РІШЕННЯ

Іменем України

16.12.2013 Деснянський районний суд м.Києва в складі :

головуючого судді Мальченко О.В.

при секретарі Яремус- Байсановій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю , відшкодування шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну порядку користування квартирою ,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю , відшкодування шкоди , посилаючись на те , що він є власником 12 частини квартири АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі йому з сином було виділено рішенням суду від 20.02.2002 р. в користування кімнату розміром 17,3 кв.м. Відповідачі без його згоди заселилися в зазначену кімнату і тим самим чинять йому перешкоди у користуванні власністю . З 2010 р. , не маючи можливості потрапити в спірну квартиру, ним проводилась оплата комунальних послуг та інших витрат по утриманню житла , якими він фактично не користувався у розмірі 8 339 грн. 70 коп . , які він відносить до завданої йому майнової шкоди .

Згідно заявлених вимог ( а.с. 25-27 ) позивач просить :

1. Усунути перешкоди в користуванні квартирою №78 по пр-ту Маяковського 1612 у м. Києві шляхом виселення відповідачів з кімнати площею 17,3 кв. м.

2. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 4 209 грн. 67 коп .

3. Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача 4 209 грн. 67 коп .

Відповідачі позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали , звернулись до суду із зустрічним позовом про зміну порядку користування квартирою , посилаючись на те , що на підставі договору дарування від 22.09.2003 р. ними було набуто право власності на 12 частину квартири АДРЕСА_1 . Рішенням суду від 20.02.2002 р. попередньому власнику 12 частини зазначеної квартири було виділено в користування кімнату розміром 12,4 кв. З часу прийняття рішення суду від 20.02.2002 р. обставини значною мірою змінилися . З дати укладення договору дарування в спірній квартирі зареєструвалися та стали проживати позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_2 ОСОБА_5 та з 2005 р. онук ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки відповідач ОСОБА_1 та його син в спірній квартирі не проживали, позивачі розмістили в кімнаті розміром 17,3 кв.м . частину своїх речей та меблів , оскільки не могли фактично розміщатися з дорослим сином та онуком в одній кімнаті . Одночасно в судовому засіданні позивачі зазначили про те , що до 2010 р. комунальні послуги та інші витрати по квартирі оплачувалися ними , після 2010 р. оплата зазначених витрат проводилась співвласниками окремо . Згідно заявлених вимог за зустрічним позовом просили виділити ОСОБА_1 з сином в користування кімнату розміром 12,4 кв.м. , а кімнату площею 17,3 кв.м. виділити в користування ОСОБА_2, ОСОБА_3 разом з проживаючими ОСОБА_5 і ОСОБА_6

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала з обставин , що викладені у позовній заяві . Просила застосувати до вимог заявлених за зустрічним позовом строк позовної давності , посилаючись на те , що договір дарування із визначеним на час його укладення порядком користування спірною квартирою був укладений 22.09.2003 р. та з вказаної дати відповідачам було відомо про кімнату яка перебуває в їх користуванні та кількість мешканців , що проживають в ній .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_3 вимоги викладені у зустрічному позові підтримали .

Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню частково, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного .

Судом встановлено , що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2002 р. за ОСОБА_1 та ОСОБА_7 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частка , т.т. по 12 частині за кожним . Визначено порядок користування квартирою , за яким ОСОБА_7 виділено у користування кімнату площею 12,4 кв.м. , ОСОБА_1 з сином ОСОБА_8 виділено в користування кімнату розміром 17,3 кв.м. ( а.с. 6-7) .

22. 09.2003 р. ОСОБА_9 ( раніше ОСОБА_7 ) подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_10 12 частину квартири АДРЕСА_1 . На час укладання договору дарування в користуванні дарувателя перебувала кімната 12.4 кв.м ( а.с. 70 ) .

З довідки ф.3 ЖБК « Кристал-17» від 18.09.2013 р. № 101 вбачається , що в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 син позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ( а.с. 74 ) .

Згідно акту ЖБК « Кристал-17» від 18.09.2013 р. вбачається , що в квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації з 2003 р. проживає ОСОБА_5 ( а.с. 75 ) .

За положенням ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За ст.ст. 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально , він є обов»язковим і для особи , яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно .

Як зазначено вище , порядок користування спірною квартирою визначався рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2002 р. та на час дарування 12 частини зазначеної квартири був обов»язковим для відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3Е .

З матеріалів справи вбачається , що між співвласниками спірної квартири виникли конфліктні стосунки з приводу користування житловим приміщенням .

Відповідачі за первісним позовом посилаються на те , що після укладення договору дарування істотно змінилися обставини , які передували укладенню зазначеного договору , а тому є підстави для зміни умов договору найму .

Суд не погоджується із зустрічними позовними вимогами виходячи з того , що ОСОБА_5 з урахуванням інтересів якої позивачі просять виділити їм в користування кімнату розміром 17,3 кв.м в спірній квартирі не зареєстрована , була вселена без згоди усіх співвласників зазначеної квартири . Неповнолітня дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 , як пояснив відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні прописана в спірній квартирі , однак постійно з батьком ОСОБА_3 не проживає , проживає з матір»ю , з якою батько дитини перебуває в розлученні . Місце проживання дитини з батьком на час розгляду справи не визначалось .

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни умов договору найму спірної квартири .

Оскільки відповідачі самовільно без згоди позивача зайняли кімнату розміром 17,3 кв.м. вимоги позивача ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення відповідачів з кімнати розміром 17,3 кв.м. підлягають задоволенню .

Вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди не підлягають задоволенню виходячи з наступного .

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода , завдана неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода , завдана майну фізичної або юридичної особи , відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала .

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1. втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні, або прямі збитки);

2. доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода, або непрямі збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Понесені позивачем витрати по сплаті комунальних послуг не є майновою шкодою та збитками у правовідносинах , що виникли між сторонами . Наявність такої шкоди ( втрата або пошкодження майна ) наявними у справі доказами не підтверджена.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача ОСОБА_1 з відповідачів на користь останнього підлягають стягненню в рівних частках витрати по сплаті судового збору у розмірі 114 грн. 70 коп .

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 10,11,60 , 88 , 212-215 ЦПК України , суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково .

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою № 78 по пр-ту Маяковського 1612 у м. Києві .

Виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 з кімнати розміром 17,3 кв.м , що розташована в квартирі АДРЕСА_2 .

В задоволені решти вимог позову - відмовити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 57 грн. 40 коп .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 57 грн. 40 коп .

В задоволені зустрічного позову - відмовити .

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення .

Суддя :

.