АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3296/13 Головуючий в першій інстанції - ОСОБА_1
Категорія - 26 Доповідач - Котушенко С.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2013 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Болтунової Л.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугялля» про стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних. Позивач вказував на те, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2009 року на його користь стягнуто з відповідача 6500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя.

Посилаючись на те, що відповідач ухилявся від сплати присуджених коштів, які отримані ним лише в квітні 2012 року в результаті виконання вказаного рішення в примусовому прядку, позивач просив, на підставі ст.625 ЦК України, стягнути з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на свою користь інфляційні нарахування на суму боргу за час прострочення та 3% річних в загальному розмірі 1409,34 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення, як постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення ст.625 ЦК України регулюють зобовязальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2009 року з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_2 стягнуто 6500 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя.

Вказане рішення було виконано 30 березня 2012 року ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції на підставі виконавчого листа, виданого 23 лютого 2012 року.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що однією з передбачених ст.11 ЦК України підстав виникнення зобовязання є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Частина третя ст.11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обовязки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, із рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Також слід зазначити, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, дія ч.2 ст.625 ЦК про обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, рішення суду відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду суду Дніпропетровської області від 25 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: