Провадження : 22ц/790/2286/13 Головуючий 1-ї інстанції - Попрас В.О.
Категорія : житлове.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Гелашвілі Т.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Київський РВ в м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу він є власником спірної квартири.

У 2008 році у зазначеній квартирі він зареєстрував свою матір, відповідачку по справі, яка у квітні 2012 року виїхала на постійне проживання до Російської Федерації і до теперішнього часу не повернулась.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права, зокрема зазначає, що згідно положень ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, в тому числі, про визнання таким, що втратив право на житлове приміщення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог частини 1 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позову про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки позивачем не надано доказів порушення термінів відсутності її у спірній квартирі, передбачених ст.405 ЦК України,

З такими висновками суду погоджується судова колегія.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Частиною 3 ст. 10 і частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч зазначеним процесуальним нормам позивач не надав достовірних доказів на підтвердження того, що відповідачка не проживає в спірній квартирі понад один рік без поважних причин або вибули на інше постійне місце проживання.

Крім того, з позовної заяви взагалі не вбачається з яких підстав та за якою нормою Закону позивач вимагає визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням.

Відмовляючи у задоволені позову про зняття відповідачки з реєстрації місця проживання, суд першої інстанції виходив із того, що нормами діючого законодавства не передбачена можливість зняття з реєстрації місця проживання громадян у судовому порядку, оскільки це є прерогативою відповідного органу.

Такі висновки суду відповідають положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини.

Згідно зі ст. 3 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Статтею 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні встановлюється певний порядок скасування реєстрації місця проживання фізичної особи, який пов'язано насамперед з втратою або позбавленням права користування або права власності на житлове приміщення.

Отже, відсутність у відповідачки правових підстав на користування спірним житлом є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання.

Враховуючи, що спірне житло за своєю правовою природою є приватним, а тому і при вирішенні спорів відносно цього житла повинні застосовуватись норми законодавства, що регулює правовідносини щодо приватного житла.

З огляду на зазначене суд першої інстанції обґрунтовано при відмові у позові послався на вимоги ст. 405 ЦК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять правових підстав для скасування або зміни рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді