УХВАЛА

Іменем України

12 березня 2013 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого-судді Пилипюк Г. М.

при секретарі Фрейдун А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1,

встановив:

Головний державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції погоджено із начальником Залізничного відділу ДВС ЛМУЮ звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що на виконанні у Залізничному відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження від 24.10.2012 року з виконання виконавчого листа № 1309/3936/12 виданого Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3900 доларів США, що еквівалентно 31141,50 грн. матеріальної та 3000,00 грн. моральної шкоди.

В добровільному порядку рішення суду боржник не виконує.

В судове засідання державний виконавець не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, подання підтримує повністю, просить його задовольнити.

Оглянувши матеріали справи, вивчивши подання, суд прийшов до висновку, що подання до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожен, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на дану норму Конституції України, слід прийти до висновку, що обмеження особи права вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, є обмеженням її конституційного права на свободу пересування, гарантованого державою.

Згідно вимог п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Разом з тим, згідно вимог ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до вимог ст. 32 ЗУ "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів подання, державним виконавцем відкрито виконавче провадження від 24.10.2012 року з виконання виконавчого листа № 1309/3936/12 виданого Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3900 доларів США, що еквівалентно 31141,50 грн. матеріальної та 3000,00 грн. моральної шкоди, яку боржник не виконує.

Разом з тим, подання не містить будь-яких відомостей про прийняття державним виконавцем заходів щодо виконання виконавчого листа, не зазначено, які обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_2 має намір виїхати за кордон, не зазначено, якими доказами підтверджуються такі обставини, і яка є необхідність в тимчасовому обмеженні її права виїзду за кордон та пересуванні.

Зважаючи на викладене вище, суд прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням іншого органу (посадової особи), а вжиті державним виконавцем заходи по примусовому виконанню цих зобов'язань вичерпані та не принесли позитивного результату.

За таких обставин обмеження ОСОБА_2 у праві вільно залишати територію України позбавлене законних підстав та є прямим порушенням його конституційного права.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що доводи подання є необґрунтованими, підстави для його задоволення відсутні, а тому в поданні слід відмовити.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ч. 1 ст. 11, п. 18 ч. 2 ст. 11, ст. 32 Закону України Про виконавче провадження, ч. 2 ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, суд

ухвалив:

У задоволенні подання головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Г. М. Пилипюк

Оригінал ухвали.