Справа № 216/1146/12
03 січня 2013 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Коломійцевої В.І.,
секретаря Мельник А.О.,
з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Муровані Курилівці цивільну справу за позовом ПАТ "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Представник позивача, явка якого визнана судом обовязковою ухвалою від 25.12.2012 року позов підтримав із підстав, що в ньому викладені. Додатково суду пояснив, що ОСОБА_2 24.05.2007 року отримав споживчий кредит, але з часу отримання взятих на себе зобовязань по його погашенню не виконував, тому просив позов задовольнити в повному обсязі. На пропозицію суду надати розрахунок пені в межах позовної давності відмовився. Не заперечив проти винесення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, в судове засідання призначене на 25.12.2012 року не зявилися, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про що свідчать розписки (а.с.33,34). 04.01.2013 року повторно в судове засідання не зявилися, їм були направлені судові повідомлення про час і місце розгляду справи, однак судові документи ОСОБА_3 не врученні з відміткою листоноші, що немає вдома, а ОСОБА_2 не вручені з відміткою листоноші, що за даною адресою відповідач не проживає.
Відповідно до п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено даній особі належним чином. Оскільки судова повістка була направлена відповідачам за місцем їх реєстрації, то відповідно до п.5.ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що відповідачі належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
Суд, враховуючи думку представника позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.
Згідно положення ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредит було отримано відповідачем 24.05.2007 р., що підтверджується меморіальним ордером №152 від 24.05.2007р. (а.с.20).
Відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору, відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 15 числа поточного місяця, при цьому щомісячний платіж повинен складати 774,82 грн.
Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п.п. 2.3.2. цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.5. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.
Також згідно з п. 4.2. договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 2.3.2. цього договору більш ніж на 2 дні позичальник сплачує банку фіксований штраф у розмірі 30 грн.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідач ОСОБА_2 не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.
24.05.2007 року в забезпечення виконання ОСОБА_2 кредитного договору, між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки (а.с.10-11), відповідно до якого остання, як поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобовязання перед Банком відповідати по борговим зобовязанням боржника ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору №29/05/2007/980/ПКП/44 від 24.05.2007 року.
Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів на користь позивача пені за несвоєчасність виконання зобовязання в розмірі 3 110,50 грн., суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦПК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.
Відповідно до п.п.1.2. п.1 Кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі.
А отже до спірних правовідносин застосовуються положення Закону Про захист прав споживачів.
Згідно з розясненнями, що містяться в п. 31 Постанови №5 Пленуму ВСС України №5 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин суди мають враховувати положення пункту 7 ч.13 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.
Позовна давність до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу), відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України становить один рік.
Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання.
Так як у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється щомісячно до 15 числа поточного місяця, то початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його. Крім того необхідно врахувати, що в разі пропущення річного строку неустойка може бути обрахована за останній рік невиконання основного зобов'язання, в межах строку позовної давності за основним зобов'язанням.
В матеріалах справи міститься сукупний розрахунок пені за прострочення строків виконання зобовязань з 16.06.2007 року по 05.01.2012 року на суму 3110,50 грн.
На пропозицію суду надати розрахунок за останній рік невиконання основного зобовязання, в межах строку позовної давності представник позивача відмовився, тому вимога позивача про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в нарахованій сумі 3110,50 грн. задоволенню не підлягає.
Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача штрафу за прострочення строків сплати мінімально необхідного платежу в розмірі 360 гривень суд виходить з наступного.
Згідно розділу 4 Кредитного договору «Відповідальність сторін», у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню Кредиту, визначеного п.п.2.3.2 цього Договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобовязань Позичальника щодо повернення Кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.3.3.5 цього Договору, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, і фіксований штраф у розмірі 30 грн.
Тобто, аналізуючи дані умови та розрахунок заборгованості за кредитом судом встановлено, що за порушення позичальником строків виконання зобовязання за кредитним договором банком одночасно нараховано пеню та штраф.
За змістом ст.549 ЦК України, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.
Таким чином, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ст.16 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Оскільки, в стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором судом відмовлено, суд приймає рішення про стягнення з відповідачів на користь позивача штрафу в розмірі 360 грн.
Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 214 гривень 60 копійок судового збору (а.с. 1), тобто мінімальну ставку судового збору за подання позовною заяви майнового характеру, передбачену Законом України «Про судовий збір», тому і судовий збір підлягає стягненню з відповідача саме в мінімальному розмірі 214 грн. 60 коп.
Керуючись ст. ст. 526, 530, 536, 549, 553, 554, 610, 623, 624, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, -
Позов задовольнити частково.
В решті позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення виготовлений 08.01.2013 року.
Суддя: