з урахуванням інфляційного збільшення частини позики, вираженої в договорі в національній валюті України гривні, а також неустойку за прострочення відповідачами виконання своїх зобовязань у вигляді штрафу (пені) в розмірі 35 280 доларів США та 349 344 грн. 00 коп.
Представник позивача в судове засідання не зявився, але просив суд розглянути справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі у разі неявки відповідачів в судове засідання, про що зазначено у позові.
Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно положень ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
28 січня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 з однієї сторони та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з іншої сторони укладений договір позики, викладений в письмовій формі і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 198.
Відповідно до умов договору позики від 28 січня 2013 року, позивач передав відповідачам грошові кошти в сумі 38 400 грн. 00 коп. та валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 8 000 доларів США, а відповідачі зобовязалися повертати отримані в позику грошові кошти з розстроченням рівними частками по 1 600 грн. 00 коп. 28 числа кожного місяця і 28 січня 2013 року здійснити останнє повернення частини позики, вираженої договором у гривні та повернути 8 000 доларів США.
Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобовязанням строк (термін).
Позивач в своїй заяві стверджує, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань щодо повернення йому боргу за договором позики в повному обсязі не виконали, і неповернутими залишилися кошти в сумі 35 200 грн. 00 коп. та 8 000 доларів США.
Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання відповідачами їхніх зобовязань за договором позики.
Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач в своєму позові та представник позивача в судовому засіданні визнали факт повернення позивачеві позики відповідачами лише в частині 3 200 грн. 00 коп.
В силу ст. 137 ЦПК України, витребування доказів за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, є обовязком суду. Проте з власної ініціативи витребувати докази суд права не має.
Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини справи, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тому, суд виходить з факту повернення відповідачами позивачеві позики в частині 3 200 грн. 00 коп. Отже, неповернута відповідачами позивачеві сума позики становить 35 200 грн. 00 коп. та 8 000 доларів США.
Таким чином, відповідачі порушили свої зобовязання з повернення позивачеві позичених у нього коштів, і призначене сторонами в договорі на 28 квітня 2011 року чергове повернення частини позики не здійснили.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
У звязку з цим, 26 липня 2012 року позивачем засобами поштового звязку було направлено відповідачам вимогу про дострокове повернення всієї суми боргу в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України у звязку з простроченням боржником поточних повернень, а також про сплату процентів і штрафу.
Відповідачі отримали надіслані на їхню адресу вимоги позивача, але борг у визначений позивачем строк не повернули.
Тому, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість вимог позивача про повернення відповідачами йому всієї суми неповернутої частини позичених в нього коштів в сумі 8 000 доларів США та 35 200 грн. 00 коп. як в порядку відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, так і у звязку зі спливом станом на момент винесення рішення у справі терміну остаточного розрахунку відповідачами перед позивачем за договором позики від 28 січня 2011 року.
Обґрунтованою у звязку з цим є і вимога позивача про стягнення з відповідачів на його користь належних йому процентів за користування відповідачами позиченими у нього коштами відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У звязку з цим, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідачів процентів за користування його коштами за період з моменту укладення договору позики 28 січня 2011 року до моменту постановлення судом рішення у справі.
Але позивачем розраховані проценти за користування відповідачами його коштами за період з 28 січня 2011 року по 22 січня 2013 року.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.
За ст. 1048 ЦК України, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
В період з 28 січня 2011 року по 23 березня 2012 року облікова ставка НБУ залишалася на рівні 7,75 %. З 23 березня 2012 року Національним банком України було зменшено облікову ставку до рівня в 7,5 %.
Позивач у своїй заяві вірно розрахував суму процентів за користування відповідачами його коштами з 28 січня 2011 року по 22 січня 2013 року за періодами в залежності від суми залишку неповернутої частини позики та відповідного рівня облікової ставки НБУ в розмірі 1 214 доларів США та 5 375 грн. 67 коп., і суд задовольняє цю вимогу позивача.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Позивачем доведено належними і допустимими доказами факт невиконання (неналежного виконання) відповідачами взятих на себе зобовязань за договором позики, починаючи з 28 квітня 2011 року.
В п. 6 договору позики від 28 січня 2011 року сторони погодили, що простроченням виконання зобовязань за цим договором буде як недотримання строку остаточного повернення, так і про строчка будь якого з поточних повернень більш ніж на пять днів.
Передбачене сторонами в договорі позики розстрочення повернення відповідачами позики порушене 28 квітня 2011 року, отже відповідачі є такими що порушили виконання зобовязання з 04 травня 2011 року.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Позивачем вірно розрахований загальний розмір належного до сплати відповідачами на його користь інфляційного збільшення простроченої поверненням частини позики, отриманої відповідачами від нього в національній валюті гривні в період з травня 2011 року по грудень 2012 року в сумі 289 грн. 60 коп., і суд задовольняє цю вимогу позивача.
Позивачем також правильно обрахований розмір трьох процентів річних від простроченої поверненням відповідачами позивачеві позичених коштів за період з 04 травня 2011 року по 22 січня 2013 року в розмірі 957 грн. 11 коп. та 96 доларів США, і вимога позивача про стягнення цих сум також підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.
Згідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання.
Пунктом 6 укладеного між позивачем і відповідачами договору позики від 28 січня 2011 року встановлено неустойку у вигляді штрафу (пені) за прострочення виконання зобовязань відповідачів, які є позичальниками за договором, в розмірі 3% (три відсотки) від простроченого зобовязання за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня.
Положення цього пункту відповідає ч. 1 ст. 549 ЦК України, відповідно до якої, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.
Відповідно до ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням боржником зобовязання.
Позивачем правильно обрахована неустойка у вигляді штрафу (пені) за неналежне виконання відповідачами їхніх зобовязань з повернення позики за період з 04 травня 2011 року по дату звернення в суд із позовом 22 січня 2013 року в розмірі 35 280 доларів США і 349 344 грн. 00 коп. і вимога позивача про стягнення цих сум з відповідачів є законною і обґрунтованою.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Клопотання про зменшення розміру неустойки відповідачами суду не заявлено, жодних відомостей щодо обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про зменшення розміру неустойки відповідачами суду не надано.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За змістом ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, мають право брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.
Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати всі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Матеріали справи не містять доказів наявності обставини, що обумовлювали б необхідність зменшення розміру неустойки за рішенням суду.
Тому, суд вважає правомірним стягнення з відповідачів неустойки у вигляді штрафу (пені) за період прострочення ними повернення позивачеві позики в розрахованому ним розмірі 35 280 доларів США та 349 344 грн. 00 коп. і задовольняє цю вимогу.
Загальний розмір зобовязань відповідачів перед позивачем складає суму доданків основної суми боргу у вигляді неповернутої позики в розмірі 8 000 доларів США та 35 200 грн. 00 коп., плати за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 1 214 доларів США та 5 375 грн. 67 коп. відповідно, інфляційного збільшення суми позики, отриманої відповідачами від позивача у національній грошовій одиниці України гривні, в розмірі 289 грн. 60 коп., трьох процентів річних від простроченого поверненням боргу в сумі 96 доларів США та 957 грн. 11 коп. та передбаченої сторонами в договорі позики від 28 січня 2011 року неустойки у вигляді штрафу (пені) в розмірі 35 280 доларів США та 349 344 грн. 00 коп. відповідно, а всього 44 590 доларів США та 391 166 грн. 38 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривні.
Якщо договір між фізичними особами містить посилання на використання як предмета договору іноземної валюти, то порядок розрахунку при задоволенні позову про стягнення грошових коштів, сума яких визначена в договорі в іноземній валюті, має здійснюватися в грошовій одиниці України гривні за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Курс гривні відносно долара США на дату винесення рішення у справі складає 799,3 грн. за 100 доларів США.
Отже, сума належних до стягнення з відповідачів на користь позивача коштів в іноземній валюті в розмірі 44 590 доларів США на дату вирішення справи складає результат від множення 44 590 доларів США на курс 799,3 грн. за 100 доларів США і дорівнює 356 407 грн. 87 коп.
Загальний розмір належних до стягнення з відповідачів на користь позивача коштів за договором позики від 28 січня 2011 року складає результат від складення суми боргу, визначеної в договорі в національній валюті України гривні із гривневим еквівалентом суми боргу, вираженої в договорі позики в іноземній валюті доларах США і дорівнює 391 166 грн. 38 коп. + 356 407 грн. 87 коп. = 747 574 грн. 25 коп.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі сплаченого позивачем судового збору в сумі 3 441 грн. 00 коп.
На підставі ст. ст. 526, 530, 533, 536, 546, 548 551, 610, 611, 625, 1046, 1048 1050 ЦК України та керуючись ст. ст. 10, 11, 27, 59 61, 88, 209, 212 216, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.
Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_2, ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_3, на користь позивача ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_4, борг у розмірі 747 574 (сімсот сорок сім тисяч пятсот сімдесят чотири) гривні 25 копійок.
Стягнути з відповідачів ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_2, ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_3, на користь позивача ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_4, судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 3 441 грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: А.Ю.Полєхін