Справа №1806/8954/12 Головуючий у суді у 1 інстанції - Кондратенко Микола Вікторович
Номер провадження 22-ц/788/715/13 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2013 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Гагіна М. В., Сибільової Л. О.,

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 18 лютого 2013 року

у справі за позовом Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до ОСОБА_3

про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 18 лютого 2013 року у задоволенні позовних вимог позовні вимоги Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відмовлено.

В апеляційній скарзі Сумське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

Зокрема зазначає, що посилання суду на ст. 993 , 999 ЦК України, як на підставу для відмови в задоволенні позову, є необґрунтованим, оскільки дана норма стосується виключно випадків страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_4, яка апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, пояснення ОСОБА_3, який проти скарги заперечує, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, місцевий суд, з урахуванням положень ст. ст. ст. 993, 999 ЦК України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», дійшов до висновку, що здійснені Фондом виплати у разі настання страхового випадку не є заподіяною шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, а тому позивач не може вважатись особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, та не набув права зворотної вимоги до винної особи згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 жовтня 2011 року близько 19 год.30 хв. в місті Суми на автошляху по вул. Харківська в районі аптеки „Надія" сталась дорожньо-транспортна пригода .

ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1 знехтував заходами безпеки дорожнього руху і при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу вчасно не зменшив швидкість, не зупинився та вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_5, яка згідно висновку судово-медичної експертизи отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

По даному факту органами досудового слідства відносно ОСОБА_3 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 11 січня 2012 року кримінальну справу №1-128/2012 щодо обвинуваченого ОСОБА_3 провадженням закрито, зі звільненням його від кримінальної відповідальності з підстав примирення з потерпілою особою (а.с. 3 ).

Внаслідок отриманої травми ОСОБА_5 перебувала на лікарняному. ЇЇ тимчасова непрацездатність тривала з 10 жовтня 2011 року до 25 травня 2012 року.

Згідно вимог ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» ОСОБА_5 як застрахованій особі позивачем надана допомога за 152 дні тимчасової непрацездатності у розмірі 16 904,40 грн. ( а.с.4-12 ).

Згідно із ч. 1ст.1191 ЦК України соба, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Разом з тим правовідносини, повязані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України.

Відповідно до ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до цієї норми до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки про відшкодування шкоди, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. В разі проведення страхових виплат за договором особистого страхування (життя, здоров'я, працездатності, пенсійного забезпечення) таке право вимоги страховика до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, не передбачено.

Зазначений висновок ґрунтується на комплексному аналізі норм ст. ст. 512, 993, 999, положень Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року (далі Основи) та Закону України від 18 січня 2001 року №2240-111 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Зазначені закони визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування громадян та, зокрема, правову основу, економічні механізми і організаційну структуру загальнообовязкового державного соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до ст. ст. 6, 20 Основ страховиками є цільові страхові фонди, які беруть на себе зобовязання щодо збору страхових внесків та надання застрахованим особам матеріального забезпечення і соціальних послуг при настанні страхових випадків, основними джерелами коштів яких є внески роботодавців і застрахованих осіб.

Основами також передбачено право страховика припинити виплати і надання соціальних послуг за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням застрахованій особі з підстав, зазначених у ст. 27 Основ, та право неналежного страховика, яким здійснено виплати застрахованій особі, звернутися до належного страховика з вимогою про відшкодування понесених ним витрат.

Преамбулою Закону передбачено, що страхування на випадок тимчасової втрати працездатності є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Статтею 5 Закону визначено основні принципи страхування від нещасного випадку, якими, зокрема, є обов'язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю; державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав; обовязковість фінансування Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності витрат, повязаних із наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг в обсягах, передбачених цим Законом; формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування; цільове використання коштів загальнообовязкового державного соціального страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності; відповідальності роботодавців та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим законом.

Згідно з п. 1 ст. 2 Закону субєктами страхування є: страховик Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності;

страхувальник роботодавець; застрахована особа найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи, на користь яких здійснюється загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності. Обєктом страхування є тимчасова втрата працездатності застрахованою особою.

Таким чином, страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності є обовязковим особистим страхуванням.

Ні Основи, ні Закон, ні норми глави 67 ЦК України не передбачають право страховика, який сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, застрахованій за договором загальнообовязкового державного соціального страхування згідно із Законом, на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованому страхових сум.

Крім того, задоволення таких вимог означало б заміну сторін у зобов'язанні, в якому права застрахованої особи на отримання відшкодування перейшли б до страховика, у той час як відповідно до 515 ЦК України не допускається заміна кредитора в зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Оскільки сфера дії Закону поширюється виключно на застрахованих осіб, страхувальників та страховика й цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами не врегульований правовий механізм відносин Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності як страховика з іншими особами, відповідальними за шкоду, завдану життю та здоровю застрахованої особи, то до таких правовідносин підлягають застосуванню загальні положення ЦК Ураїни щодо страхування.

З урахуванням викладеного та з огляду на положення ст. ст. 993,999 ЦК України, Закону та Основ Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності як страховик за обов'язковим особистим страхуванням не має права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди потерпілому.

В апеляційній скарзі не наведені обставини та докази, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 18 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: