Справа № 265/8362/13-ц
Провадження № 2/265/3073/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратили право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником будинку 145 по вулиці Таганрозькій в місті Маріуполі, де прописана відповідачка, яка є донькою позивачки. Однак ОСОБА_2 за вказаною адресою не мешкає, починаючи з 20 жовтня 2012 року. Вказує, що внаслідок відсутності відповідачки за місцем реєстрації останньої, ОСОБА_1 змушена нести додаткові витрати по утриманню вказаного будинку, бо відповідачка не сплачує комунальні платежі. Також вказувала, що вона є опікуном двох дітей відповідачки, яка була позбавлена батьківських прав відносно них. Аліментні платежі відповідачка також не сплачує. До того ж ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_2, мешкаючи в спірному будинку, зловживала спиртними напоями та скандалила. На підставі відсутності проживання відповідачки понад 1 рік у буд. 145 по вул. Таганрозькій в місті Маріуполі просила суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням.

Позивачка у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. При цьому вказувала, що відповідачка не сплачує за проживання у спірному будинку, більше року там не мешкає, речі відповідачки у будинку відсутні. Вказувала, що ОСОБА_2 з жовтня 2012 року переїхала мешкати до іншого житлового приміщення, бо знайшла собі чоловіка, з яким мешкає, тому покинула будинок 145 по вул. Таганрозькій в м. Маріуполі зі своїми речами. Просила задовольнити позов.

Відповідачка вказувала у судовому засіданні, що вона заперечує проти задоволення вимог ОСОБА_1, оскільки мешкає в спірному будинку з часу народження разом зі своїми дітьми. Вказувала також, що оплачувала комунальні платежі за проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1. У подальшому позивачка не давала змогу проживати у вказаному житловому приміщені, чинила перешкоди їй у цьому. При цьому не заперечувала, що вона дійсно з 20 жовтня 2012 року не мешкає у буд. 145 по вул. Таганрозькій в м. Маріуполі.

Вислухавши сторін, заслухавши свідків, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до договору дарування від 25 вересня 1986 року, посвідченого державним нотаріусом, реєстр № 3901, ОСОБА_1 є власником 14/25 частки домоволодіння 145 по вулиці Таганрозькій в місті Маріуполі, право власності якої на вказане нерухоме майно було зареєстровано в БТІ міста Маріуполя 14 жовтня 1986 року (а. с. 16).

Згідно до договору дарування від 3 грудня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом, реєстр № 3890, ОСОБА_1 є власником також 11/25 частки домоволодіння 145 по вулиці Таганрозькій в місті Маріуполі, право власності якої на вказане нерухоме майно було зареєстровано в БТІ міста Маріуполя 30 березня 2000 року (а. с. 17).

На підставі ст. 405 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до копії домової книги, а також довідки про склад родини від 22 липня 2013 року, вбачається, що в будинку 145 по вулиці Таганрозькій в м. Маріуполі зареєстрована ОСОБА_2 з 11 грудня 2002 року (а. с. 6, 20).

В контексті ст. 405 ЦК можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: 1) користувач повинен бути членом сім'ї власника житла; 2) проживати разом з ним.

Стаття 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно ст. 156 Житлового кодексу України (далі за текстом ЖК) до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК, за якою до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Спорідненість позивачки та відповідачки визнавалась сторонами та була підтверджена поясненнями допитаних свідків, на підставі чого було судом підтверджено факт того, що ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_2, тому остання належить до родини позивачки.

За ст. 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Суд встановив розглядом справи, що ОСОБА_1, як власник будинку 145 по вулиці Таганрозькій в місті Маріуполі визначила ОСОБА_2 частину житлового приміщення у вказаному будинку для користування, однак відповідачка відмовилась у ньому мешкати, тому починаючи з 20 жовтня 2012 року переїхала мешкати на іншу адресу, що було підтверджено показаннями свідків та не заперечувалось самою відповідачкою, ОСОБА_2

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 (один) рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Доказів наявності домовленостей між відповідачем та власником спірного житла суду не було надано сторонами.

Встановлення факту відсутності відповідачки без поважних причин понад 1 рік на підставі переліченого свідчить про втрату нею права користування даним житлом, розташованим по вул. Таганрозькій 145 в м. Маріуполі.

При цьому доказів поважності причин не користування жилим будинком, розташованим по вулиці Таганрозькій 145 в місті Маріуполі, ОСОБА_2 суду не надала. Також судом не було добуто доказів фактичного проживання відповідачки у спірному житловому приміщенні по вулиці Таганрозькій 145 в місті Маріуполі, починаючи з листопада 2012 року.

Натомість за актом від 31 жовтня 2013 року, складеного головою КСН «Первомайський», вбачається, що у будинку 145 по вулиці Таганрозькій в м. Маріуполі зареєстрована ОСОБА_2, яка однак з 20 жовтня 2012 року не мешкає за вказаною адресою, що підтверджується свідченнями сусідів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 8).

При цьому на підставі нотаріально посвідченої заяви від 23 травня 2013 року ОСОБА_1 попереджала ОСОБА_2 про необхідність добровільно знятись з реєстрації в буд. 145 по вул. Таганрозькій в м. Маріуполі (а. с. 9).

Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 8 листопада 2005 року ОСОБА_2 була позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_5, 1991 р. н., та відносно ОСОБА_6, 1996 р. н., з якої також було стягнуто аліменти на утримання вказаних дітей в розмірі 1/3 частки від заробітку до досягнення ними повноліття (а. с. 12).

Факт ухилення від сплати аліментів відповідачки за згаданим рішенням підтверджується копією ухвали суду від 1 листопада 2013 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 за ст. 164 ч. 1 КК України (а. с. 29).

Відповідно до рішень колегії Орджонікідзевської районної адміністрації від 22 лютого 2006 року ОСОБА_1 була призначена опікуном ОСОБА_6 та піклувальником ОСОБА_5 відповідно (а. с. 25, 47).

Свідок ОСОБА_6, допитаний у судовому засіданні, вказував, що відповідачка приходиться йому матірю, яка була позбавлена батьківських прав, а позивачка приходиться йому бабусею. Підтвердив у судовому засіданні, що ОСОБА_2 дійсно десь з жовтня 2012 року не мешкає у будинку 145 по вулиці Таганрозькій в місті Маріуполі, де він мешкає з часу народження. При цьому вказував, що відповідачка переїхала на інше місце проживання, де мешкала із своїм цивільним чоловіком. Не заперечує, що вона інколи приходила в спірним будинок, однак лише для того, щоб попрати речі або переночувати. Додавав, що мати зловживає спиртними напоями, тому виникають сварки на цьому ґрунті.

Свідок ОСОБА_7 пояснювала, що вона донька ОСОБА_1 та сестра ОСОБА_2 Вказувала, що стосунки між сторонами важкі, бо вони навіть билися між собою. Запевнювала при цьому, що відповідачка мешкала у спірному будинку по жовтень 2012 року, після чого зїхала з вказаної адреси, бо стала мешкати з чоловіком.

Свідок ОСОБА_8 вказувала, що вона сусідка по будинку 145 по вул. Таганрозькій в м. Маріуполі через город. Підтвердила, що ОСОБА_2 не мешкає у спірному будинку вже тривалий проміжок часу, близька року, оскільки не бачила відповідачку ані у дворі, ані у будинку, який свідок інколи по-сусідські відвідує. При цьому з розмови з останньою їй стало відомо, що ОСОБА_2 мешкає з чоловіком за іншою адресою.

Посилання ОСОБА_2 на те, що нею сплачувались комунальні платежі за проживання у спірному житловому приміщенні, що їй чинились перешкоди з боку позивачки щодо проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2, в судовому засіданні не були підтверджені жодними доказами.

Суд вважає, що таким чином було встановлено, що фактично відповідачка не мешкає по вул. Таганрозькій 145 в м. Маріуполі понад 1 рік, зрідка зявляючись у спірному будинку, не користуючись спірним житловим приміщенням за цей період часу без поважних причин, фактично мешкаючи за іншою адресою.

Стаття 321 ЦК визначає, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тому фактично не користуючись спірним будинком, відповідачка, будучи зареєстрованою у ньому, чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні вказаним житловим приміщенням.

Оскільки в судовому засіданні був встановлений факт втрати права на користування будинком 145 по вулиці Таганрозькій в м. Маріуполі ОСОБА_2, то позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України відноситься судовий збір.

Таким чином в рахунок відшкодування судових витрат необхідно стягнути з відповідачки на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком 145 по вулиці Таганрозькій в місті Маріуполі Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_2, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя