У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів Собослой Г.Г., Куцина М.М.,

при секретарі Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, яким просила: зобовязати відповідачку спростувати інформацію викладену у заяві до Національного агентства з питань державної служби України 14.11.2012 року, шляхом направлення про це заяви в Національне агентство з питань державної служби України, Закарпатську обласну державну адміністрацію та Ужгородську районну державну адміністрацію; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20 000,00 гривень та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.11.2012 року на імя голови Національного агентства з питань державної служби України надійшла заява від відповідачки ОСОБА_3, яка в подальшому була перенаправлена на розгляд до Закарпатської обласної державної адміністрації та в Ужгородську районну державну адміністрацію, де вона працює, в якій скаржник звинувачує ОСОБА_2 як державного службовця начальника відділу економіки Ужгородської районної державної адміністрації, у безпідставному збагаченні, використанні державної служби у особистих цілях, з метою сімейного збагачення за участю чоловіка директора ТОВ «Цетан-плюс» і рідних та в порушенні законів. Також викладає факти, які жодним чином не відповідають реальному стану речей та є для позивача образливими, порушують її права на недоторканість її ділової репутації, принижують її честь та гідність.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 вересня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації фізичної особи та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним рішення першої інстанції, позивач ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 вересня 2013 року та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу і просилв задовольнити її.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні, дослідивши подані документи та матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, обєктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та право вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст.32 Конституції України).

Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1). Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (ч.3).

Відповідно до розяснень, наданих в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин, як поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема норм чинного законодавства, вчинення будь-яких дій, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Судом першої інстанції вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі, що між сторонами тривалий час існують суперечності, щодо ситуації, яка склалася при виконанні рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 лютого 2011 року про стягнення з ОСОБА_4 (чоловіка позивача) на користь ОСОБА_3 суми боргу та моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно зі ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідної дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Інформація, яка викладена у заяві ОСОБА_3 до Національного агентства України з питань державної служби не стосується честі та гідності позивача, а є вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача та має характер оціночних суджень, щодо неналежного виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 лютого 2011 року.

Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Позивач є державним службовцем та посадовою особою відділу економіки Ужгородської районної державної адміністрації та згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Більше того відповідачка звернулась саме з заявою до Національного агентства України з питань державної служби про неправомірні на її думку дії позивача, яка є державним службовцем, контрольний відділ якого розглядає звернення громадян щодо дотриманням законодавства про державну службу та дотриманням законодавства по боротьбі з корупцією.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності причинного звязку між заявою та завданою моральною шкодою не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачами не надано суду доказів спричинення їм моральної шкоди, яка виражається у втраті немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.5 Постанови Пленуму №4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не доведено у відповідності до ст.60 ЦПК України факту завдання їй моральної шкоди відповідачем і в чому вона полягала.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вірно встановив обставини справи та характер правовідносин, що виникли між сторонами і ухвалив правильне по суті і справедливе рішення у відповідності з нормами матеріального права, а тому відсутні, передбачені ст.309 ЦПК України, підстави для його скасування або зміни.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: