Номер провадження № 22-ц/785/361/13
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2013 року м. Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Драгомерецького М.М.

суддів колегії - Панасенкова В. О.

- Громіка Р.Д.,

при секретарі - Сенчук А.О.,

за участю: позивачки ОСОБА_4 і її представника ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2012 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариства з обмеженою відповідальністю УніКредит Банк про витребування майна з чужого незаконного володіння та розподіл спільного сумісного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

17 квітня 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом, який у подальшому був нею уточнений, до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ УніКредит Банк про витребування майна з чужого незаконного володіння та розподіл спільного сумісного майна подружжя. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживали сумісно однією сім'єю, та 20 червня 2008 року сторони зареєстрували шлюб.

За час проживання однією сім'єю до укладення шлюбу, 24 травня 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 придбали 1/2 частину будинку АДРЕСА_2, яка складається у цілому з: житлового будинку з бетонних блоків літ. "А", житловою площею 26,0 кв. м., загальною площею 41,0 кв. м., І - мостіння, № 1,2 - огорожа, які розташовані на земельній ділянці площею 212 кв. м.. Договір купівлі-продажу було укладено від імені ОСОБА_6.

У 2008 році сторони придбали квартиру АДРЕСА_1, яка складається в цілому з двох житлових кімнат, загальною площею 49,1 кв. м. та оформили її на ім'я ОСОБА_4.

05 травня 2008 року спірна квартира була переоформлена на ОСОБА_6, після реєстрації шлюбу, 30.08.2008 року, подружжя придбало автомобіль марки "Ауді" А4, який було зареєстровано на ім'я ОСОБА_6 та видано державний номер НОМЕР_1.

09 квітня 2012 року шлюб між позивачкою та відповідачем ОСОБА_6 було розірвано, однак 14.10.2011 року автомобіль, який належав подружжю на праві спільної сумісної власності був відчужений ОСОБА_6 на користь його матері - ОСОБА_8. Про відчуження автомобіля позивачка не знала, та своєї згоди на таке відчуження не давала. Тому, позивачка ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом та просила його задовольнити у повному обсязі з наведених в уточненій позовній заяві правових підстав.

Не погодившись із первісним позовом, 18 червня 2012 року ОСОБА_6 подав зустрічний позов до ОСОБА_4, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 1/2 суми сплаченого першого внеску за спірну квартиру, 1/2 суми сплачених кредитних платежів в період з 05.05.2008 по 05.08.2010 рр., суму сплачених кредитних платежів у період з 01.09.2010 по 05.06.2012 рр., а разом 230 375,82 гривень. Крім того, ОСОБА_6 просив передати право власності на спірну квартиру ОСОБА_4, та зобов'язати ПАТ "УніКредит Банк" переукласти кредитний договір та договір іпотеки з ОСОБА_4 посилаючись на те, що до реєстрації шлюбу у 2008 році вони однією сім'єю з ОСОБА_4 не проживали, а проживали сумісно лише періодично з 2003 року. За час сумісного з ОСОБА_4 проживання він працював, а майно, яке було придбано під час сумісного проживання і є предметом спору, було придбано за його особисті кошти. Після припинення шлюбних відносин ОСОБА_6 підтримував ОСОБА_4 та їх спільну дитину фінансово, крім того, він продовжує сплачувати кредит та комунальні послуги за спірну квартиру, в якій проживає ОСОБА_4 з їх неповнолітньою дитиною.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Справа розглянута за відсутності відповідачки ОСОБА_8 та представника третьої особи ТОВ "УніКредит Банк", які у судове засідання не з'явилися.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2012 року первісний позов ОСОБА_4 задоволено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 та задовольнити вимоги його зустрічної позовної заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явились відповідачка ОСОБА_8, яка неодноразово сповіщалась про розгляд справи належним чином, однак вона надала заяви про розгляд справи за її відсутності, а також не з'явився представник ТОВ "УніКредит Банку", який сповіщався належним чином про час та місце розгляду справи, однак причини неявки до апеляційного суду не повідомив, тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка зазначених осіб до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення на апеляцію ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7, а також заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи 20 червня 2008 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який було зареєстровано Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис за №193.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син - ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 28 серпня 2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №746.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2012 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було розірвано.

Відповідно до положень ст.ст. 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Так, суд першої інстанції у судовому засіданні встановив факт сумісного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в період з 2003 по 2008 роки, але зазначена позовна вимога у справі не заявлялась та первісний позивач по справі ОСОБА_4 у своєму позові не просила суд встановити факт сумісного проживання.

Таким чином, суд першої інстанції при постановленні рішення вийшов за межі позовних вимог та постановив рішення в порушення положень ст.ст. 10 і 11 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову в частині виділення ОСОБА_4 у власність 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яка складається в цілому з двох житлових кімнат, загальною площею 49,1 кв. м., виділення ОСОБА_4 у власність 1/4 частини будинку АДРЕСА_2. Так як зазначене майно було придбане відповідачем ОСОБА_6 до укладення шлюбу з ОСОБА_4, а тому не може вважатися спільно нажитим майном подружжя, у разі якщо не буде встановлено факт сумісного проживання між сторонами.

Відповідно до вимог ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

За змістом наведених вище норм правові наслідки встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу, так і встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст.74 СК України пов'язується виключно з набранням законної сили рішенням суду, яким такі юридичні факти встановлені, отже спір щодо розподілу спільного майна подружжя, яке придбане ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до реєстрації шлюбу, заявлено передчасно.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що у період зареєстрованого шлюбу подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було придбано автомобіль "Ауді" А4, який у 2011 році було переоформлено на мати відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу на підставі чого було оформлено довідку рахунок (а.с.206).

Відповідно до п.п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно до положень ст. 60 СК України спірний автомобіль "Ауді" А4 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного Кодексу України).

Оскільки на момент придбання у власність спірного автомобілю ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, згідно до положень ст. 60 СК України спірний автомобіль є їхньою спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Оскільки в матеріалах справи відсутня письмова згода ОСОБА_4 на відчуження спірного автомобіля, то цей автомобіль підлягає розподілу, колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта щодо згоди ОСОБА_4 на відчуження спірного автомобілю, яка міститься у роздруківці комп'ютерної переписки між подружжям, оскільки, в ній був висловлений намір та пропозиції сторін щодо відчуження автомобіля, та не визначено конкретної ціни предмету угоди, яка була б узгоджена сторонами, та згода ОСОБА_4 на відчуження цього автомобіля.

Враховуючи що на момент відчуження ОСОБА_6 вартість автомобіля визначена згідно до довідки-рахунку при продажі автомобіля ОСОБА_8 у розмірі 191 940 гривень, та виходячи з того, що автомобіль "Ауді" А4 був спільною сумісною власністю подружжя і є річчю неподільною, а в даний час перебуває у власності третьої особи, то колегія суддів вважає за доцільне, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1/2 частину вартості автомобіля "Ауді" А4, що належала ОСОБА_6 на час продажу та складає 95 970 гривень.

На думку судової колегії в іншій частині рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову не відповідають обставинам справи та вимогам закону, це рішення на підставі вимог ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог із відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати апеляційного суду Одеської області, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2012 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Банк" про витребування майна з чужого незаконного володіння та розподіл спільного сумісного майна подружжя скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення яким первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Банк" про витребування майна з чужого незаконного володіння та розподіл спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1/2 частину вартості автомобіля Ауді А4 шасі НОМЕР_2 державний номерний знак НОМЕР_3 у розмірі 95 970 (дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот сімдесят) гривень, у решті позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

Р.Д. Громік