АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4629/13 Справа № 2/204/70/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2013 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Лисичної Н.М., Баранніка О.П.

при секретарі Косенко І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, третя особа: ОСОБА_4, Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання неправомірним та скасування свідоцтва,

ВСТАНОВИЛА:

23 лютого 2011 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, Третьої Дніпропетровської ДНК про визнання неправомірним та скасування свідоцтва від 10.02.2006 року, про визнання права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину АДРЕСА_1, яке зареєстровано в реєстрі за №2-231 Третьою Дніпропетровською ДНК. В обґрунтування позову позивачі зазначили, що на виконання ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2003 року про стягнення боргу з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в сумі 13 250 грн. ДВС Красногвардійського району м. Дніпропетровська 28.10.2004 року відкрито виконавче провадження № 6957. В рахунок відшкодування боргу державним виконавцем винесено постанову про передачу 1/2 частини спірної квартири і по акту передано стягувачу ОСОБА_3 дану частку квартири вартістю 24 003,70 грн. На вказану частку квартири відповідач отримав свідоцтво про право власності. 02 грудня 1996 року вказана квартира була приватизована позивачами, як спільна сумісна власність. Угодами від 26.10.2004 року та 27.01.2006 року позивачі визначили свої частки спірної квартири та зареєстрували їх в КП «ДМБТІ» 06.03.2006 року наступним чином: за ОСОБА_5 зареєстровано 1/100 частина квартири АДРЕСА_2, за ОСОБА_2 - 99/100 частин спірної квартири. Ухвалою суду від 16 травня 2010 року позов ОСОБА_5 залишено без розгляду, яка ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2010 року залишена без змін.

Згідно уточненої позовної заяви від 17 грудня 2012 року ОСОБА_2 просила визнати недійсним свідоцтво від 10.02.2006 року про визнання права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину зазначеної квартири, яке зареєстровано в реєстрі за №2-231 Третьою Дніпропетровською ДНК, посилаючись на те, що зміст правочину не може суперечити ЦК та іншим законам.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2013 року у позовних вимогах позивача було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в позовних вимогах, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 202, 215, 319 ЦК України, ст. 61 ЦПК України, а також виходив з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 грудня 1996 року ДП "Авіаагрегат", квартира АДРЕСА_3 була приватизована ОСОБА_5 та її донькою ОСОБА_2, як спільна сумісна власність. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.10.2004 року право власності на дану квартиру було зареєстровано КП "Дніпропетровське МБТІ" як по 1/2 частині за кожним власником. Згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2003 року було стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 13 050 грн. 00 коп. По виконанню зазначеної ухвали 28 жовтня 2004 року Красногвардійським ВДВС ДМУЮ відкрито виконавче провадження № 6957 (т. 2, а.с.12).

17 травня 2005 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта ОСОБА_6 у виконавчому провадженні, за висновком № 05/3-3 якого ринкова вартість 1/2 частини 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_3, складає 34 291 грн. 18 травня 2005 року Красногвардійським ВДВС ДМУЮ складено акт опису і арешту майна на 1/2 частину зазначеної квартири та накладено заборону на відчуження цього майна. 06 вересня 2005 року було укладено договір про проведення прилюдних торгів та реалізацію арештованого майна між Красногвардійським ВДВС ДМУЮ та СДП "Укрспец'юст". Аукціон не був проведений, оскільки не знайшлося покупців, тому 21 січня 2006 року державним виконавцем Красногвардійського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_7 було складено акт і винесено постанову про передачу 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 (т.2, а.с.14) та по акту передано стягувачу ОСОБА_3 вказану частку квартири вартістю 24 003,70 грн. (т.2, а.с.15).

Вказані обставини встановлені за ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.01.2011 року, якою у задоволенні скарги ОСОБА_5 на дії державного виконавця ВДВС Красногвардійського району міста Дніпропетровська щодо винесення ним постанови про передачу майна стягувачеві в рахунок відшкодування боргу відмовлено, і яка ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.06.2011 року залишена без змін (т.1, а.с.155-156, 157).

Також, вищезазначеною ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.01.2011 року визначено, що між співвласниками укладено договір про визначення часток, згідно якого зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на 99/100 частини спірної квартири та за ОСОБА_5 на 1/100 частини цієї квартири.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали між собою договір по визначенню часток 27 січня 2006 року, після винесення державним виконавцем 21 січня 2006 року постанови про передачу 1/2 частки спірної квартири ОСОБА_5 стягувачеві ( т. 1 а.с. 156).

Судом також встановлено, що на підставі наданого нотаріусу вищевказаного акту державного виконавця від 21.01.2006 року, державним нотаріусом Третьої ДДНК ОСОБА_8 видано свідоцтво від 10 лютого 2006 року про придбання майна з прилюдних торгів ( аукціону), якщо вони не відбулися, що узгоджується з вимогами частини 3 ст.72 Закону України «Про нотаріат» ( т.1 а.с.6).

Вищевказані постанова державного виконавця та акт від 21.01.2006 року не скасовані, недійсними судом не визнані, хоча ОСОБА_2 і зверталася до суду з таким позовом, однак ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2011 року даний позов залишено без розгляду у зв'язку з пропущенням строку звернення до суду (т.1 а.с.242-244), яка ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2011 року залишена без змін (т.1, а.с.245-246).

За таких обставин суд вірно дійшов висновку, що позивач в позовній заяві не надав суду належних доказів того, що оскаржуване свідоцтво порушує її права, а посилання позивачки на судові рішення про визнання неправомірними дій КП «ДМБТІ» щодо визначення часток співвласників спірної квартири не спростовують факт передачі майна 21.01.2006 року стягувачеві у звязку з тим, що торги не відбулися та дані дії, акт та постанова державного виконавця не оскаржені позивачем.

Позивачка в своїй скарзі не погоджується з висновком суду про те, що свідоцтво про придбання майна з публічних торгів та інші документи не є правочин. Проте, суд першої інстанції вірно посилався на ч. 1 ст. 202 ЦК України, згідно якої правочином є дія особи , спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Також, за положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Таким чином, суд обґрунтовано дійшов до висновку, що недійсність правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Відповідно до листа ВСУ від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» до таких документів відносяться свідоцтва (про право власності на житло, про право на спадщину, про придбання майна з публічних торгів тощо).

Посилання позивачки на те, що спірне свідоцтво порушує її право власності є безпідставними та необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування заочного рішення суду судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: