Справа № 464/3296/13 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/783/6053/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Копняк С.М., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Олексів О.А.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

адвокатів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, Сихівського районного відділу ГУ ДМС України у Львівській області, третя особа Орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зобовязання зняття з реєстраційного обліку,

встановила:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12 липня 2013 року в задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 та неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач за первісним позовом ОСОБА_2

В апеляційній скарзі вказує на те, що рішення районного суду є незаконним і підлягає скасуванню у звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначила про те, що відповідачі підговорили двох сусідок і з майстром ЛКП склали 30.01.2013р. та 06.03.2013 р. акти, що нібито вона не проживає в цій квартирі більше 10 років. Майстер ЛКП ОСОБА_9 в судовому засіданні заявила, що написала акт зі слів сусідів і в квартирі взагалі не була. Що стосується оплати за комунальні послуги, то вони з сестрою їх оплачували сумісно на прізвище мами ОСОБА_10 і після її смерті теж.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення по справі, яким зобовязати відповідачів не чинити їй і її малолітнім дітям перешкод у користуванні квартири АДРЕСА_2.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_6 про заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Виходячи зі змісту норм ст. ст. 71, 72 ЖК України та відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України суд повинен встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 посилалася на те, що в 1987 році її мати ОСОБА_10 отримала ордер на квартиру АДРЕСА_1.

В цій квартирі народились і проживають її дочки - неповнолітні ОСОБА_7 і ОСОБА_8, а також проживають племінники ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Зазначала, що до 16.06.2011 р. (до смерті її матері) в цій квартирі вони проживали в основному нормально, але після смерті матері в квартирі поселився без реєстрації чоловік її сестри ОСОБА_11 14.01.203 року померла її сестра. Після цього за ініціативою ОСОБА_4 відповідачі поміняли двері та замки і з січня 2013 року вона не може з дітьми потрапити в квартиру. Вона неодноразово зверталась до дільничного, але він порадив звернутись до суду. Стверджувала, що залишилась єдиним основним наймачем (згідно ордера) квартири АДРЕСА_3, а відповідачі її фізично не пускають до квартири. З урахуванням наведеного, просила суд зобов'язати відповідачів не чинити їй та її дітям перешкод у користуванні житлом.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 і ОСОБА_8, Сихівського районного відділу ГУ ДМС України у Львівській області, посилаючись на те, що квартира, в якій вони проживають, була виділена їх бабці ОСОБА_10 У даній квартирі також були зареєстровані їх мати ОСОБА_12 та її сестра ОСОБА_2 Приблизно в 1997-1998 роках відповідач ОСОБА_2 добровільно, без жодного примусу виселилася з даної квартири. Такі події були зумовлені тим, що відповідач вийшла заміж та переїхала проживати разом із своїм чоловіком. З моменту виїзду і по даний час відповідач не проживала і не проживає в даній квартирі. Жодних перешкод у користуванні квартирою їй ніхто не чинив. Також, відповідачка з моменту виселення жодного разу не приймала участі у сплаті витрат, пов'язаних з утриманням квартири. Після смерті їх бабці та матері у вищезазначеній квартирі залишилися прописаними вони та ОСОБА_2 Проте, проживати у даній квартирі залишилися тільки вони.

Факт непроживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актами ЛКП «Старий Сихів» від 30.01.2013 року та від 06.03.2013 року. В лютому 2013 року їм стало відомо, що відповідач зареєструвала місце проживання своїх неповнолітніх дітей у спірній квартирі. Стверджували, що діти були зареєстровані у спірній квартирі без їх згоди та відома. З урахуванням наведеного, просили суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1; зобов'язати Сихівський районний відділ ГУ ДМС України у Львівській області зняти з реєстрації їх у спірній квартирі.

Відмовляючи в первісному позові ОСОБА_2 та частковому задоволенню зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_3, суд виходив з того, що не вважав належними доказами вказані документи, подані позивачем, які б свідчили про користування ОСОБА_2 та її неповнолітніми дітьми спірним житлом.

Суд також критично поставився до показань свідка ОСОБА_13, оскільки про причини непроживання ОСОБА_2 з дітьми у спірній квартирі їй відомо зі слів самої ОСОБА_2, вона не була присутня при вчиненні останній перешкод в користуванні спірною квартирою, у спірній квартирі вона не була. Крім того, показання вказаного свідка не узгоджуються з матеріалами справи та показаннями інших свідків.

Звернення позивача за первісним позовом 02.04.2013 року із заявою до Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області з приводу перешкоджання їй ОСОБА_4 та ОСОБА_14 перешкод у доступі до квартири по вул. Кавалерідзе, 16/29, суд не вважав доказом вчинення позивачу за первісним позовом перешкод в користуванні спірним житлом, оскільки вказані факти не встановлені органом досудового слідства, жодних процесуальних документів за заявою ОСОБА_2 не приймалось та такі не були надані суду.

Судова колегія погоджується з такою оцінкою доказів судом першої інстанції, оскільки за попередній період до подачі позовних заяв відсутні дані про звернення ОСОБА_2 в правоохоронні органи щодо чинення їй та дітям перешкод у користуванні квартирою.

Крім того встановлено, що в лютому 2013 року ОСОБА_2 зареєструвала місце проживання своїх неповнолітніх дітей у спірній квартирі без згоди та відома ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 в цей час подано позов до неї про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Тому судова колегія вважає, що ця обставина підтверджує те, що до того часу ОСОБА_2 не ставила питання щодо поселення в спірну квартиру своїх неповнолітніх дітей.

Актами ЛКП «Старий Сихів» від 30.01.2013 року та від 06.03.2013 року підтверджено, що ОСОБА_2 не проживає з дітьми в спірній квартирі понад 10 років.

В судовому засіданні також встановлено, що її особистих речей в квартирі немає та що житлово-комунальні послуги протягом тривалого часу не сплачувала.

Сама апелянт не вказала, які її речі і речі дітей є в квартирі.

Суд вірно не прийняв до уваги факт оплати цих послуг в квітні 2013 року, оскільки оплата здійснена під час розгляду в суді спору про визнання її такою, що втратила право користування житлом.

З показань свідків суд встановив, що ОСОБА_2 в квартирі тривалий час, більше 10 років, не проживає. Спірну квартиру відвідує в якості гості. Її особистих речей у квартирі немає. Перешкод у доступі до даної квартири їй ніхто не чинить.

Суд вірно вказав, що надає віри показанням вказаних вище свідків, оскільки вони узгоджуються між собою, фактичними обставинами справи та матеріалами, які наявні у справі.

Таким чином, ОСОБА_2 з неповнолітніми ОСОБА_7 і ОСОБА_8 без поважних причин не проживала в спірній квартирі понад встановлений законодавством шестимісячний строк, на протязі якого за ними зберігається право на користування житловим приміщенням. Факт чинення ОСОБА_3, ОСОБА_4 перешкод в користуванні спірною квартирою не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до вірного висновку про доведеність обставин, за наявності яких чинне житлове законодавство дає підстави для визнання відповідача та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням спірної квартири, у зв'язку з чим зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 у вказаній частині вимог визнано обґрунтованим та задоволено, а в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В той же час в задоволенні позовних вимог про зняття з реєстрації ОСОБА_2 з неповнолітніми ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у спірній квартирі суд відмовив. Рішення суду в цій частині не оскаржується та не є предметом апеляційного розгляду.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що відповідачі підговорили двох сусідок і з майстром ЛКП склали 30.01.2013р. та 06.03.2013 р. акти, що нібито вона не проживає в цій квартирі більше 10 років, оскільки доказів нею про це не представлено.

В засідання судової колегії апелянт також не представила жодних доказів про те, що їй чинились перешкоди у користуванні квартирою.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Керуючись ч.1 п. 1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 липня 2013 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_15