Справа № 1328/4880/12 Голов. у І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22-ц/783/5305/13 Доповідач в апел. Інстанції - ОСОБА_2
Категорія справи: 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Крайник Н.П.

суддів Курій Н.М., Мельничук О.Я.

секретар Данилик І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» у червні 2012 року звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №068/27/08-Ф від 06.06.2008 року. Просили прийняти рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 34 201 грн. 76 коп. заборгованості за договором та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2012 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 34 201 грн. 76 коп. та 342 грн.02 коп. судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 травня 2013 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2012 року залишено без задоволення.

Рішення суду в загальному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_3 Посилаючись на його незаконність, постановлення з порушенням норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати. Мотивує тим, що суд неправильно визначив розмір заборгованості, що підлягає стягненню за Кредитним договором в №068/27/08-ф від 06.06.2008 року, оскільки така виникла не 16.11.2011 року, як зазначено в рішенні суду, а ще 30.06.2008 року, тому суду необхідно було застосувати строк позовної давності, який встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені, проте суд на дані положення уваги не звернув та ухвалив рішення про їх стягнення.

Окрім того, суд розглянув справу за відсутності відповідача, який не був належно повідомлений про часта місце судового розгляду, чим позбавив його реалізувати свої процесуальні права, а саме подати заяву про застосування строку позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №068/27/08-Ф за умовами якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі на загальну суму 16 000 грн. з терміном погашення до 03.06.2011 року зі сплатою 3% на місяць. Договором визначено порядок повернення коштів та сплати відсотків за користування кредитом.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 546 та 549 ЦК передбачено, що виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджується належними та допустимим и доказами по справі у звязку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору заборгованість станом на 16 листопада 2011 року становить 34 201 грн. 76 коп., з яких по тілу кредиту 11 400, 00 грн., по відсотках 14 067 грн. 60 коп., штраф за порушення строків сплати мінімально необхідного платежу 360 грн., пеня за прострочення строків сплати мінімального платежу 8 374 грн. 16 коп. /а.с.45/.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції вірно застосував та зіслався на ст.ст. 526, 530, 549, 550, 1054 ЦК України, за змістом яких у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, проценти, неустойку. Навів у рішенні мотиви, за яких дійшов висновку про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором, оскільки матеріалами справи встановлено факт виконання банком умов договору та неналежне виконання його умов відповідачем, як боржником.

Спростованими колегія суддів вважає мотиви апеляційної скарги про те, що суд неправильно визначив розмір заборгованості, що підлягає стягненню за Кредитним договором в №068/27/08-ф від 06.06.2008 року, оскільки відповідачем та апелянтом зокрема не надано суду будь-якого іншого розрахунку суми заборгованості за Кредитним договором та не наведено аргументів, за яких можна було б не погодитись або поставити під сумнів правильність проведення такого розрахунку, що долучений позивачем до позовної заяви.

Мотиви апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу у відсутність відповідача, належним чином не повідомленого про час та місце судового розгляду є безпідставними та спростовуються наступним.

Згідно матеріалів справи відповідач був належно повідомлений про час та місце судових засідань призначених на 22.08.2012 року, 03.09.2012 року, 13.09.2012 року, 26.10.2012 року, 29.11.2012 року /а.с. 27, 30, 32, 37/ проте в такі не з»являвся по тій чи іншій причині. За таких обставин у суду були всі правові підстави для ухвалення заочного рішення.

Безпідставним вважає колегія суддів посилання в апеляційній скарзі на незастосування судом строку позовної давності виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК загальна позовна давність установлюється тривалістю у 3 роки.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Аналогічна позиція викладена у п.11 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у справі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи, що відповідач заяви про застосування судом строку позовної давності не подавав, тому колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене на основі поданих у судовому засіданні доказах. Крім того, як вбачається з розрахунку боргу, пеня Банком розрахована лише за останній рік.

А відтак, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: