Провадження №2/193/161/13
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

04 квітня 2013 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Шумської О.В.

при секретарі Кірєєвій Т.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Софіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним та повернення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним та повернення боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період 2008 року його двоюрідна сестра ОСОБА_3 взяла у нього в борг 3000 доларів США, при цьому він передав їй кошти, а вона прийняла їх і використала на власні потреби для проведення ремонту свого житлового будинку.

Письмово договір позики вони не укладали тому, що є родичами і довіряли один одному. Між ними був установлений строк повернення позики це перша вимога позивача.

У вересні 2011 року позивач звернувся до відповідача з усною вимогою про повернення боргу, але вона йому повідомила, що на цей час у неї немає коштів, а коли будуть тоді і поверне. Минув рік, а борг йому не був повернутий.

З метою досудового врегулювання питання повернення боргу, на початку вересня 2012 року позивач звертався до відповідача, її матері та співмешканця. Останні борг визнавали і обіцяли повернути частину до кінця грудня 2012 року. Під час вирішення питання стосовно повернення боргу позивачем проводився аудіо запис їхніх розмов, який позивачем відтворено на ком пакт диск CD-D.

Крім того, 17 вересня 2012 року із заявою про прийняття мір реагування до відповідача, яка відмовляється повернути йому борг, позивач звернувся до Софіївського РВ ГУУМВС України в Дніпропетровській області. 27 вересня 2012 року Софіївським РВ ГУУМВС України в Дніпропетровській області в порушенні кримінальної справи відносно відповідача було відмовлено з підстав, передбачених п. 2 ст. 6 КПК України.

Після того, як в кінці грудня 2012 року позивачу не було повернуто ані частини, ані всього боргу, він 28 грудня 2012 року направив відповідачу замовленого листа з вимогою повернення боргу до 10 січня 2013 року, який нею було отримано 08 січня 2013 року.

До цього часу, 14 березня 2013 року, відповідач борг у сумі 3000 доларів США (що станом на 14.03.2013 року день звернення до суду із позовом, становить 23979 грн.) позивачу не повернула, на його телефонні дзвінки не відповідає, а тому позивач змушений звернутися до суду і просить суд визнати договір позики, укладений між позивачем та відповідачем, дійсним; стягнути з відповідача борг в сумі 23979 грн., судовий збір, послуги банку за сплату судового збору, послуги Укрпошти.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у поданій до суду позовній заяві, на задоволенні позову наполягають.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову не заперечує, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, вислухавши доводи позивача, відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В період 2008 року двоюрідна сестра позивача ОСОБА_3 взяла у нього в борг 3000 доларів США, при цьому він передав їй кошти, а вона прийняла їх і використала на власні потреби для проведення ремонту свого житлового будинку.

Письмово договір позики вони не укладали тому, що є родичами і довіряли один одному. Між ними був установлений строк повернення позики це перша вимога позивача.

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини.

Ч. 1 ст. 205 ЦК України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Ч. 1 ст. 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність. Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій же кількості, такого ж роду і такої ж якості, які були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, встановлені договором.

За договором позики позивач передав відповідачеві суму, про що свідчить визнання відповідачем боргу, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1046 ЦК України, було укладено.

Однак до теперішнього часу відповідач не виконав свої зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно предявляються.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 524 зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ст. 533 ЦК України Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тому суд приходить до висновку що наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача).

Зважаючи на викладене, слід стягнути з відповідача на користь позивача, сплачений ним судовий збір у розмірі 239,79 грн., послуги банку за сплату судового збору в сумі 3,00 грн. та послуги Укрпошти в сумі 8,30 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_4 задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики в сумі 23979 (двадцять три тисячі девятсот сімдесят девять) гривень 00 копійок.

3.Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 239 (двісті тридцять девять) гривень 79 копійок.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 послуги банку за сплату судового збору в сумі 3 (три) гривні 00 копійок та послуги Укрпошти в сумі 8 (вісім) гривень 30 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя: О.В. Шумська