АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/2236/13 Головуючий у першій інстанції Сімчук С.Б. Категорія: 27 Доповідач: Базіль Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року листопада місяця 13 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Базіль Л.В.

Суддів: Полікарпової О.М., Прокопчук Л.П.

при секретарі: Ващенко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 25.04.2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічними позовними заявами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" про визнання зобов'язань за договором поруки припиненими та припинення договору поруки і зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк", третя особа без самостійних вимог ОСОБА_7 про визнання неправомірними дії щодо звернення стягнення на заставне майно, вилучення транспортного засобу, витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння та розірвання кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

13.09.2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк" звернулося до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 з позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 23.08.2006 року між ним та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № NЕQ0AU00180116, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_6 кредит у розмірі 8204,00 долари США, а останній, в свою чергу, зобов'язався повернути наданий кредит в строк до 23.08.2013 року і сплатити проценти за користування ним в розмірі 12% річних.

В забезпечення виконання ОСОБА_6 кредитних зобов'язань 23.08.2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк" та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки.

В зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором, його заборгованість станом на 23.05.2012 року становить 7628.22 долари США, що еквівалентно 60968 грн.55 коп., з яких: 4765.31 долар США, що еквівалентно 38086 грн.74 коп. заборгованість за простроченим кредитом; 1648.36 доларів США, що еквівалентно 13174 грн.52 коп. заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 266.75 доларів США, що еквівалентно 2132 грн.00 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 7575 грн.29 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів зазначені суми.

В ході розгляду справи ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися із зустрічними позовними заявами до публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" про визнання зобов'язань за договором поруки припиненими та припинення договору поруки з підстав, передбачених ч.4 ст.559 ЦК України, посилаючись на те, що 31.07.2009 року співробітниками ВАТ КБ „ПриватБанк", із володіння ОСОБА_6 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було вилучено транспортний засіб ЗАЗ DAEWOO реєстраційний номер НОМЕР_1, тобто вже 31.07.2009 року позивач визнав строк виконання зобов'язань за договором таким, що настав та в рахунок дострокового повернення всієї суми кредиту звернув стягнення на заставне майно, з позовною заявою до поручителів звернувся 13.09.2012 року, поза межами шестимісячного терміну, визначеного ч.4 ст.559 ЦК України.

ОСОБА_6 в ході розгляду справи звернувся із зустрічною позовною заявою до публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк", яку в подальшому уточнив та просив визнати дії ПАТ КБ „ПриватБанк" щодо звернення стягнення на заставне майно в позасудовому порядку та вилучення транспортного засобу автомобіля ЗАЗ DAEWOO реєстраційний номер НОМЕР_1 з його володіння неправомірними; укладений між ним та ПАТ КБ „Приватбанк" кредитний договір від 23.08.2006 року розірвати; витребувати у ПАТ КБ „ПриватБанк" з незаконного чужого володіння автомобіль ЗАЗ DAEWOO реєстраційний номер НОМЕР_1 в кого та де б він не знаходився, посилаючись на те, що банк порушив порядок вилучення заставного автомобіля, визначений умовами кредитного договору та на істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 25 квітня 2013 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" 57791 грн.28 коп., що складає 7232 долари 94 центи США. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В зустрічних позовних вимогах ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ПАТ КБ „ПриватБанк" про визнання зобов'язання за договором поруки припиненими та припинення договору поруки і зустрічних вимогах за позовом ОСОБА_6 до ПАТ КБ „ПриватБанк", третя особа без самостійних вимог, ОСОБА_7 про визнання неправомірними дії щодо звернення стягнення на заставне майно, вилучення транспортного засобу, витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння та розірвання кредитного договору - відмовити.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" відмовити за необґрунтованістю, зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав з підстав в ній викладених.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 23.08.2006 року між публічним акціонерним товариством „ПриватБанк" та ОСОБА_6 укладено кредитний договір за умовами, якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 8204 долари США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 2986,61 долар США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченого договором зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0.00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0.13% від суми виданого кредиту.

За умовами договору періодом сплати вважається період з 21 по 28 число кожного місяця, щомісячний платіж становить 156,23 долари США.

З метою забезпечення виконання кредитного договору між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_5, ОСОБА_4 23.08.2006 року були укладені окремі договори поруки.

Крім того, ОСОБА_6 в забезпечення виконання свої кредитних зобов'язань передав банку в заставу автомобіль ЗАЗ DAEWOO відповідно до укладеного між ним та ПАТ КБ „ПриватБанк" договору застави рухомого майна від 23.08.2006 року.

Згідно розрахунку позивача ОСОБА_6 за станом на 23.05.2012 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 7628.22 долари США, що еквівалентно 60968 грн.55 коп., з яких: 4765.31 долар США, що еквівалентно 38086 грн.74 коп. заборгованість за простроченим кредитом; 1648.36 доларів США, що еквівалентно 13174 грн.52 коп. заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 266.75 доларів США, що еквівалентно 2132 грн.00 заборгованість по комісії за користування кредитом; 7575 грн.29 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, яка нарахована позивачем з 30.11.2006 року.

Відповідно до умов укладеного кредитного договору, договору застави банк має право стягнути кредит достроково у разі порушення боржником своїх зобов'язань у тому числі і за рахунок заставного майна.

07.06.2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" направив поручителям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомлення про необхідність погашення простроченої заборгованості протягом тридцяти днів з дня отримання повідомлення та роз'яснено, що в разі невиконання цих вимог банк вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 отримали повідомлення банку 19.06.2012 року, про що свідчать поштові повідомлення про вручення поштового відправлення, однак вимоги банку залишили без задоволення.

Відповідно до положень ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до п.4 укладених договорів поруки від 23.08.2006 року у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

За положеннями ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За таких обставин, суд першої інстанції у відповідності до норм матеріального права та умов договору дійшов обґрунтованого висновку про стягнення солідарно з відповідачів кредитної заборгованості в розмірі 57791 грн.28 коп., що складає 7232,94 долари США, при цьому застосував строки позовної давності до вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, стягнувши суму нарахованої пені в межах річного терміну.

Не спростовані доводами апеляційної скарги висновки суду про те, що підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 про визнання неправомірними дії щодо звернення стягнення на заставне майно, вилучення транспортного засобу, витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння та розірвання кредитного договору, не має, оскільки вилучення та продаж заставного транспортного засобу відбувся на передбачених законом та договором підставах.

Відповідно до п.23 укладеного договору застави рухомого майна від 23.08.2006 року банк набуває права звернення стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем умов кредитного договору.

Із розрахунку наданого позивачем, ОСОБА_6 за станом на 31.07.2009 рік мав прострочену заборгованість за тілом кредиту в сумі 498.89 доларів США, по відсоткам 22.84 долари США, простроченої комісії в сумі 21.34 долари США.

Із акту прийому автомобіля від 31.07.2009 року вбачається, що ОСОБА_6 передав заставний автомобіль ЗАЗ DAEWOO співробітнику ПАТ КБ „ПриватБанк" для реалізації з метою погашення простроченої заборгованості.

05.08.2009 року, нотаріально посвідченим дорученням, ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 представляти його інтереси з усіх питань в тому числі і продажу заставного автомобіля, визначаючи на власний розсуд ціну та умови.

Відповідно до довідки заступника керівника напрямку по безпеці кредитних операцій Херсонської філії КБ „ПриватБанк", Безмена А.В. від реалізації заставного автомобіля ЗАЗ DAEWOO, державний номер НОМЕР_1 надійшли кошти в сумі 3167,19 доларів США, які були розподілені на рахунки згідно порядку, визначеного кредитним договором.

За таких обставин, суд першої інстанції у відповідності до норм матеріального права та умов договору дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних вимог ОСОБА_6 про визнання неправомірними дій щодо звернення стягнення на заставне майно, вилучення транспортного засобу, витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами доказів та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, доказах і як такі, що висновки суду не спростовують підлягають відхиленню.

Неспроможними є доводи апеляційної скарги про те, що позивач станом на 31.07.2009 року - час вилучення заставного автомобіля, беззаперечно визнав строк повернення кредиту таким, що настав, а тому пред'явивши 13.09.2012 року позов до поручителів про стягнення кредитної заборгованості пропустив шестимісячний термін, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки при вилучені заставного автомобіля банк не змінював дати виконання основного зобов'язання, а прийняв заставний автомобіль від боржника, який передав його на реалізацію, що передбачено умовами укладеного кредитного та заставного договорів.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що кошти виручені від продажу заставного автомобіля в сумі 3167,19 доларів США не були враховані при проведені розрахунку заборгованості, оскільки із наданих банком виписок руху коштів по рахунках вбачається, що зазначені кошти були розподілені банком згідно порядку зарахування заборгованості, визначеного умовами кредитного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з урахуванням предмету спору та доводів апеляційної скарги не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Бєлозерського районного суду Херсонської області від 25.04.2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судд