Справа № 0418/6904/2012
Провадження № 2/0203/712/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2013 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Рябенькій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про розірвання договору, відшкодування шкоди,

у с т а н о в и в:

18 жовтня 2012 року позивач звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у вересні 2011 року між сторонами було укладено договір про надання послуг з відкриття Шенгенської візи. Позивачем було сплачено 8 408,00 грн. Після надання послуги позивач вирушила до Польщі, де її було затримано, ув`язнено та згодом депортовано до України. Після повернення до України та повторного звернення до відповідача позивачу було запропоновано вдруге відвідати Польщу. При цьому позивача було завірено у тому, що проблем виникнути не може. Між тим, у Польщі позивача було знову затримано, ув`язнено та згодом депортовано до України. На думку позивача, відповідачем не було добросовісно виконано умови договору, що стало причиною її звернення до суду з позовом про розірвання укладено між сторонами договору, стягнення з відповідача компенсації за заподіяну матеріальну шкоду в сумі 8 408,00 грн., а також стягнення з відповідача компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн. (а.с.а.с. 1 5).

05 грудня 2012 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

У судовому засіданні позивач, її представник підтримали позов, а відповідач, її представник заперечували проти його задоволення.

Треті особи у судовому засіданні також заперечували проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третіх осіб, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.09.2011 р. між сторонами було укладено договір (а.с. 10), за яким відповідач зобов`язалася надати позивачу інформаційно-консультаційні послуги з підготовки документів з відкриття багаторазової Шенгенської візи зі строком перебування у Шенгенській зоні до 90 днів, що включало у себе:

- надання повного списку необхідних документів з урахуванням індивідуальних особливостей клієнта;

- перевірка правильності оформлення документів;

- консультації з оформлення запрошення;

- підготовка до співбесіди у консульстві;

- рекомендація про подання додаткових документів;

- запис на співбесіду;

- заповнення анкет;

- супроводження.

З боку відповідача від її імені за договором доручення договір було підписано ОСОБА_4 (а.с.а.с. 35 37).

При укладенні договору позивачем було сплачено аванс у сумі 8 408,00 грн., що, зокрема, підтверджується визнавальними поясненнями відповідача та її представника.

Згодом після оформлення візи позивач вирушила до Польщі, де 01.12.2011 р. її було затримано, ув`язнено та за добу депортовано до України. Мотивами відмови у в`їзді на територію Польщі стали ненадання достатніх документів, які підтверджують мету та умови запланованого перебування, а також відсутність достатньої кількості коштів

(а.с.а.с. 53 56).

Після повернення до України та повторного звернення до відповідача позивачу було запропоновано вдруге відвідати Польщу. При цьому позивач одержала відповідне запрошення, і її було завірено у тому, що проблем більше виникнути не може. Між тим, у Польщі 27.01.2012 р. її було знову затримано, ув`язнено та за добу депортовано до України. Мотивом відмови у в`їзді на територію Польщі стали ненадання достатніх документів, які підтверджують мету та умови запланованого перебування (а.с.а.с. 57 61, 79 81).

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За укладеним між сторонами договором відповідач зобов`язалася надати позивачу певні послуги, отже цей договір за своєю природою є договором про надання послуг.

Згідно зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності з частиною 8 статті 18 Закону України від 12.05.1991 р. № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХІІ) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Судом встановлено, що за укладеним договором відповідач, у тому числі взяла на себе зобов`язання з перевірки правильності оформлення документів, консультацій з оформлення запрошення, рекомендацій про подання додаткових документів, а також супроводження.

Між тим, з рішень коменданту посту прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 01.12.2011 р. та від 27.01.2012 р. вбачається, що відповідачем вказані положення договору виконані не були.

Так, при першій спробі відвідати Шенгенську зону позивача було депортовано саме через ненадання документів, які підтверджують мету та умови запланованого перебування, а також відсутність достатньої кількості коштів, хоча це входить до зазначеного вище кола обов`язків відповідача.

При другій спробі відвідати Шенгенську зону позивача було знову депортовано також через ненадання документів, які підтверджують мету та умови запланованого перебування.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача та її представника про те, що договір був повністю виконаний у момент отримання позивачем візи, оскільки такі твердження спростовуються умовами укладеного правочину, згідно з якими відповідач мала забезпечити перевірку правильності оформлення документів, проконсультувати позивача з питань оформлення запрошення (чого спочатку не було зроблено), рекомендувати позивачу подати додаткові документи тощо.

Відповідно до частини 8 статті 18 Закону № 1023-ХІІ обов`язок відповідача із супроводження суд тлумачить на користь позивача, оскільки він має двозначний характер і може полягати у супроводженні позивача при реалізації наданих їй послуг.

За правилами пунктів 1, 2, 6 частини 1, частини 2 статті 4 Закону № 1023-ХІІ споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

Пунктами 4, 5, абзацом 7 частини 3, абзацом 1 частини 4 статті 10 Закону № 1023-ХІІ передбачено, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до частини 1 статті 906 ЦК збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ураховуючи зміст приведених норм, а також факт порушення відповідачем умов договору про надання послуг, суд вважає обґрунтованим позов у частині відшкодування позивачу її витрат у сумі 8 408,00 грн.

Що стосується вимоги позивача про компенсацію їй моральної шкоди, то суд вважає за необхідне задовольнити її частково з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності з частиною 1 статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, при наявності її вини.

Судом встановлено, що затримання, ув`язнення та депортація позивача, які мали місце двічі, мають безпосередній причинно-наслідковий зв`язок з неналежним виконанням відповідачем укладеного між сторонами договору.

Відтак, суд доходить висновку про те, що позивачеві насправді було завдано й моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях через такі затримання, ув`язнення та депортацію.

Приймаючи до уваги положення приведених норм та співвідношуючи їх із встановленими фактами, ураховуючи ступінь моральних страждань, суд вважає, що сума компенсації за завдану моральну шкоду підлягає стягненню на користь позивача в сумі 5 000,00 грн.

При цьому суд вважає правильним посилання позивача на приписи статті 1167 ЦК, а не положення закону № 1023-ХІІ, оскільки моральна шкода була заподіяна не безпосередньо при виконанні договору про надання послуг, а стала лише наслідком неналежного надання послуг, який міг і не настати.

За правилами пунктів 1, 4 статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Таким чином, ураховуючи факт порушення відповідачем умов договору про надання послуг, позовна вимога про розірвання такого договору також підлягає задоволенню.

У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу з відповідача на користь держави також слід стягнути судовий збір у сумі 458,80 грн.

Керуючись статтями 4 11, 18, 57 60, 79, 88, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про розірвання договору, відшкодування шкоди задовольнити частково.

Розірвати договір від 13 вересня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_2 ) компенсацію за заподіяну матеріальну шкоду в сумі 8 408,00 грн., компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., разом 13 408,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 458,80 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК України, і може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його постановлення. У разі якщо рішення було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2013 року.

Суддя М.О. Католікян