УХ В А Л А

12 квітня 2013 року Володарський районний суд Донецької області у складі судді Доценко С.І., за участю секретаря судового засідання Болбат Н.І., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, фіктивним,-

встановив:

При попередньому судовому розгляді справи представником відповідача та відповідачем подані письмові заяви, які були доповнені усно в судовому засіданні і в яких вони заперечують проти позову та просять суд закрити провадження по зазначеній справі, тому що є таке, що набрало законної сили судове рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним. Окрім того, нею пропущений строк позовної давності по справі, що відповідно до ст. 72 ЦПК України є підставою для залишення без розгляду поданих нею документів і втрачено право на вчинення процесуальних дій, а відповідно до ст. 256-267 ЦК України, пропущення строку позовної давності є підставою у відмові в задоволенні позову, якщо про це заявлено стороною.

Вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши надані докази, було встановлено, що провадження по справі відкрито за заявою ОСОБА_4 про визнання недійсним та фіктивним договору дарування домоволодіння по АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 14.10.2003 року на тих підставах, що правочин було укладено без наміру створення правових наслідків передачі домоволодіння відповідачу.

Із наданої копії рішення Апеляційного суду Донецької області від 25.01.2012 року постановленого при перегляді в апеляційному порядку рішення Володарського районного суду за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування того ж домоволодіння, встановлено, що підставою для задоволення позову було зазначено позивачкою, що договір дарування був укладений під впливом помилки. Рішенням суду апеляційної інстанції в задоволенні позову ОСОБА_4 було відмовлено.

Відповідно до ст. 205 ч.1 п. 2 ЦПК України підставою для закриття провадження по справі є набрання законної сили рішенням суду, ухвалені з приводу спору між тими ж сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи викладене, суд не може закрити провадження по справі на підставі ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України, тому що, позивачкою при зверненні до суду в позовній заяві зазначені інші підстави позову, ніж заявлялись при розгляді справи, по якому ухвалене рішення суду апеляційної інстанції.

Що стосується закриття справи із застосуванням ст. 256-267 ЦК України, питання щодо застосування чи не застосування строків позовної давності може бути вирішене судом лише після розгляду справи по суті, при ухваленні судового рішення, і таким чином не вирішується при попередньому розгляді справи.

Посилання з цього приводу відповідачем та його представником на ст. 72 ЦПК України є необґрунтованим, тому що ст. 72 ЦПК України регулює наслідки пропущення лише процесуальних строків.

Таким чином, в задоволення заяви відповідача та його представника про закриття провадження по справі на підставі застосування строків позовної давності та на підставі того, що є таке що набрало законної сили судове рішення між тими сторонами про той же предмет слід відмовити, тому що позивачкою при цих обставинах заявлені інші підстави для обґрунтування позовних вимог, що є перешкодою для закриття провадження по справі.

Керуючись ст. 130, 205 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Відмовити в задоволення заяви ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, фіктивним.

На підставі ст. 293 ЦПК України ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.І. Доценко