НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 листопада 2013 рокуСправа № 322/877/13-ц

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: ОСОБА_2

про: виділення частки у спільній сумісній власності подружжя та встановлення порядку користування житловим приміщенням

та

за зустрічним позовом: ОСОБА_2

до: ОСОБА_1

про: виділення частки у спільній сумісній власності подружжя та встановлення порядку користування житловим приміщенням.

19 вересня 2013 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач, ОСОБА_1, просила суд визначити за нею частину у спільному сумісному майні у розмірі 2/3 частини квартири № 9, розташованої за адресою: смт. Новомиколаївка, вул. Войкова, 86.

30.09.2013 судом отримано доповнення до позовної заяви, в яких ОСОБА_1 просила суд встановити порядок користування квартирою № 9, розташованою за адресою: смт. Новомиколаївка, вул. Войкова, 86, виділивши їй житлові кімнати № 5 площею 16,4 кв.м. та № 8 площею 8,5 кв.м., підсобні приміщення залишити у спільному користуванні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

З 27 серпня 1994 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають спільну доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В 2001 році сторони спільно придбали квартиру № 9, розташовану за адресою: вул. Войкова, 86, смт. Новомиколаївка, яка оформлена на відповідача, ОСОБА_2

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2010 року шлюб між сторонами розірвано.

Враховуючи те, що з ОСОБА_1 проживає її донька, яка повинна мати своє окреме індивідуально визначене місце для проживання, навчання, відпочинку та особистих потреб, позивач вважає, що суд має збільшити частку, яка належить їй з урахуванням інтересів дитини.

Також ОСОБА_1 зазначає, що на час її звернення до суду відповідач здійснює заходи щодо вселення в спірну квартиру. Сторони не змогли досягти згоди щодо порядку користування житловим приміщенням. Оскільки позивач просить визначити за нею частину у спільному сумісному майні у розмірі 2/3 частини квартири, загальна житлова площа якої становить 36,6 кв.м., на думку позивача, при встановленні порядку користування житловим приміщенням їй можуть бути виділені вищезазначені житлові приміщення.

Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст.ст. 60, 63 СК України, ст.ст. 358, 368, 369, 372, 391, 392 ЦК України, позивач просив задовольнити її вимоги та підтримав їх у повному обсязі у судовому засіданні.

27.09.2013 судом було отримано зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, в якій позивач за зустрічним позовом просив суд визначити за ним право власності на 1/2 частину квартири № 9, розташованої за адресою: вул. Войкова, 86, смт. Новомиколаївка.

Зустрічний позов обґрунтовано наступним.

ОСОБА_2 вважає, що має право на 1/2 частину спірної квартири, відповідно до ст. 70 СК України, оскільки він не вчиняв ніяких дій, спрямованих на знищення спільного майна, дбав про нього на рівні з відповідачем, сплачує аліменти на утримання доньки з усіх видів доходів.

12.11.2013 судом отримані уточнення до зустрічної позовної заяви, в яких позивач за зустрічним позовом просить встановити порядок користування вказаним житловим приміщенням, виділивши йому житлову кімнату площею 16,4 кв.м.

Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст. 63 СК України, ст.ст. 368-372, 391 ЦК України, позивач за зустрічним позовом просив задовольнити його вимоги та підтримав їх у повному обсязі у судовому засіданні.

В судовому засіданні 14.11.2013 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

встановив:

27 серпня 1994 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЖС № 266832 від 27 серпня 1994 року.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 30.11.2010 шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 274753.

Згідно з договором купівлі-продажу від 28.09.2001 № 1020 ОСОБА_2 придбав у власність квартиру № 9, розташовану за адресою: вул. Войкова, 86, смт. Новомиколаївка, що підтверджується довідкою Новомиколаївського Госпрозрахункового Архітектурно-планувального Технічно-інвентаризаційного бюро від 11.11.2013 № 95.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Факт того, що квартира № 9, розташована за адресою: вул. Войкова, 86, смт. Новомиколаївка, є спільною сумісною власністю сторін визнано сторонами у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Частиною першою статті 372 ЦК України передбачена можливість поділу майна, що є у спільній сумісній власності, між співвласниками за домовленістю між ними. За правилом частини другої цієї статті, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

За правилом частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач за первісним позовом, ОСОБА_1, не надала суду жодних доказів на підтвердження існування обставин, що відповідно до ст. 70 СК України, є підставою для відступу від засад рівності часток подружжя.

Посилання позивача за первісним позовом на те, що з нею проживає її донька, як на підставу збільшення її частки у спільному сумісному майні, суд визнає безпідставним, оскільки, ОСОБА_3 є повнолітньою та працездатною особою, що виключає можливість застосування у даній справі ч. 3 ст. 70 СК України.

Таким чином, суд визнає позовні вимоги за первісним позовом щодо визначення частки у спільному майні такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме за позивачем слід визначити частку у спільному майні в розмірі 1/2.

Відтак, вимоги за зустрічним позовом щодо визначення частки у спільному майні у розмірі 1/2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про визначення порядку користування спірною квартирою суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Оскільки підстав для відступу від засад рівності часток не встановлено, суд визнає обґрунтованими твердження позивача за зустрічним позовом, щодо необхідності виділення йому у користування житлової кімнати площею 16,4 кв.м., а відтак позивачу за первісним позовом слід виділити інші житлові кімнати площею 11,7 кв.м. та 8,5 кв.м.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

До уточненої первісної позовної заяви позивачем ОСОБА_1 додано квитанцію, якою підтверджується сплата нею судового збору в розмірі 114,70 грн., отже з урахуванням часткового задоволення її вимог щодо встановлення порядку користування житловим приміщенням, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, ОСОБА_2, становить 57,35 грн. (пятдесят сім гривень тридцять пять копійок).

Понесені сторонами судові витрати, а саме судовий збір, сплачений ними за позовними вимогами майнового характеру не підлягає розподілу між ними, з огляду на відповідність понесених сторонами витрат, по 1000,10 грн. кожним, обсягу задоволених судом вимог за первісним та зустрічним позовами.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визначити, що частка ОСОБА_1 у спільному сумісному майніАДРЕСА_1, розташованій за адресою: вул. Войкова, 86, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, складає 1/2.

Встановити порядок користування житловим приміщенням, квартирою № 9, розташованою за адресою: вул. Войкова, 86, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, а саме:

- кімнату № 5, площею 16,4 кв. м., виділити у користування ОСОБА_2;

- кімнати № 7, площею 11,7 кв. м., № 8, площею 8,5 кв. м., виділити у користування ОСОБА_1;

- коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату, вбудовані шафи залишити в спільному користуванні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

2. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визначити, що частка ОСОБА_2 у спільному сумісному майніАДРЕСА_1, розташованій за адресою: вул. Войкова, 86, смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, складає 1/2.

3. Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 57,35 грн. (пятдесят сім гривень тридцять пять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.С. Гасанбеков