Справа № 307/618/13-ц
Провадження № 2/307/668/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2013 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Столець В.В.

з участю позивачів ОСОБА_1

ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди. Посилаються на те, що на початку лютого 2013 року ОСОБА_3 направив головам Тячівської районної ради та Тячівської РДА, а також головам сільських рад Тячівського району відкритого листа-звернення у якому висловив свої припущення про їхню нібито «злочинну» діяльність і розповсюдив у формі припущень та образ недостовірну інформацію про крадіжки лісу, коштів підприємства, вживаючи при цьому образливі за змістом та суттю слова, словосполучення, вирази: «горе-керівник», «злочинці ОСОБА_2 та ОСОБА_1», «забезпечення своїх шкурних інтересів», «ОСОБА_1 смотрящий», «ОСОБА_2 страждає на прогресуючу «манію величі», «привести до тями відвертих злодіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1», «злочинна група Смоліна-Бокоча, до якої належить і ОСОБА_2, який вочевидь вважає, що його з дружиною депутатський статус означає вседозволеність, незамінність та безкарність». ОСОБА_1, - працює головним спеціалістом відділу аналізу та координування співпраці з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Закарпатській області, ОСОБА_2 - працює директором філії «Тячівдержспецлісгосп», є депутатом Тячівської районного ради. Поширення відповідачем вказаної недостовірної інформації та образ є порушенням їхніх особистих немайнових прав честі та гідності людини, ділової репутації. Ці образи порушили їхній моральний спокій, погіршили психологічний та фізичний стан, викликали занепокоєння, спричинили значний душевний дискомфорт через публічне приниження та безпідставне зневажання, спричинили шкоду їхній діловій репутації та завдали їм моральної шкоди. Викладене свідчить про порушення їхніх особистих немайнових прав на повагу до гідності та честі, недоторканність ділової репутації. У відповідності до ст. 277 ЦК України вони мають право на спростування недостовірної інформації, поширення якої порушує їхні особисті немайнові права. Оскільки засобом захисту честі й гідності є спростування таких відомостей, то вважають, що недостовірна інформація про них має бути спростована у такий же спосіб, у який вона була поширена. Діями відповідача їм завдано моральної шкоди, оскільки їхню добропорядність, честь і гідність поставлено під сумнів через недостатній рівень культури відповідача, який своїм зверненням намагається викликати зневажливе ставлення в органах місцевого самоврядування, влади, керівників, службовців, депутатів, що викликало негативні переживання. Моральну шкоду оцінюють у 10000 грв. кожен. Просять суд визнати недостовірною інформацію, розповсюджену ОСОБА_3, а саме: «щодо слугування обслуговуванню особистих інтересів самого ОСОБА_2 та його так званої «криші» районного еколога ОСОБА_1,…, який позиціонує себе «смотрящим» за Тячівським та Хустським підрозділами агролісу», «щодо крадіжки грошей філії для погашення власного кредиту ОСОБА_1М.», щодо фактів незаконної вивозки Бокочевою автомашиною дуба без жодних документів із с. Р. Поле, зобовязати спростувати її шляхом направлення листів головам сільських рад, РДА та районної ради, у яких вибачитись за образливі слова, словосполучення, вирази: «горе-керівник», «злочинці ОСОБА_2 та ОСОБА_1», «забезпечення своїх шкурних інтересів», «Бокоч «смотрящий», «ОСОБА_2 страждає на прогресуючу «манію величі», «привести до тями відвертих злодіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1» та визнати свої звернення неприпустимим впливом на добропорядність, честь та гідність. Також просять суд заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії, які принижують їхню честь, гідність, в тому числі оприлюднювати свої припущення у принизливих висловлюваннях та розповсюджувати недостовірну інформацію.

Позивачі у судовому засіданні позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що листи на які посилаються позивачі дійсно писав він, але вони повністю відповідають дійсності.

Розглянувши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Згідно статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. За правилами статті 297 кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до статті 299 цього ж кодексу фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснив, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У пункті 16 цієї постанови вказано, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

В судовому засіданні встановлено, що на початку лютого 2013-го року відповідач ОСОБА_3 звернувся з листами-зверненнями до голів Нересницької та Грушівської сільських рад, голови Буштинської селищної ради та з листами до голів Тячівської районної ради і Тячівської районної державної адміністрації у яких висловив свої критичні судження щодо керівництва ОСОБА_2 підприємством «Тячівагроліс» та щодо того, що його нібито незаконні діяння покриває районний еколог ОСОБА_1 і його зять Смолін, який очолює «Закарпатагроліс». Зокрема у листі до голів сільських рад він вказав: «Підприємство стараннями ОСОБА_2 слугує обслуговуванню особистих інтересів самого ОСОБА_2 та його так званої «криші» - районного еколога ОСОБА_1, зять якого очолює «Закарпатагроліс», а сам він позиціонує себе «смотрящим» за Тячівським та Хустським підрозділами агролісу. Вже зараз спілкуючись із своїми громадянами ОСОБА_5 відомо як важко їм за доступною ціною виписати в агролісі дрова, усе це відбувається тому, що ці два товариші на виконання завдання зятя ОСОБА_1, керівника, облагролісу максимально розпочали виписку лісу приватним підприємствам, без жодного врахування інтересів громад де цей ліс росте. ОСОБА_2 до неймовірних розмірів роздуто штат агролісу, а все це потребує все більше і більше коштів на його утримання. Замість врахування інтересів громад та пошуку співпраці з ОСОБА_5, цей горе-керівник шукає шляхи тиску на голів рад за допомогою РДА та райради, на щастя голова РДА ОСОБА_6 є людиною мудрою, а тому, будемо сподіватися, не буде покривати (експерименти) над людьми (на моє вмотивоване переконання) злочинців ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Адже навіть у довідці фінінспекції зафіксовано факти незаконної вивозки Бокочевою автомашиною дуба без жодних документів із ОСОБА_7. ОСОБА_8 зараз є фігурантом кримінальної справи щодо крадіжки коштів філії (у свій час) з метою погашення власного кредиту. З огляду на те, що облагроліс зараз очолює зять ОСОБА_8, очевидним є те, що ОСОБА_2 ця сімя прийняла на роботу якраз для забезпечення своїх «шкурних» інтересів, про що свідчить його «рабське» поклоніння ОСОБА_8 - «смотрящому». Окрім цього, на мою думку, а більшість із ОСОБА_9 з цим погодиться, сам ОСОБА_2 страждає на прогресуючу «манію величі», бо інакше пояснити його відверте та хамське ставлення до громад та їх керівників, а також працівників агролісу не можна. Як колишній керівник агролісу довожу до Вашого відома, що на весну Мальком-Бокочем заплановано «наполеонівське» освоєння лісфонду, зайве казати, що законність вирубки та інтереси громад у їхніх планах на останньому місці. Тому саме ОСОБА_5 спільна та принципова позиція у відстоюванні інтересів громад (та і підприємства теж), як народних обранців, зможе привести до тями відвертих злодіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_8, а також їхнього патрона керівника облагролісу.» У листі адресованому голові Тячівської районної ради ОСОБА_3 зазначив наступне: «…Звернутися до ОСОБА_9 мене змусила загрозлива ситуація, що склалася на підприємстві «Тячівагроліс» з приходом до керівництва «Закарпатагролісом», на моє вмотивоване переконання, злочинного угруповання Смоліна-Бокоча (Смолін - директор «Закарпатагролісу, ОСОБА_1 - його тесть). Учасник цієї групи і ОСОБА_2 - нинішній керівник «Тячівагролісу»…Сам ОСОБА_2 свою, на мою думку тимчасову, безкарність пояснює власним депутатським статусом та його дружини, що свідчить про небезпечну та прогресуючу манію величі цього «фивника»…». У листі до голови Тячівської РДА ОСОБА_3 вказав: «Вважаю своїм обовязком звернути ОСОБА_5 увагу на знущання, не боюся цього слова, над філією «Тячів ЛАГ» двох «керівників» - ОСОБА_2 - директора філії та ОСОБА_1 - районного еколога, який позиціонує себе «смотрящим» за Тячівською та Хустською філіями через гендиректора облагролісу Смоліна - його зятя… ОСОБА_9, що ОСОБА_5 досвід, порядність та бажання вивести район на передові позиції в області дозволить припинити наругу над державним підприємством, яку проводить, на моє глибоке переконання, злочинна група Смоліна-Бокоча, до якої належить і ОСОБА_2, який, вочевидь вважає, що його з дружиною депутатський статус означає вседозволеність, незамінність та безкарність.».

Звертаючись до суду з указаним позовом позивачі виходили із того, що вказаними діями відповідача поширена щодо них негативна й образлива інформація, що стосується тверджень фактичного характеру повідомлення про факт використання службового становища з корисливою метою, достовірність якої відповідачем не доведена, та яка принижує їхню честь, гідність і ділову репутацію. Однак суд вважає, що звернення до державних органів у районну адміністрацію та у району раду - із заявою про неправомірні дії іншої особи, якщо цей орган наділений владними повноваженнями щодо поновлення законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом санкцій до правопорушника, не може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи. Як убачається зі змісту заяв, написаних ОСОБА_3 наведені в них висловлювання є оціночними судженнями відповідачів, критичною оцінкою певних фактів і недоліків, що мали місце в їхній діяльності на займаних ними посадах. Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 про офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 7 ЦК УРСР (справа № 1-9/2003 від 10 квітня 2003 року № 8-рн/2003), межі допустимої інформації щодо посадових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства.

Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України. Це право закріплено також у ст.10 Європейської конвенції „Про захист прав людини і основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Крім того суд вважає, що сільська рада, як орган місцевого самоврядування, також наділена владними повноваженнями щодо державного підприємства «Тячівагроліс», так як у відповідності до ст. 329 податкового кодексу України платниками збору за використання лісових ресурсів є юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи з джерел їх походження з України або виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, фізичні особи (крім фізичних осіб, які мають право безоплатно без видачі спеціального дозволу використовувати лісові ресурси відповідно до лісового законодавства), а також фізичні особи - підприємці, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів на підставі спеціального дозволу (лісорубного квитка або лісового квитка) або відповідно до умов договору довгострокового тимчасового користування лісами. А згідно ст. 64 бюджетного кодексу України до доходів, що закріплюються за бюджетами місцевого самоврядування та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать 50 відсотків збору за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування, що зараховується до міських бюджетів міст Києва та Севастополя. Тому листи адресовані головам сільських рад суд теж розцінює як використання відповідачем свого права на звернення до органів влади, а не як спосіб розповсюдження негативної інформації про позивачів.

Разом з тим суд приходить до висновку, що у листах відповідача є інформація яку у відповідності до п. 15 згаданої вище постанови Пленуму ВС України слід визнати недостовірною, так як вона не відповідає дійсності, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Зокрема це інформація про «факти незаконного вивозу Бокочевою автомашиною дуба без жодних документів із ОСОБА_7», і про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 «злочинці». Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Доказів вивезення автомашиною ОСОБА_1 лісу з села ОСОБА_7 та доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були засуджені за вчинення злочинів відповідач суду не надав. Тому позов у частині визнання цієї інформації недостовірною слід задовольнити.

Пунктом 25 постанови Пленуму ВС України № 1 від 27.02.2009 р. передбачено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Отже суд вважає, що відповідача слід зобовязати спростувати недостовірну інформацію у такий самий спосіб як вона була поширена, тобто шляхом направлення відповідних листів головам Нересницької, Буштинської та Грушівської сільських рад, голові Тячівської РДА, голові Тячівської районної ради.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні честі та гідності. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 4 від 31.03.1994 з послідуючими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 9 цієї ж Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд приходить до висновку, що розповсюдженням відповідачем визнаної судом недостовірної інформації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було завдано моральної шкоди, яка полягає у приниженні їхньої честі, гідності, престижу та ділової репутації. Цю шкоду суд оцінює у суму 2000 грв. для кожного з них.

У відповідності до ст. 88 ЦПК з відповідача слід стягнути на користь позивачів 229.4 грв. судового збору та 2400 грв. за надання правової допомоги сплачених ними при зверненні з позовною заявою у суд.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213, 215 ЦПК України, ст. 23, 277, 1167 ЦК України суд,

Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати недостовірною розповсюджену ОСОБА_3 у листах на імя голови Тячівської РДА, голови Тячівської районної ради та керівникам органів місцевого самоврядування району інформацію щодо: «фактів незаконного вивозу Бокочевою автомашиною дуба без жодних документів із ОСОБА_7»; «злочинців ОСОБА_2 та ОСОБА_1».

Зобовязати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення відповідних листів головам Нересницької, Буштинської та Грушівської сільських рад, голові Тячівської РДА, голові Тячівської районної ради.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по дві тисячі гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по одній тисячі триста чотирнадцять грв. 70 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд, протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий: Гримут В.І.