Справа № 645/1552/13
Провадження № 2/645/51/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2013 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Горпинич О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бережної А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, якою просила встановити факт прийняття спадщини у вигляді ? частини домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Дунайська, 3 з 05.07.1986 року до 05.01.1987 року, що відкрилася 05.07.1986 року після смерті чоловіка ОСОБА_4, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування заяви посилалася на те, що 05.07.1986 року помер її чоловік ОСОБА_4, не залишивши заповіту, та з вказаної дати відкрилася спадщина у вигляді ? частини вищевказаного будинку, який належав останньому на підставі рішення народного суду 2-ї дільниці Московського району м. Харкова від 09.07.1958 року. Заявниця зазначала, що вона звернулася до Харківської 12 Державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право власності на ? частину домоволодіння за адресою: м. Харків, вул. Дунайська, 3 в порядку спадкування за законом, але їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з недостатністю документів на підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або домоволодіння спадковим майном.

На підставі викладеного заявниця звернулася до суду із відповідною завою.

Заявниця ОСОБА_1 до судового засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, присутній у судовому засіданні її представник підтримав заву у повному обсязі, просивши про її задоволення, а також пояснивши, що заявниця зареєстрована у домоволодінні, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Дунайська, 3 з 1956 року, мешкала там на час відкриття спадщини та постійно проживає і на теперішній час, проводить поточний ремонт у будинку, сплачує відповідні комунальні послуги. Заявниця дійсно звернулася в усній формі до Харківської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй було державним нотаріусом відмовлено в усній формі, постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії не виносилася.

Заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні проти вимог ОСОБА_1 не заперечували, пояснивши, що дійсно остання все своє життя мешкала у вищевказаному домоволодінні та мешкає і по теперішній час.

Заслухавши пояснення представника заявниці, заінтересованих осіб, дослідивши докази по справі, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням народного суду 2-ї дільниці Сталинського району м. Харкова від 09.07.1958 року визнано за ОСОБА_4І право власності на ? частину домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Дунайська, 3.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі із 29.12.1951 року.

05.07.1986 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1956 року та мешкає до теперішнього часу.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, які були чинні на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив

в управління або володіння спадковим майно протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до Методичних рекомендацій Міністерства Юстиції України щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, розроблених відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат", Цивільний Кодекс УРСР 1963 року (далі ЦК УРСР) передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:

- довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним;

- довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню;

- копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини;

- запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі);

- інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Тобто ОСОБА_1 постійно мешкаючи за вказаною адресою фактично прийняла спадщину, а тому визнання даного факту додатково в судовому порядку не потребує.

При цьому, згідно ч. 4 п. 112 Інструкції (1994 року) та ч. 3 п. 210 Інструкції (в редакції 2004 року) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту її відкриття, і що у спадкоємця, який прийняв спадщину, право власності на спадкове майно виникає з моменту відкриття спадщини, а не з дня одержання свідоцтва про право на неї.

Заявниця вправі звернутися до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, як розяснив Пленум Верховного суду України у постанові від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із відповідними змінами та доповненнями заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

Представник заявниці пояснив, що ОСОБА_1 зверталася до держаної нотаріальної контори, проте суду не надано відповідної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії в порядку ст. 68 Закону України «Про нотаріат», тобто постанову, якою в оформленні свідоцтва про право власності в звязку з відсутністю доказів родинних відносин та відсутності доказів фактичного прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про

встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Тобто заявниці необхідно звернутися до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а у разі відмови у видачі свідоцтва звернутися до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, ст. 256-259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ -