18 березня 2013 року
Справа № 203/1938/13-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2013 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Маймур Ф.Ф., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», третя особа Постійно діючий третейський суд при асоціації українських банків про визнання недійсним та скасування третейського застереження, -

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2013 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», третя особа Постійно діючий третейський суд при асоціації українських банків про визнання недійсним та скасування третейського застереження.

Розглянувши подані матеріали, суддя доходить висновку, що заява підлягає поверненню заявникові з наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_4 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, вказана адреса відноситься до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Також, судом було встановлено, що місцезнаходження відповідача ОСОБА_3 банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект Карла Маркса, буд. 52, а вказана адреса відноситься до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживача», визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики в сфері захисту прав споживачів.

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має наміри придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.

Також відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконується чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірах та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит повинен мати мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений. Крім цього, в даній статті йдеться про питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип процентної ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Згідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживанням чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Отже, з урахуванням викладеного, можна зробити висновок, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо визнання недійсним та скасування третейського застереження цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягають спеціальне законодавство в системі кредитування.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходження.

Статтею 115 ЦПК України визначено, що якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

Відповідно п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України позовна заява повертається у випадку коли справа не підсудна цьому суду.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що вказані позивачами позовні вимоги, стосуються пунктів договорів, які регулюють порядок вирішення спорів між сторонами (одним із яких є вирішення спору шляхом одноособового розгляду третейським суддею), а також приймаючи до уваги, що при укладенні між сторонами договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 116/03-8 від 07.07.2008 року, позивач отримав кредит для поточних цілей, а не для придбання чи замовлення продукції для особистих потреб, тому суд вважає, що укладений між сторонами договір не є споживчим кредитом, а отже, відсутні підстави для застосування Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки дане порушення права споживача не закріплено в ст.ст. 11, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», у звязку з чим, не має підстав для застосування судом п. 5 ст. 110 ЦПК України, тому позовна заява підлягає розгляду у відповідності до загальних правил підсудності, передбачених ст. 109 ЦПК України.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вказана позовна заява не підсудна Кіровському районному суду м. Дніпропетровська, а отже суд вважає необхідним позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», третя особа Постійно діючий третейський суд при асоціації українських банків про визнання недійсним та скасування третейського застереження повернути позивачеві, для подання до належного суду, роз'яснивши при цьому позивачу те, що повернення даної позовної заяви не позбавляє його права на звернення до суду з таким позовом за загальними правилами підсудності.

На підставі викладеного, керуючись п. 19, 22, 23 ч. 1 ст. 1, ст.ст. 11, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 2 ст. 109, ч. 5 ст. 110, ст.ст. 115, п. 4 ч. 3 ст. 121, 208-210 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», третя особа Постійно діючий третейський суд при асоціації українських банків про визнання недійсним та скасування третейського застереження повернути заявнику.

Ухвалу суду може бути оскаржено у Апеляційний суд Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Ф.Ф. Маймур