АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8264/13 Справа № 206/2548/13 Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А.О. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2013 року м. Дніпропетровськ

22 серпня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Макарова М.О., Міхеєвої В.Ю.

Глубоченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Обласного комунального підприємства культури "Дніпропетровський академічний театр опери та балету" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення компенсації заробітної плати та виплату відпускних, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що наказом відповідача №5-к від 15.01.2013 року його, позивача, було звільнено з роботи за прогули без поважних причин, здійснені у період з 18 грудня 2012 року по 10 січня 2013 року, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, з 15.01.2013 року; звільнення вважає незаконним, тому просив суд поновити його, позивача, на роботі на посаді артиста оркестру вищої категорії з урахуванням стажу роботи на момент винесення рішення по даній справі, зобов'язати відповідача визнати акти про прогул позивача невідповідними дійсності, низько моральними, непрофесійними та неетичними; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, заробітну плату за період з 01.01.2013 по 10.01.2013 року та своєчасно виплатити 100% відпускних, а також стягнути моральну шкоду у сумі 20000,0 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивач, який є інвалідом третьої групи, перебував у трудових стосунках з відповідачем з 01.04.2002 року та займав посаду артиста оркестру першої категорії; 16.06.2005 року позивача було переведено на посаду артиста оркестру вищої категорії; викладене стверджується копією трудової книжки на а.с. 6 - 7, копіями наказів (а.с. 81, 82 - 83), копію пенсійного посвідчення №122373 (а.с. 9) та визнано сторонами.

Під час перебування в трудових стосунках з відповідачем позивач періодично притягався до дисциплінарної відповідальності.

Так, наказом відповідача №81 від 29.02.2012 року позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни, що виразилось у відсутності ОСОБА_6 25.02.2012 року на спектаклі «Білосніжка» без поважних причин (а.с. 89 - 91).

Наказом відповідача №163 від 17.05.2012 року позивачу оголошено догану за порушення 04.05.2012 року внутрішнього розпорядку роботи оркестру та творчої дисципліни (а.с. 86 - 88).

Наведені вище накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у передбаченому діючим законодавством порядку не оскаржені, незаконними не визнані.

Місцевим судом також встановлено, що ОСОБА_6, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, з 18 грудня 2012 року по 10 січня 2013 року був відсутнім на роботі, у зазначений період часу перебував за межами державного кордону України, що визнано позивачем і представниками відповідача у судовому засіданні та стверджується копією міжнародного паспорту позивача на а.с. 265, представленим ОКП «Дніпропетровська філармонія» списком осіб, що брали участь у гастролях в Іспанії у період з 18 грудня 2012 року по 10 січня 2013 року (а.с.150-151).

Заяву про надання відпустки на період з 18 грудня 2012 року по 10 січня 2013 року позивач адміністрації театру не подавав; в усній формі з керівником роботодавця - генеральним директором ОКПК «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» ОСОБА_7 - надання відпустки позивач не погоджував; викладене визнано позивачем, представниками відповідача.

Згідно табелів обліку робочого часу за грудень 2012 року та січень 2013 року, у період з 18 грудня 2012 року по 10 січня 2013 року позивачем були здійснені прогули (а.с. 153 - 156).

Відповідно до актів, що складались відповідачем кожного робочого дня з 18 грудня 2012 року по 10 січня 2013 року включно, позивач був відсутній на своєму робочому місті і на підприємстві в цілому, про наявність поважних причин відсутності на роботі адміністрацію театру не повідомляв (а.с. 101 - 148). Зазначені акти суд приймає до уваги у якості належних та допустимих доказів, оскільки вони оформлені і підписані членами комісії, до складу якої входили працівники відповідача, узгоджуються з іншими представленими у справі доказам і відповідають встановленим фактичним обставинам справи.

15 січня 2013 року ОСОБА_6 письмово повідомив відповідача, що був відсутній на роботі у вищевказаний період у зв'язку з відсутністю необхідності його участі у заходах театру та не був зайнятий у виставах і репетиціях, що проходили в цей час на підприємстві (а.с.147-148).

Наказом відповідача №5-к від 15.01.2013 року позивача звільнено з роботи за прогули без поважних причин, здійснені у період з 18 грудня 2012 року по 10 січня 2013 року, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, з 15.01.2013 року (а.с. 149, 6 - 7).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим нам органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року, з відповідними змінами та доповненнями, роз»яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За змістом ст. 43, 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, зокрема, у випадку звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. ст. 10, 18 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

В п.5 даного колективного договору вказано, що на комунальному підприємстві культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» встановлюється шестиденний робочий тиждень з 9.00 до 18.00 години. Пункт 5.8 визначає, що в робочий час зараховується час, витрачений на репетиціях, підготовка до спектаклю, участь у спектаклях та ін. Час самостійної роботи, виконання домашніх завдань зараховується в робочий час у тому випадку, якщо ці заняття призначені та погоджені із головним диригентом та зафіксовані режисерським управлінням. Згідно п.5.18 працівник, який неопосередковано пов'язаний з проведенням вистави чи репетиції, не може з'явитись має повідомити про це режисерське управління театру не пізніше, ніж до 12 години дня проведення заходу.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, враховуючи, що суду не представлені докази наявності поважних причин відсутності позивача на роботі з 18 грудня 2012 року по 10 січня 2013 року, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач правильно та відповідно до вимог трудового законодавства звільнив позивача з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин, що свідчить про законність оскаржуваного рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Посилання апелянта на те, що з 18.12.2012 року по 10.01.2013 року він не був зайнятий у виставах та репетиціях, які проходили в цей час на підприємстві, тому мав право взагалі не виходити на роботу та не з»являтись у приміщенні театру, - є безпідставними, оскільки незабезпечення зайнятості працівника, невиділення йому робочого місця не звільняє працівника від обов»язку дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку та перебувати у приміщенні театру (на робочому місці) у робочий час.

Крім того, згідно плану роботи оркестру на грудень 2012 року, 18 грудня 2012 року позивач був зайнятий у репетиції оркестру, але на репетицію не з»явився без поважних причин (а.с. 257 - 260).

Колегія наголошує, що за захистом своїх трудових прав, у зв»язку з незабезпеченням роботодавцем виділення позивачу робочого місця, ОСОБА_6 до суду не звертався.

Посилання апелянта на узгодження його відсутності на роботі, у вказаний вище період, з головним диригентом театру ОСОБА_8 не спростовують правильність висновків місцевого суду, оскільки головний диригент театру не наділений повноваженнями для вирішення даного питання.

Твердження апелянта про систематичні порушення на підприємстві вимог законодавства про працю, наявність конфлікту з адміністрацію відповідача не спростовують встановленого місцевим судом факту вчинення ОСОБА_6 прогулу без поважних причин з 18.12.2012 року по 10.01.2013 року включно.

Зважаючи на встановлення факту відсутності ОСОБА_6 на роботі без поважних причин з 18.12.2012 року по 10.01.2013 року, приймаючи до уваги відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та заробітної плати за період з 01.01.2013 року по 10.01.2013 року.

Недоведеною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню є позовна вимога про своєчасну сплату відповідачем 100% відпускних, оскільки, згідно наказу про звільнення №5-к від 15.01.2013 року, позивачу виплачена компенсація за невикористану відпустку за 17 календарних днів (а.с. 149). Наказ №5-к від 15.01.2013 року в частині визначення кількості днів, за які підлягає виплаті компенсація за невикористану відпустку, позивачем не оскаржено, позов з приводу затримки розрахунку при звільненні не заявлено, відповідні доводи не наведені, докази позивачем не представлені, клопотання про витребування необхідних доказів не заявлені.

Колегія звертає увагу, що позовна вимога про зобов»язання відповідача визнати складені комісією акти про вчинення ОСОБА_6 прогулів такими що не відповідають дійсності, непрофесійними і неетичними - є неналежним способом захисту трудових прав працівника, тому задоволенню не підлягає.

Приймаючи до уваги, що при звільненні за п. 4 ст. 40 КЗпП України права та законні інтереси позивача не порушені, місцевий суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди в повному обсязі.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального закону, у відповідності з вимогами матеріального права, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді