АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1615/4857/2012 Номер провадження 22-ц/786/1247/2013 Головуючий у 1-й інстанції Якимець Т.Є. Доповідач Антонов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого: судді Антонова В.М.,

суддів: Хіль Л.М., Чічіля В.А.,

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод»

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 12 лютого 2013 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» до ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування виконкому Крюківської районної ради, про виселення з кімнати №67 гуртожитку №34 по вул. Івана Приходько, 37 у звязку з припиненням терміну дії договору найму жилого приміщення та переселення в інше житлове приміщення відповідно до реєстрації, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, в якому просило виселити відповідачку з кімнати №67 гуртожитку №34 по вул. І.Приходька, 37 в м. Кременчуці та пересилити її в житлове приміщення на ліжко-місце на другому поверсі вказаного гуртожитку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 у 2003 році на підставі виданого їй ордеру зареєструвала місце свого проживання у гуртожитку №34 ПАТ «КВБЗ» і отримала за собою право на зайняття одного ліжка-місця. У 2007 році відповідачці для тимчасового поліпшення житлових умов на підставі договору найму жилого приміщення №65/34 від 10.07.2007 року у гуртожитку надано кімнату №67. Не маючи наміру у подальшому продовженні терміну дії зазначеного договору, підприємство неодноразово попереджало відповідачку про необхідність звільнити кімнату, однак остання відмовилася переїхати на місце своєї реєстрації та продовжує незаконно проживати у колись орендованій кімнаті.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 12 лютого 2013 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» до ОСОБА_1 про виселення з кімнати №67 гуртожитку №34 по вул. І.Приходька,37 у звязку з припиненням терміну дії договору найму житлового приміщення та переселення в інше житлове приміщення відповідно до реєстрації відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», який посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Вказує, що оскільки переселення ОСОБА_1 з ліжко-місця до окремої кімнати відбувалося без права перереєстрації і без видачі нового ордеру, це дає підстави стверджувати, що вказана кімната не знаходиться у відособленому користуванні відповідачки, та вона не має права на зазначене жиле приміщення.

Вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на те, що оскільки відповідачка пропрацювала на підприємстві більше 10 років, одинока та має на утриманні малолітню дитину, то вона підлягає виселенню з наданням іншого житлового приміщення. Зазначає, що ОСОБА_1 не намагалися виселити з гуртожитку, а лише вимагали від неї звільнити незаконно зайняте житло та переселитися за місцем реєстрації.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на балансі ПАТ «КВБЗ» знаходиться гуртожиток №34 по вул. І.Приходька,37 в м. Кременчуці, що належить регіональному відділенню Фонду Державного майна України.

Відповідно до ордеру №86 від 13 грудня 2002 року ОСОБА_2 (після заміжжя ОСОБА_1) на підставі спільного рішення адміністрації та профсоюзного комітету Крюківського вагонобудівного заводу №12 від 10 грудня 2002 року виділено ліжко-місце на склад сімї одна особа у вказаному гуртожитку.

Відповідно до форми А ОСОБА_2 значиться зареєстрованою в гуртожитку №34 по вул. І.Приходька,37 в м. Кременчуці.

У 2007 році ОСОБА_1 звернулася до адміністрації ПАТ «КВБЗ» з проханням надати їй кімнату для проживання. На підставі клопотання директора комбінату громадського харчування, де працює відповідачка, погодженого з адміністрацією підприємства, ОСОБА_1 надана кімната №67 в гуртожитку №34 по вул. І.Приходька,37 без права перереєстрації. 10 липня 2007 року між сторонами по справі укладено договір найму житлового приміщення строком на один рік.

Не маючи наміру в подальшому продовжувати термін дії договору, позивач заздалегідь, 18 листопада 2011 року, 02 лютого 2012 року, 01 червня 2012 року та 27 вересня 2012 року попередив відповідачку про виселення з кімнати №67 гуртожитку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в добровільному порядку займане приміщення звільнити відмовилася.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Підстави та умови виселення з гуртожитку визначені ст.132 ЖК України. Так частини третя та четверта вказаної статті передбачають, що осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Надаване громадянам у зв'язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Стаття 125 ЖК України визначає, що без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Згідно ч.4 ст.114 ЖК України надаване громадянам у зв'язку з виселенням інше жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо виселення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у звязку із закінченням строку договору найму та небажанням ПАТ «КВБЗ» продовжити строк договору найма права на проживання в кімнаті №67 в гуртожитку №34 по вул. І.Приходька, 37 в м. Кременчуці не має, проте, враховуючи те, що відповідачка пропрацювала на підприємстві більше 10 років, одинока, має на утриманні малолітню дитину, яка проживає з нею, то вона підлягає виселенню з наданням іншого житлового приміщення, яке повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. Районний суд визнав такою, що суперечить вимогам закону пропозицію ПАТ «КВБЗ» про переселення відповідачки на ліжко-місце, оскільки право на нього вона також втратила, переселившись у кімнату №67.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, фактично направлені на переоцінку доказів та ґрунтуються на довільному тлумаченні норм права.

Суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відхилення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради №789-12 від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Проти виселення ОСОБА_1 з кімнати №67 гуртожитку №34 по вул. І.Приходька, 37 та переселення в інше житлове приміщення відповідно до реєстрації, також заперечував орган опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради. Вказане питання було предметом розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яка вирішила, що переселення порушить законні права та інтереси дитини відповідачки.

Також згідно медичного свідоцтва про народження №474 від 22 березня 2013 року ОСОБА_1 21 березня 2013 року народила другу дитину. Таким чином, на день розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідачка є матірю уже двох дітей.

Колегія суддів приходить до висновку, що переселення відповідачки із двома малолітніми дітьми з окремої кімнати на ліжко-місце у гуртожитку є неприпустимим.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 12 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_3

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_3