АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1616/2631/2012 Номер провадження 22-ц/786/989/2013 Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н.І. Доповідач Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2013 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Винниченка Ю.М., Абрамова П.С.,

При секретарі: Коротун І.В.,

розглянула у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Центральної товарної біржі, публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, Кременчуцька філія Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про продовження процесуального строку, визнання біржового контракту (договору купівлі-продажу) недійсним, і відшкодування моральної шкоди, визнання права власності на 1/ 2 частину автомобіля та вилучення його у відповідача, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на заставне майно.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня 2013 року поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності звернення з даним позовом, як такий що було пропущено з поважних причин.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Центральної товарної біржі, Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, Кременчуцька філія Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про продовження процесуального строку, визнання біржового контракту (договору купівлі-продажу) недійсним, і відшкодування моральної шкоди, визнання права власності на 1/ 2 частину автомобіля та вилучення його у відповідача відмовлено за необґрунтованістю, недоведеністю та безпідставністю.

Стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь держави державне мито в розмірі 460 грн. 31 коп.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила позивач ОСОБА_1, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги апелянт вмотивовує тим, що суд першої інстанції невірно дійшов висновку, що відповідно до довіреності від 01 жовтня 2005 року ОСОБА_2 не міг бути покупцем і не мав права оформляти спірний автомобіль на своє імя, оскільки йому було надано лише право розпоряджатися цим автомобілем, вказуючи на те, що згідно довіреності сторони мали право розпоряджатися автомобілем на свій розсуд, тобто продавати, дарувати та інше.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення позивача, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції вірно встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що 01 жовтня 2005 року ОСОБА_3 шляхом видачі довіреності, уповноважив ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_5 на передачу повноважень третім особам частково або у повному обсязі відносно транспортного засобу, а саме: легкового автомобіля HONDA, 2003 року випуску, модель STREAM ES, державний номерний знак 6084 КВ.

Відповідно до змісту вищевказаної довіреності сторонам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надавалося право розпоряджатися ( у тому числі продати, обміняти, без права дарування ) вказаний вище спірний автомобіль.

Згідно біржового контракту № ТЗ/19164, укладеного 24 грудня 2005 року на Центральній товарній біржі, встановлено, що позивач ОСОБА_1 продала за 100 гривень ОСОБА_2 транспортний засіб, а саме: легковий автомобіль HONDA, 2003 року випуску, модель STREAM ES, державний номерний знак 6084 КВ.

Згідно звіту про незалежну оцінку вартості транспортного засобу від 24 грудня 2005 року вартість спірного автомобіля становила 102 262 грн.

Відповідно до розписки від 17 вересня 2005 року, підписаної ОСОБА_3, останній отримав від ОСОБА_2 19 тисяч 500 доларів США в рахунок оплати вартості автомобіля HONDA, 2003 року випуску, модель STREAM ES, номер НОМЕР_1.

Згідно заяви від 04 січня 2006 року ОСОБА_2 до Кременчуцького МРЕВ про виконання постанови транспортного засобу на тимчасовий облік, при бувшого з інших регіонів, працівниками кременчуцького МРЕВ було зареєстровано автомобіль HONDA, 2003 року випуску, модель STREAM ES, державний номерний знак НОМЕР_2 за відповідачем ОСОБА_2

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції правомірно виходив з наступного.

Відповідно до ч. 3 статті 244 ЦК України визначено поняття довіреності, згідно якого довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють ( довірителем ), безпосередньо третій особі.

Довіреність не замінює ( не підміняє) правочин купівлі-продажу, в тому числі і не визначає істотних його умов.

Звідси суд дійшов вірного висновку про те, що довіреність лише надає право повіреним на виконання певних дій, але не є підставою для набуття права власності.

Окрім того, відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 203 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктами 3-4 частини 1 статті 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною1 статті 206 ЦК України; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинено у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

Відповідно до положень статті 218 ЦК України недодержання письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідків його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідка.

Згідно розяснень п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в тому разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 791, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК України.

Також звернуто увагу на те що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобовязань, що виникли з правочину.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не підтверджують неправомірність висновків суду належними доказами, оскільки посилання позивача на не усвідомлення нею правових наслідків складення довіреності у тому числі на імя ОСОБА_2, яке було викликано лише необхідністю транспортування автомобіля, не узгоджується з встановленими судом обставинами, а саме: тим, що в подальшому реєстрація автомобіля була здійснена безпосередньо ОСОБА_2 на його імя, про що ОСОБА_1 було відомо впродовж тривалого часу.

Доводи апелянта стосовно того, що саме нею були передані гроші в рахунок оплати автомобіля його власнику ОСОБА_3, як і покази останнього, допитаного в якості свідка, спростовуються даними, що маються у розписці ( а.с. 144 Т-1 ), достовірність якої сторонами в порядку ч. 2 ст. 185 ЦПК України не оспорювалася.

Суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат вирішено з урахуванням норм ст. 88 ЦПК України.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня 2013 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : ________ В.І. Корнієнко

Судді: ________Ю.М. ОСОБА_6 ОСОБА_5