Перемишлянський районний суд Львівської області
Справа № 449/907/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2013 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Борняк Р.О.,

секретаря Кісіль С.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи служби у справах дітей Перемишлянської РДА, про відібрання дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання покликаючись на те, що з 07.09.2002р. перебував у шлюбі з ОСОБА_2 від якого у них є двоє дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. До січня 2011р. вони проживали у його власній квартирі по АДРЕСА_1, де була зареєстрована і їх донька ОСОБА_3 Однак 04.01.2011р. відповідачка будучи вагітною, без його згоди та всупереч його волі переїхала проживати спочатку за адресою АДРЕСА_2, а через рік в АДРЕСА_3, забравши разом з собою їх доньку, тим самим змінивши її місце проживання. Одночасно відповідачка перевела їх доньку на нове місце навчання в початкову школу, забрала з музичної школи, згодом віддавши до Бібрської музичної школи, що негативно вплинуло на психологічний стан дитини та можливість отримувати гідну освіту. Вважає, що проживання дитини з ним за місцем її реєстрації повністю відповідало інтересам дитини, навчанню та вихованню, а постійні переїзди з відповідачкою з одного місця проживання в інше, зміна навчальних закладів, оточення та умов проживання погано впливають на дитину. Просить відібрати ОСОБА_3 у ОСОБА_2 та повернути її за попереднім місцем проживання, застосувати негайне виконання рішення, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позові вимоги та зазначив, що місце проживання дитини ОСОБА_3 було самовільно та протиправно змінено її матір'ю ОСОБА_2 і причин для неповернення дитини немає, а відтак просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, проте надіслала заперечення на пред'явлений позов в якому зазначила, що саме насильницька поведінка позивача щодо неї та дитини, ігнорування ним інтересів дитини і сім'ї стали підставами розірвання їх відносин. Позивач, попри ініційований ним позов про нібито створення йому перешкод у спілкуванні з донькою та рішення про час зустрічей останнього з дочкою, протягом 2012 року не навідувався до дітей у с. Шпильчино. Зняття з місця реєстрації та реєстрація за фактичним місцем проживання, а також переведення дочки до шкіл за її місцем проживання було здійснено виключно в її інтересах і на результатах успішності ОСОБА_3 це зовсім не позначилось. Вважає, що численні позови ОСОБА_1 та заяви до державних органів та суду ініційовані ним з метою ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманні дітей і є маніпуляціями з ціллю тиску на неї. Зазначає, що жодних порушень з її сторони при визначенні місця проживання дитини не було, оскільки це було вирішено між ними спільно і ОСОБА_3 проживає з нею на законних підставах, а відтак просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечила та зазначила, що ОСОБА_3 з моменту народження та після припинення шлюбних відносин проживає разом з матір'ю, факт проживання її з матір'ю встановлений рішеннями судів, а зміна адреси проживання не суперечить чинному законодавству, а відтак просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Представник органу опіки та піклування Перемишлянської РДА в судовому засіданні позов заперечила та зазначила, що місце проживання малолітньої дитини було змінено у 2011р. після припинення шлюбних відносин між сторонами і дитина залишилась з одним з батьків, що не суперечить її інтересам. Позивач має змогу брати участь у вихованні дитини, однак попри рішення суду про визначення способу його участі у спілкуванні з малолітніми дітьми, неодноразово його не виконував і у визначені дні не відвідував дітей за місцем їх проживання. Малолітня ОСОБА_3 перебуває з своєю матір'ю ОСОБА_2 за місцем реєстрації останньої на законних підставах, а позивач не надав доказів викрадення дитини та не навів жодних вагомих підстав для відібрання дитини в матері, що можливо лише у виняткових випадках.

Вислухавши пояснення та доводи сторін та їх представників, проаналізувавши обставини та документальні докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 01.02.2013р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі від якого у них є двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як ствердив позивач та вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки №65 від 07.10.2011р. виданої ЖБК №134, ОСОБА_3 з 06.03.2007р. була зареєстрована АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Як вбачається з матеріалів справи та зокрема рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 01.02.2013р. та ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 02.04.2013р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який був укладений 07 вересня 2002р. в міському відділі РАГСу Львівського ОУЮ, актовий запис №2341 - розірвано.

В судовому засіданні встановлено, що сімейні відносини, що склались між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 призвели до розриву сімейних стосунків між ними, що призвело до вимушеного переїзду відповідачки за місцем проживання батьків разом з дітьми в АДРЕСА_3.

З довідки виконкому Бібрської міської ради №2394 від 20.08.2012р., довідки - виписки з домової книги №2405 від 06.08.2013р., акту комісії Бібрської міської ради від 05.08.2013р. вбачається, що ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 зареєстрована та проживає АДРЕСА_3, у будинку, що належить її батькам. За даною адресою також проживає (без реєстрації) її донька ОСОБА_3

Відповідно до рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22.06.2012р. та рішення колегії суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 29.10.2012р., ОСОБА_2 зобов'язано не чинити перешкод ОСОБА_1 у зустрічах з дітьми та визначено місце та час зустрічей останнього з дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Однак з актів складених комісією Бібрської міської ради від 06.11.2012р., 27.11.2012р., 04.12.2012р., 25.12.2012р. вбачається, що ОСОБА_1 протягом 2012р. двічі ( на Великодні та Різдвяні свята) відвідував дітей, не бере участі у вихованні дітей, не спілкується з ними, не дбає про їх фізичний та розумовий розвиток.

Положення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини» та ч.7 і 8 ст.7 СК України зобов'язують при вирішенні будь-яких питань щодо дітей керуватись в першу чергу максимальним забезпеченням їх інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989р. держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Як вбачається з огляду табеля успішності та довідки №148 від 19.10.2012р. виданої Бібрською ЗОШ І-ІІІ ст. ім. У.Кравченко, довідки виданої Бібрською музичною школою, ОСОБА_3 навчається в 3-му класі Бібрської ЗОШ І-ІІІ ст. ім. У. Кравченко, а також в Бібрській музичній школі, нагороджена похвальним листом за високі досягнення у навчанні та ін. відзнаками, що свідчить про наявність нормальних умов для її розвитку та навчання.

Матеріалами справи встановлено, що батьки перебувають у неприязних відносинах, в цей же час діти з дня народження проживають разом, при цьому, відповідно до позову ОСОБА_1, він ставить питання про відібрання лише одного з дітей, при цьому не згадуючи про свою другу дитину - сина ОСОБА_4, тим самим вимагає розлучити рідного брата та сестру, і такі свої доводи не аргументує.

Роз'єднання сестри та брата при відібранні ОСОБА_3 у ОСОБА_2 та як наслідок окреме проживання дітей, може негативно вплинути на подальші їх взаємини, адже діти будуть сумувати один за одним, що також може негативно вплинути на їх психологічний стан.

На думку суду окреме проживання брата та сестри не принесе користі дітям, адже для їх нормального розвитку є важливим почуття однієї сім'ї, проживання разом, допомога один одному. Дитина має розвиватись таким чином, щоб умови її життя не могли негативно впливати на її психічний стан та на її здоров'я, а чергова та часта зміна місця проживання малолітніх дітей не може позитивно впливати на їх розвиток.

Відповідно до принципу 6 «Декларації прав дитини» дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, у всякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обставини та докази пред'явлені позивачем не є достатньою підставою для повернення дитини за попереднім місцем проживання і повернення дитини не буде в інтересах малолітніх дітей.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 15, 30, 57, 60, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 160-162 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Львівської області через Перемишлянський районний суд Львівської області.

Суддя Р. О. Борняк