Справа № 459/2667/13 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/7860/13 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи: 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на ухвалу судді Червоноградського міського суду Львівської області від 10 червня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

27 травня 2013 року Публічне акціонерне товариство „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (в подальшому - „Банк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4, третя особа - ТзОВ ВКФ „ВМВ Компані", про стягнення з відповідачів, як поручителів за Договорами поруки від 21.04.2011 року, заборгованості ТзОВ ВКФ „ВМВ Компані" перед Банком за Кредитним договором, який було укладено між ними 21.04.2011 року. Також Банк просив, з метою забезпечення позову, накласти арешт на все майно та грошові кошти відповідачів.

Оскаржуваною ухвалою судді Червоноградського міського суду Львівської області від 10 червня 2013 року накладено арешт на все майно та грошові кошти відповідачів, а також заборонено „вчиняти будь-які дії щодо спірного майна" (а.с. 5).

Дану ухвалу оскаржили відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Апелянти просять оскаржувану ухвалу скасувати, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважають, що судом був порушений порядок, встановлений для вирішення заяви про забезпечення позову.

Вважають, що судом при постановлені оскаржуваної ухвали не були враховані роз'яснення, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

Звертають увагу на те, що предметом позову є грошові кошти, однак арешт накладено також і на все майно відповідачів.

Стверджують, що наклавши арешт на грошові кошти відповідачів, суд позбавив їх можливості здійснювати будь-які платежі, а відтак - реальної можливості до існування.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" міститься роз'яснення про те, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, і що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (п.1); позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (п.3); вирішуючи питання забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів (п.4), і що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими (п.6).

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито ухвалою судді від 18 червня 2013 року, тобто - суддею заходи забезпечення позову були застосовані ще до відкриття провадження у справі, а не після відкриття провадження у ній, що суперечить вище згаданим роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України.

Крім цього, заява про забезпечення позову містить клопотання про накладення арешту на майно та грошові кошти відповідачів, однак оскаржуваною постановою також заборонено ще й „вчиняти будь-які дії щодо спірного майна" (без відповідних роз'яснень щодо того, яке саме майно є „спірним"), що є виходом за межі клопотання Банку і також суперечить вище згаданим роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України.

Накладенням арешту на всі грошові кошти відповідачів суд дійсно позбавив їх можливості здійснювати будь-які платежі, а відтак оскаржувана постанова в цій частині дійсно ухвалена без урахування інтересів відповідачів, що також суперечить вище згаданим роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України.

Оцінюючи всі вище наведені обставини по справі в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржувана ухвала скасуванню - з передачею питання розгляду заяви Банку про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки останнім було порушено процесуальний порядок його вирішення, в ході якого слід урахувати вище згадані роз'яснення, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.2, 312 п.3, 314 ч.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 частково задовольнити.

Ухвалу судді Червоноградського міського суду Львівської області від 10 червня 2013 року скасувати і передати питання розгляду заяви Публічного акціонерного товариства „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: