АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

« 27 » листопада 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі

Головуючого - Барановської Л.В.

Суддів - Качана В.Я., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 вересня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки та зобов'язання вчинити певні дії.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В С ТА Н О В И Л А :

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 17 вересня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ "Універмаг "Україна" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки в сумі 13417 грн. 35 коп. Зобов'язано ПАТ "Універмаг "Україна" внести запис в дублікат трудової книжки про звільнення ОСОБА_1 23 квітня 2013 року та про недійсність запису № 3. Зобов'язано ПАТ "Універмаг "Україна" видати копію наказу про звільнення ОСОБА_1 23 квітня 2013 року.

В апеляційній скарзі ПАТ "Універмаг "Україна" просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам, неповно з'ясував обставини справи.

Апеляційна скарга ПАТ "Універмаг "Україна" задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачка з 28 жовтня 2008 року працювала в ПАТ «Універмаг «Україна» на посаді юрисконсульта.

14лютого 2013 року, перебуваючи у відпустці, позивач направила поштою на адресу ПАТ «Універмаг «Україна» заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

4 березня 2013 року ОСОБА_1 було передано відповідачу дублікат заяви про звільнення від 14.02.2013 року через уповноважену особу.

22 березня 2013 року відповідачем було видано наказ №16-ОС про звільнення юрисконсульта ОСОБА_1 22 березня 2013 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Оскільки в день звільнення ОСОБА_1 була відсутня на роботі, їй у відповідності до п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, 22.03.2013 року було направлено лист із повідомленням про задоволення її заяви та запропоновано з'явитися до відділу кадрів відповідача для ознайомлення з наказом, проведення остаточного розрахунку при звільненні, отримання трудової книжки та передачі справ.

Таким чином, вбачається, що трудова книжка на час направлення вищенаведеного листа, який позивачкою отриманий 01.04.2013 року, знаходилась у відповідача.

А тому доводи апелянта в цій частині підлягають відхиленню.

04 квітня 2013 року позивачем було направлено лист, яким вона просила відповідача перерахувати належні їй кошти на її банківський рахунок, а трудову книжку та копію наказу направити листом на адресу реєстрації (а. с. 13).

Після отримання вищевказаного листа, а саме 23 квітня 2013 року ПАТ «Універмаг «Україна» направило на адресу позивача два примірника наказу про звільнення № 16-ОС від 22.03.2013 року та дублікат трудової книжки, що підтверджується копією листа № 130 від 22.04.2013 року та копією опису вкладення листа (а. с. 105-106).

24 квітня 2013 року відповідачем було перераховано на рахунок позивача остаточний розрахунок при звільненні в розмірі 17966,25 грн., що не заперечується сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що строк вимушеного прогулу почав свій перебіг 28 лютого 2013 року, в день коли позивачу не видали трудову книжку та закінчився 23 квітня 2013 року, коли трудову книжку фактично було направлено на адресу позивача.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

ПосиланняПАТ «Універмаг «Україна» на відсутність порушень трудового законодавства з боку відповідача при звільненні ОСОБА_1 22 березня 2013 року, є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Отримавши дублікат заяви ОСОБА_1 про звільнення 04.03.2013 року, відповідачем безпідставно було звільнено позивача з роботи лише 22.03.2013 року, при тому, що сам відповідач у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що позивача необхідно було звільнити ще 18.03.2013 року.

Як на підставу заявленого позову ОСОБА_1 посилалась на ст.ст. 47, 116 КЗпП України, згідно яких власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Вказані вимоги трудового законодавства відповідачем не були виконані. Отримавши лист від позивача із вказівкою про перерахунок належних їй коштів 10 квітня 2013 року відповідачем були перераховані вказані кошти лише 24 квітня 2013 року, що свідчить про винні дії відповідача при звільненні свого працівника.

У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивачем надано до суду обґрунтований розрахунок сум, що підлягають до стягнення з відповідача, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції.

Безпідставними також є доводи апелянта про те, що двотижневий термін попередження роботодавця про звільнення повинен відраховуватися з дати отримання останнім заяви про звільнення, а не з дати направлення працівником такої заяви поштою, оскільки такого порядку трудовим законодавством не передбачено.

Перебування позивача під час звільнення на лікарняному також не може свідчити про неможливість здійснення нею свого права на звільнення у визначений день за власним бажанням.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення у відповідності з вимогами матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги ПАТ «Універмаг «Україна» відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна» відхилити, рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді