Провадження № 2/754/3253/13
Справа № 754/7791/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2013 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Смирнової Є.П.,

при секретарі Грей О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2, -

3-тя особа: Служба у справа дітей

Деснянської районної в м. Києві

державної адміністрації, -

про визначення місця проживання дитини, -

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2 до

ОСОБА_1, -

3-ті особи: Служба у справа дітей

Деснянської районної в м. Києві

державної адміністрації,

Служба у справа дітей

Дніпровської районної в м. Києві

державної адміністрації, -

про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

16.05.2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із нею за адресою: АДРЕСА_1, залишивши дитину на її утриманні та вихованні.

Крім того, позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому позивачка вказує на те, що з 05.10.2002 року перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 18 вересня 2012 року шлюб між ними було розірвано, так як вони втратили почуття один до одного, між ними постійно виникали сварки, непорозуміння, у тому числі й щодо виховання сина ОСОБА_3. Шлюб існував лише формально. Ще до звернення до суду вона із сином була вимушена піти від чоловіка мешкати окремо.

Як вказує ОСОБА_1, після розірвання шлюбу вони з відповідачем ніяким чином не можуть дійти згоди щодо виховання та місця проживання дитини. Вона не перешкоджала батькові дитини проводити з ним час, неодноразово привозила сина батькові додому, щоб він міг спілкуватися з ним, але коли приходить час забирати сина, він відмовляється їхати з нею, оскільки батько настроює сина проти неї. Відповідач ОСОБА_2 також відмовляється відпускати сина, внаслідок чого між ними постійно виникають сварки.

Позивачка також зазначає, що батько ОСОБА_3 постійно забороняв їй влаштовувати сина в дитячий садочок, гуртки для дітей, оскільки вважав, що синові там завдадуть шкоди, і він сам в змозі всьому навчити сина. Коли вона із сином стали мешкати окремо, в серпні 2012 року вона влаштувала сина в дошкільний навчальний заклад (ясла-сад), в якому він спілкується з однолітками, там відбувається його моральний та духовний розвиток, оскільки він не обмежений в спілкуванні. Також, він відвідував дошкільний гурток «Дошколярик» спеціалізованої школи І ступеня з поглибленим вивченням англійської мови Деснянського району м. Києва.

Як зазначає ОСОБА_1, останнім часом відповідач постійно залякує її тим, що відвезе сина в Полтаву проти її волі, примушує їхати з ним в м. Полтаву та записати сина в місцеву школу, хоча в цьому місці немає належного житла для життя, виховання та навчання дитини.

Деякий час вона з сином мешкали в квартирі відповідача, але вони не в змозі домовитися щодо місця мешкання сина, його виховання, оскільки ОСОБА_2 категорично відмовляється прислуховуватися до її порад та побажань. Він постійно залякує її, принижує, виганяє, примушує звільнитися з роботи та їхати в Полтаву, вимагає гроші. Він постійно спав, дитиною не займався, на вулицю майже не виходив, по дому нічого не робив. Справи по дому виконувала вона сама. Відповідач бажає жити в двох місцях одночасно, і щоб дитина відвідувала декілька шкіл паралельно. Для того, щоб вільно і постійно їздити із м. Полтави до м.Києва та навпаки, відповідач вимагає у неї велику суму грошей і хоче, щоб вона влаштувала сина до школи екстернат.

ОСОБА_1 також зазначає, що відповідач дуже агресивний. Дома ламав стільці, рвав одяг, гроші, штовхав її. Наговорив неправду про неї своїм батькам, що вона погрожувала вбити сина та схильна до самогубства. На цьому ґрунті батьки відповідача негативно налаштовані проти неї і підтримують свого сина, не хочуть, щоб ОСОБА_3 пішов до школи, бо вважають його хворим. Крім того, батьки ОСОБА_2 втручаються до виховання дитини та порушують її батьківські права. ОСОБА_3 пройшов медичне обстеження у багатьох фахівців, а також психолого-педагогічну комісію, за висновками яких дитина фізично та психічно до школи готова, але між батьками та ОСОБА_2 постійно виникають сварки в присутності ОСОБА_3. За таких обставин, вона була змушена була піти з сином жити за їх зареєстрованим місцем мешкання АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 вважає, що вона має всі можливості забезпечити синові належні умови для його виховання, духовного та морального розвитку. Вона має повну вищу освіту, є психологом, викладачем психології, має постійне місце роботи на посаді лаборанта кафедри соціальної роботи і психології Національного університету біоресурсів і природокористування України, регулярно отримує заробітну плату, за місцем роботи характеризується добре, користується повагою серед колег.

Також, позивачка зазначає, що вони із сином зареєстровані і мешкають у приватизованій 3-кімнатній квартирі разом із бабусею, якій вказана квартира належить на праві власності. У її сина окрема кімната, облаштована всім необхідним для його життя, утримання, виховання та розвитку.

Натомість, відповідач ОСОБА_2 живе у квартирі, яка належить його батькові. В квартирі завжди бруд. Відповідач ніде не працює вже протягом 6 років, кошти на його утримання дає його батько. Коли ОСОБА_3 буває в нього вдома (АДРЕСА_2), батько на прогулянку з ним не ходить, не дозволяє ОСОБА_3 спілкуватися з однолітками. Їй дозволяє спілкуватися з дитиною тільки в його квартирі. Вона не могла зводити дитину навіть в музей, оскільки відповідач проти цього. Батько вчить сина не слухатися вчителів, руйнувати дома, ламати державну систему, вбивати людей. Навіює ОСОБА_3 думку, що всі люди вороги, що світ є злом, і коли він виросте, повинен всіх покарати. Її постійно залякує і принижує в присутності сина. Також постійно говорить дитині погані речі про неї, її родину і про своїх батьків.

Як вказує ОСОБА_1, з метою захисту своїх сімейних прав та інтересів свого сина вона зверталась із заявою до служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та в Управління кримінальної міліції у справах дітей щодо сприяння вирішення ситуації, яка склалася. Вказані установи надали відповідь, що з ОСОБА_2 проведено профілактичну роботу, під час якої розяснено обовязки батьків щодо утримання, виховання та навчання неповнолітніх дітей та попереджено про відповідальність у разі невиконання батьківських обовязків належним чином.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із нею за адресою: АДРЕСА_1, залишивши дитину на її утриманні та вихованні.

Крім того, позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Під час розгляду справи в суді 01.08.2013 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить її вимоги до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини залишити без розгляду (а.с.165 т.1).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.08.2013 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини, залишено без розгляду (а.с. 165а-165б т. 1).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матірю підтримали та просять їх задовольнити.

Не погоджуючись із позовними вимогами ОСОБА_1, 25.06.2013 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із ним за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 66-76 т. 1).

При цьому позивач за зустрічним позовом вказує на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені, так як таке рішення буде суперечити вимогам матеріального права і цивільно-процесуальному закону, фактичним обставинам справи і доказовій базі, якої немає у первісної позивачки, та навпаки мають бути задоволені вимоги його зустрічного позову з наступних підстав.

Як зазначає ОСОБА_2, він та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 05.10.2002 року. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_3, народженого ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ними розірвано 18 вересня 2012 року за ініціативою ОСОБА_1 Він згоду на розлучення не надавав, оскільки на той час бажав зберегти сім'ю, щоб син виховувався у повній сім'ї.

Після розлучення і на даний час він разом із сином ОСОБА_3 мешкає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. Син після народження постійно проживає тільки за цією адресою. Дана квартира двокімнатна, приватна, належить його (ОСОБА_2) батькові, це рідний дім ОСОБА_3 і його рідне сімейне середовище. Крім того, він (позивач за зустрічним позовом) є власником квартири в АДРЕСА_4, яка є двокімнатною та приватизованою. В даний час він працюю дизайнером в ТОВ «Антон».

ОСОБА_2 вважає, що проживання сина разом із матір»ю ОСОБА_7 за місцем їх реєстрації: АДРЕСА_1, погано впливає на психологічний стан дитини, загрожує його здоров'ю і життю, тому просить визначити місце мешкання сина - ОСОБА_3 спільно з ним за адресою їх постійного місця проживання: АДРЕСА_2.

Як вказує ОСОБА_2, він із дня народження дитини займається доглядом за сином та його вихованням, оскільки через рік після народження сина ОСОБА_3, ОСОБА_1 на протязі двох років навчалась на психолога на вечірній формі навчання в приватному університеті розвитку людини "Україна", відвідуючи університет 3-4 рази на тиждень, та готуючись до занять удома. На протязі життя сина він проводить із ним дуже багато часу. ОСОБА_3 любить його, прихильний до нього, він завжди знаходить із сином спільну мову, не сварить його.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що вони з дружиною мали домовленість не віддавати дитину до дитсадочку до останнього дошкільного року. Його точка зору полягає в тому, що дитина повинна, головним чином, виховуватися в родині. ОСОБА_3 легко знаходить спільну мову з однолітками у дворі, в дитячому клубі, в школі на підготовчих заняттях, він легко спілкується з вчителями, виконує їх вимоги. Із вересня 2012 року ОСОБА_3 відвідував дитячий садок, групи підготовки до школи. З лютого 2013 року син, після перелому правої руки, відвідував у Дніпровському районі гурток раннього розвитку дитини в дитячому клубі "Компас" і заняття з підготовки до першого класу в середній загальноосвітній школі №66. В квітні 2013 року він подав заяву про зарахування ОСОБА_3 до першого класу школи № 66. До навчання в школі ОСОБА_3 підготовлений і він продовжує його підготовку і виховання.

ОСОБА_2 стверджує, що займаючись розвитком ОСОБА_3, він вивчає з ним літературу, хімію, астрономію - ті предмети, до яких в нього є жвавий інтерес. Він (позивач) закінчив школу мистецтв № 2 і навчався на архітектурному факультеті Київського державного технічного університету будівництва і архітектури за спеціальностями: викладач образотворчого мистецтва, художник, дизайнер, працював у школі № 31 керівником гурткової роботи, має педагогічні навички в роботі з дітьми, професійно навчає ОСОБА_3 малюванню і музиці. На цей час ОСОБА_3 вже відвідав: музеї археології, геології, музей ВВВ, краєзнавчий Полтавський музей, музей під відкритим небом у Пирогово, музей «Мамаєва слобода», технічний музей «Експеріментариум». З приводу майбутнього навчання сина він має думку, що ОСОБА_3 має яскраво окреслені здібності до знань технічної спрямованості і те, що відповідачка бажає, щоб дитина навчалась у школі, яка є "Школою - лабораторією інституту психології", яку вона вибрала в Деснянському районі, він вважає хибним. З цього приводу вони не дістали згоди щодо вибору школи.

Також, позивач вказує на те, що квартира АДРЕСА_2, де ОСОБА_3 проживає з ним, знаходиться в доброму санітарному стані, має дві кімнати. В ній є все необхідне для дитини: парта для занять, спортивні знаряддя в обладнаному місці, окремій диван для сина, підручники, іграшки, багато розвиваючих ігор, піаніно, інші музичні інструменти. В квартирі зібрана велика бібліотека дитячої літератури - більше 250 видань. Його (позивача) батьки, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, приймають активну участь у житті і вихованні ОСОБА_3, проводять з ним багато часу, займаються його розвитком і навчанням. Його мати не працює, і за його зверненнями часто перебуває з ОСОБА_3. ОСОБА_3 дуже любить бабусю та дідуся, із своєї ініціативи постійно з ними спілкується наочно і телефоном, часто бажає перебувати у них у гостях у чотирьохкімнатній квартирі, де для нього багато конструкторів, книжок, іграшок, спортивного знаряддя. Його сестра, ОСОБА_10, кандидат філологічних наук, викладач з англійської мови Київського національного університету їм. Т. Шевченка, багато займається з ОСОБА_3 англійською мовою.

Крім того, ОСОБА_2 вказує на те, що постійно доглядає за здоров'ям сина і його фізичним розвитком. Влітку він організовує відпочинок з дитиною в екологічно чистому місці, в помірному кліматі в м. Полтаві. Маючи там квартиру, він дбає про те, щоб там можна було проводити все літо, також вони разом виїжджали на море.

Позивач вважає, що проживання ОСОБА_3 з матірю ОСОБА_1 загрожує психологічному і моральному стану сина, його здоров'ю і життю, адже позивачка до народження дитини неодноразово заявляла, що не хоче мати дітей. В шлюбі в них не було дитини чотири з половиною роки, і після народження дитини та повернення додому вона була в стресовому стані. З моменту народження ОСОБА_3 і до сьогодні мати вихованням дитини не займалася, уваги дитині не приділяла.

Як вказує ОСОБА_2, відповідачка за зустрічним позовом постійно погрожує вбити їх сіна ОСОБА_3, неодноразово казала, що вб'є дитину і себе, намагалася вкоротити собі віку, є психічно неврівноваженою, має напади гніву, тому погрози фізичної розправи над сином може привести у виконання. ОСОБА_1 постійно погрожує покінчити життя самогубством, каже, що думає про самогубство з 15-ти років, неодноразово в його присутності та в присутності дитини намагалася вкоротити собі віку, вважає, що в житті немає сенсу.

Також, ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя та за сексуальною орієнтацією є лесбіянкою, про що сама йому повідомила. До народження дитини вона вела активне статеве життя поза шлюбом, вступаючи в зв'язок із жінками. Він п'ять разів заставав її під час статевої близькості із п'ятьма різними жінками. Багато її подруг є нетрадиційної орієнтації, тому виховання сина в такому оточенні є згубним для нього. Оскільки ОСОБА_1 є лесбіянкою, вона не розуміє і не сприймає нормально чоловіків, ненавидить їх, тому ненавидить і свого сина. При народженні ОСОБА_3 відповідачка казала, що вб'є його, її мета - фізичне знищення хлопчика, ненависть до чоловіків є сутністю її поведінки в сім'ї. Замість проявів жіночості вони із сином мають від неї прояви грубості, агресії, фізичного і психологічного насильства.

На думку ОСОБА_2, після народження сина відповідачка не може бути вільною у своїх статевих зв'язках із жінками і це посилює її ненависть до сина, вона водила його із собою до своїх коханок, а він просив її цього не робити. ОСОБА_1 хоче забрати ОСОБА_3, проживати з ним окремо і знову вести аморальний спосіб життя, вступаючи у статеві зв'язки із жінками. Відповідачка має психологічні проблеми та сама це визнає, протягом тринадцяти років регулярно звертається за допомогою до психологів та психіатрів, навіть має освіту психолога, і вибір цієї професії зумовлений саме спробою вирішити свої психологічні проблеми.

Крім того, позивач стверджує, що ОСОБА_1 застосовує до їх сина ОСОБА_3 фізичне насильство, бє його, трясе, б'є по обличчю, б'ється з ОСОБА_3, а коли він намагається захищатися, б'є його ще сильніше. Також, відповідачка застосовує до ОСОБА_3 психологічне насильство, спричиняє на нього психологічний тиск, кричить на нього, погрожує, залякує, обзиває, погрожує наступними покараннями, тримаючи в психологічній напрузі.

Після народження сина, відповідачка постійно скандалить у його присутності, кричить, лається нецензурною лайкою, ображає і принижує його (позивача) в присутності дитини. Вона постійно займається провокаціями сварок і сутичок у присутності дитини, спеціально плаче його в присутності. Коли син відсутній, або спить, цього не відбувається.

Як зазначає ОСОБА_2, відповідачка за зустрічним позовом не дбає про здоров'я дитини і це загрожує його здоров'ю та життю. Вони мають непорозуміння через недбале ставлення відповідачки до здоров'я дитини. Це особливо пов'язано із його неправильним харчуванням. За 6 років життя ОСОБА_3 вже зафіксовано п»ять звернень до лікарів з приводу негараздів із підшлунковою залозою і кишковим трактом. Згідно досліджень УЗІ в нього збільшені: підшлункова залоза, селезінка, печінка. Син потрапив у важкому стані до інфекційного відділення лікарні після родинного свята в їх сім'ї в листопаді 2010 року, що підтверджується копіям витягів із медичних карток, які знаходяться у відповідачки.

В той час, коли ОСОБА_3 перебував з відповідачкою у її матері, вона проявила себе як людина, яка не в змозі дбати про здоров'я дитини. ОСОБА_3 у вересні 2013 року хірург видалив ніготь на великому пальці лівої ноги після забиття дверима. Не вилікувавши легку застуду ОСОБА_3 з 22.09.2012 року, відповідачка продовжувала водити ОСОБА_3 в дитсадок, внаслідок чого 19.10.2012 року діагноз - затяжний перебіг ГРВІ, що потребувало звернення в Інститут отоларингології із наступним виліковуванням сина у нього вдома.

Коли 28.11.2012 року ОСОБА_3 отримав перелом правої руки із зміщенням у квартирі матері, відповідачка приховувала це від нього протягом 12 днів, не виходячи на зв'язок із його родиною, а її мати відповідала, що вони із сином поїхали в гості. Він не бачився із сином протягом місяця і за цей час через неправильне харчування у неї вдома і в зв'язку із психоемоційним станом ОСОБА_3 майже перестав вживати їжу, бо відчував сильний біль у шлунку. 29.12.2013 року йому було знято гіпс у Дитячій поліклініці №1 Дніпровського району, і у зв'язку із болями в шлунку отримано консультацію педіатра. З цього часу ОСОБА_3 повернувся на своє постійне місце проживання, до його (позивача) квартири для відновлення здоров'я.

Як вказує позивач за зустрічним позовом, 05.01.2013 року у ОСОБА_3 діагностовано функціональний розлад шлунково-кишкового тракту та підшлункової залози. У зв'язку з цим він (позивач) в Діагностичному центрі Дніпровського району, включно із денним стаціонаром, займався лікуванням сина до 03.03.2013 року. Згідно витягу із історії хвороби №51 дитині призначено протирецидивне лікування в 3-му - 4-му і 9-му - 10-му місяцях року; санаторно-курортне лікування в профільному санаторії гастроентерологічного профілю і дієта № 5 протягом 6-ти місяців, тобто до вересня цього року. Протягом часу лікування дитини відповідачка, за своїм бажанням, багато разів безперешкодно бувала вдома в їх із сином помешканні, маючи ключі від нього, але жодного разу не з'явилась на лікування за пропозицією лікуючого лікаря - гастроентеролога. Вона зневажливо відноситься до проблем здоров'я сина, не визнає встановленого діагнозу, у зв'язку з чим в них знову виникають непорозуміння з приводу дієтичного харчування сина і його утримання. Натомість, коли дитина два місяці проходила лікування і знаходилась на жорсткій дієті із 5-6-разовим харчуванням обов'язково теплою їжею, яку він (позивач) готував сам, ОСОБА_1 здоров'ям ОСОБА_3 не займалася, а замість того готувала документи до суду.

На думку ОСОБА_2, при такому стані здоров'я сина не допустимим є те, що відповідачка з 14 травня і до 13 червня 2013 року, коли йому нарешті вдалося зустрітись із сином і з нею, утримувала сина не там, де вони із сином зареєстровані у квартирі її матері по АДРЕСА_1, а у свого брата ОСОБА_12, який мешкає по вул.Закревського у Деснянському районі м.Києва. Від ОСОБА_1 йому відомо, що її брат хворіє на цироз печінки, хоча йому не відомо якого характеру гепатит - інфекційного типу або ні. Він неодноразово повідомляв відповідачку про неприпустимість знаходження там сина, так як це загроза його здоров'ю, психологічному і моральному стану. Це ще раз підтверджує загрозливо-недбале ставлення матері до здоров'я свого сина і, навіть, її невігластво у питаннях підтримання здоров'я дитини. Відповідачка раніше погрожувала йому тим, що півроку не дозволить спілкуватися із сином, щоби потім позбавити батьківських прав.

Позивач також зазначає, що ОСОБА_1 категорично відмовляється оздоровлювати ОСОБА_3 влітку, двічі в минулому році і в цьому році зірвала оздоровлення сина із виїздом до Полтави, де вони вже неодноразово перебували втрьох. Обидва рази за один день до відправлення з м.Києва вона підступно обманом забирала сина і зникала з ним із дому.

Він (позивач за зустрічним позовом) останні роки перебуває під постійним психологічним тиском з боку ОСОБА_1, що в першу чергу виявляється в її постійній конфронтації до нього і в створені провокацій, які направлені на те, щоб вивести його з рівноваги.

У зв'язку із особливостями свого характеру відповідачка домагається лише перемоги над кожним із них чоловіків, над ним і сином, та за для цієї перемоги вона замислила їх розлучити. В той же час вони з малолітнім ОСОБА_3 впевнені, що зможуть жити в злагоді разом, не зачиняючи двері їхнього помешкання перед матір'ю в будь який день і час. Вони з ОСОБА_3 живуть один для одного. Поки ОСОБА_3 не самостійний і потребує великої уваги погодуванню і догляду за його здоров'ям, він шукає можливість працювати вдома, але відповідачка не визнає цього і бажає мати всі інтереси поза колом сім'ї, а сина формально закріпити в якихось дитячих закладах, щоб їм не займатися. Він завжди має від своєї родини постійну підтримку, особливо у догляді за сином і його розвитком, в їх родині ОСОБА_3 оточений постійною увагою і любов'ю. Такої підтримки від своєї родини відповідачка не має. ОСОБА_3 ніколи не хотів мешкати в квартирі своєї матері, бо в нього не склалися стосунки з другою бабусею, яка завжди на роботі або працює за комп»ютером, і достатньої уваги з її та боку матері син не відчуває.

Посилаючись на викладені обставини, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просить задовольнити його позов та визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із ним за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 66-76 т. 1).

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_14 зустрічні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представник 3-ї особи Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації Гук О.В. первісний позов ОСОБА_1 підтримала, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просила відмовити. При цьому зазначила, що батько разом із дитиною проживають на території Дніпровського району м. Києва, тому перевірка житлово-побутових умов проживання малолітньої дитини та виготовлення висновку щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 буде проводитися за територіальністю Службою у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. З цих же підстав, просила проводити подальший розгляд справи у їх відсутність.

Представник 3-ї особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Ісаєва І.М. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, проти зустрічного позову ОСОБА_2 заперечує в повному обсязі.

Як зазначила представник Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, і батько і мати малолітнього ОСОБА_3 добросовісно виконують свої батьківські обовязки по вихованню та утриманню дитини. Однак, відповідно до Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, що мають виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. В ситуації, що склалася в родині ОСОБА_2, відсутні будь-які обставини, які б давали підстави вважати їх винятковими та дозволяли і вимагали розлучити малолітню дитину із матірю. При таких обставинах, Ісаєва І.М. вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього сина разом із нею обгрунтованими та просить їх задовольнити.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_14, представника третьої особи Ісаєвої І.М., допитавши свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_19, ОСОБА_12, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 05.10.2002 року по 18.09.2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7, 8).

16.05.2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із нею за адресою: АДРЕСА_1, залишивши дитину на її утриманні та вихованні, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу вони з відповідачем ніяк не можуть дійти згоди щодо виховання та місця проживання дитини.

ОСОБА_2 не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 При цьому вважає, що проживання сина разом із ОСОБА_7 за місцем їх реєстрації: АДРЕСА_1, погано впливає на психологічний стан дитини, загрожує його здоров'ю і життю, тому просить визначити місце мешкання сина - ОСОБА_3 спільно з ним за адресою їх постійного місця проживання: АДРЕСА_2.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Як встановлено судом, в обґрунтування своїх вимог про визначення місця проживання сина - ОСОБА_3 спільно з ним за адресою їх постійного місця проживання: АДРЕСА_2, батько дитини ОСОБА_2 посилається на те, що син після народження проживає тільки за цією адресою. Від дня його народження він займається доглядом за сином та його вихованням, оскільки мати дитини на протязі двох років навчалась в університеті на вечірньому відділенні.

Після розлучення з позивачкою у 2012 році син ОСОБА_3 продовжує мешкати разом з ним за вищезазначеною адресою. ОСОБА_3 любить його, прихильний до нього, він завжди знаходить із сином спільну мову, не сварить його. Він постійно доглядає за здоров»ям сина, його фізичним розвитком та навчанням. За місцем їх теперішнього проживання в квартирі АДРЕСА_2 створені найкращі, ніж у позивачки, умови для проживання та виховання їх сина ОСОБА_3.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 вважає, що проживання ОСОБА_3 з матірю ОСОБА_1 загрожує психологічному і моральному стану сина, його здоров'ю і життю, вказуючи на те, що позивачка до народження дитини неодноразово заявляла, що не хоче мати дітей. З моменту народження ОСОБА_3 і до сьогодні мати вихованням дитини не займалася, уваги дитині не приділяла. Як вказує відповідач, ОСОБА_1 неодноразово казала, що вб»є дитину і себе, а оскільки є неврівноваженою особою, має напади гніву, тому погрози над сином може привести у виконання.

Як зазначає відповідач, ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя та за сексуальною орієнтацією є лесбіянкою, про що сама йому повідомила. До народження дитини вона вела активне статеве життя поза шлюбом, вступаючи в зв'язок із жінками. Оскільки ОСОБА_1 є лесбіянкою, вона не розуміє і не сприймає нормально чоловіків, ненавидить їх, тому ненавидить і свого сина. При народженні ОСОБА_3 відповідачка казала, що вб'є його, її мета - фізичне знищення хлопчика, ненависть до чоловіків є сутністю її поведінки в сім'ї. Замість проявів жіночості вони із сином мають від неї прояви грубості, агресії, фізичного і психологічного насильства.

Відповідач також стверджує, що ОСОБА_1 застосовує до їх сина ОСОБА_3 фізичне насильство, бє його, а коли він намагається захищатися, то б'є його ще сильніше. Також, відповідачка застосовує до ОСОБА_3 психологічне насильство, спричиняє на нього психологічний тиск, кричить на нього, погрожує, залякує, обзиває, погрожує наступними покараннями, тримаючи в психологічній напрузі.

Після народження сина, відповідачка постійно скандалить у його присутності, кричить, лається нецензурною лайкою, ображає і принижує його (позивача) в присутності дитини. Вона постійно займається провокаціями сварок і сутичок у присутності дитини, спеціально плаче його в присутності. Коли син відсутній, або спить, цього не відбувається.

Як зазначає ОСОБА_2, ОСОБА_1 не дбає про здоров'я дитини і це загрожує його здоров'ю та життю. В листопаді 2010 року син потрапив у важкому стані до інфекційного відділення лікарні після родинного свята в їх сім»ї. У вересні 2012 року, не вилікувавши легку застуду ОСОБА_3, ОСОБА_1 продовжувала водити ОСОБА_3 в дитсадок, внаслідок чого 19.10.2012 року було отримано діагноз - затяжний перебіг ГРВІ.

Як зазначає ОСОБА_2, під час перебування сина за місцем проживання матері, у вересні 2013 року ОСОБА_3 було видалено ніготь на великому пальці лівої ноги після забиття дверима.

28.11.2012 року ОСОБА_3 отримав перелом правої руки із зміщенням у квартирі матері позивачки. 29.12.2013 року йому було знято гіпс та отримано консультацію педіатра у зв»язку зі скаргами сина на болів у шлунку. Після чого ОСОБА_3 повернувся на своє постійне місце проживання до його (позивача) квартири для відновлення здоров'я.

Як вказує відповідач, 05.01.2013 року у ОСОБА_3 діагностовано функціональний розлад шлунково-кишкового тракту та підшлункової залози. У зв'язку з цим він самостійно займався лікуванням сина до 03.03.2013 року. Протягом часу лікування дитини позивачка, за своїм бажанням, багато разів безперешкодно бувала вдома в їх із сином помешканні, маючи ключі від нього, але жодного разу не з'явилась на лікування за пропозицією лікуючого лікаря - гастроентеролога. Вона зневажливо відноситься до проблем здоров'я сина, не визнає встановленого діагнозу, у зв'язку з чим в них знову виникають непорозуміння з приводу дієтичного харчування сина і його утримання.

ОСОБА_2 також зазначає, що ОСОБА_1 категорично відмовляється оздоровлювати ОСОБА_3 влітку, двічі в минулому році і в цьому році зірвала оздоровлення сина із виїздом до Полтави, де вони вже неодноразово перебували втрьох. Обидва рази за один день до відправлення з м.Києва вона підступно обманом забирала сина і зникала з ним із дому. Раніше позивачка погрожувала йому тим, що півроку не дозволить спілкуватися із сином, щоби потім позбавити батьківських прав. Останні роки він перебуває під постійним психологічним тиском з боку ОСОБА_1, що в першу чергу виявляється в її постійній конфронтації до нього і в створені провокацій, які направлені на те, щоб вивести його з рівноваги.

У зв'язку із особливостями свого характеру відповідачка домагається лише перемоги над кожним із них чоловіків, над ним і сином, та за для цієї перемоги вона замислила їх розлучити. В той же час вони з малолітнім ОСОБА_3 впевнені, що зможуть жити в злагоді разом, не зачиняючи двері їхнього помешкання перед матір'ю в будь який день і час. Вони з ОСОБА_3 живуть один для одного. Поки ОСОБА_3 не самостійний і потребує великої уваги погодуванню і догляду за його здоров'ям, він шукає можливість працювати вдома, але відповідачка не визнає цього і бажає мати всі інтереси поза колом сім'ї, а сина формально закріпити в якихось дитячих закладах, щоб їм не займатися. Він завжди має від своєї родини постійну підтримку, особливо у догляді за сином і його розвитком, в їх родині ОСОБА_3 оточений постійною увагою і любов'ю. Такої підтримки від своєї родини відповідачка не має. ОСОБА_3 ніколи не хотів мешкати в квартирі своєї матері, бо в нього не склалися стосунки з другою бабусею, яка завжди на роботі або працює за комп»ютером, і достатньої уваги з її та боку матері син не відчуває.

Доводи ОСОБА_2 про те, що проживання їх сина ОСОБА_3 разом із ОСОБА_7 за місцем їх реєстрації: АДРЕСА_1, погано впливає на психологічний стан дитини, загрожує його здоров'ю і життю, суд оцінює критично і до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Як вбачається з положень ст.161 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтями 150- 157 цього Кодексу передбачені обов»язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 18.09.2012 року. До цього часу сторони разом із неповнолітнім сином ОСОБА_3 проживали за місцем реєстрації батька дитини, відповідача ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_2, однією сім»єю. При цьому питання виховання сина батьки вирішували спільно.

Як вбачається з обставин, викладених відповідачем ОСОБА_2 в зустрічному позові про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 з ним за адресою: АДРЕСА_2, батько дитини вважає, що з дня народження сина і до теперішнього часу він більше приділяє уваги вихованню та розвитку дитини, ніж позивачка. При цьому зазначає, що через рік після народження ОСОБА_3 ОСОБА_1 на протязі двох років навчалась в приватному університеті розвитку людини «Україна», на вечірній формі навчання, відвідуючи університет 3-4 рази на тиждень та готуючись до занять вдома, тому належним чином дитиною не займалась.

Суд критично ставиться до зазначених доводів ОСОБА_2, оскільки вказані відповідачем події відбувались, коли дитина проживала разом з обома батьками, і батьки спільно вирішували питання про участь кожного з них у вихованні сина.

Суд також не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 неодноразово казала, що вб»є дитину і себе, а оскільки є неврівноваженою особою, має напади гніву, тому погрози над сином може привести у виконання, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засідання та спростовуються Постановою про закриття кримінального провадження, винесеною 06.06.2013 року слідчим СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києва на підставі заяви ОСОБА_2 від 14.05.2013 року. При цьому суд враховує, що аналогічну постанову від 06.06.2013 року винесено слідчим на підставі заяви ОСОБА_1 щодо погроз відповідача (а.с.110-111, 147-148 т.1).

Що стосується тверджень ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя та за сексуальною орієнтацією є лесбіянкою, через що вона не розуміє і не сприймає нормально чоловіків, ненавидить їх, тому ненавидить і свого сина, ненависть до чоловіків є сутністю її поведінки в сім'ї, замість проявів жіночості вони із сином мають від неї прояви грубості, агресії, фізичного і психологічного насильства, то суд вважає їх безпідставними та недоведеними, тому до уваги не приймає.

При цьому суд враховує, що в обгрунтування зазначених доводів відповідач надав фотосвідчення нетрадиційної сексуальної орієнтації ОСОБА_1 у кількості 14 фотографій, які він знайшов у комп»ютері дружини ще у 2011 році. До зазначених фотографій відповідач надав лише свої особисті коментарі та виклав свої особисті судження (а.с.64-79 т.2).

Інших доказів стосовно нетрадиційної орієнтації ОСОБА_1 відповідач суду не надав. Сама ОСОБА_1 проти вищезазначених доводів відповідача заперечує.

Суд, також, критично оцінює доводи ОСОБА_2 про те, що мати ОСОБА_3 не взмозі виростити самостійно здорову, розвиту дитину, оскільки халатно ставиться до здоров»я сина, не прислухається до рекомендацій лікарів, не дбає про його правильне харчування.

При цьому суд враховує, що в обґрунтування зазначених доводів відповідач посилається на захворювання, які відбувалися у період з 2010 року по серпень 2012 року, тобто в період, коли сторони проживали разом, однією сім»єю і разом доглядали свою дитину. Так, функціональна диспепсія шлунка була виявлена у дитини у жовтні 2011 року. При цьому лікарем було відмічено, що болі в животі, ацетономічне блювання пов»язані не тільки з розладами харчування, а і психоемоційним станом дитини. (а.с.122-123 т.1).

Зазначені обставини відмічені і в Консультативному висновку № 003 від 15.06.2013 року незалежного спеціаліста психолога, який проводив психологічне обслідування ОСОБА_2, ОСОБА_1 та їх дитини ОСОБА_3 у червні 2013 року. Зокрема, спеціалістом відмічено, що «нервовий стан дитини, під час його обслідування, вказує на нетипове для цього віку емоційне напруження, яке пов»язане з постійними конфліктами в родині, розлученням батьків та з усвідомленням необхідності жити лише з одним з батьків та майже не бачити іншого, та яке може мати характер хронічного стресу і впливати на стан здоров»я дитини, в тому числі викликати порушення з боку системи травлення» (а.с.173-189 т.1).

Це ж саме зазначив і в своєму виступі в дебатах і представник відповідача ОСОБА_2, вказавши, що суть глибоких протиріч в сім»ї полягає в різному відношенні батьків до дитини. Така постійна боротьба між батьками виснажує дитину, знижує його здібності, погано впливає на емоційний стан та здоров»є їх сина.

Інші захворювання ОСОБА_3, зазначені в медичних довідках в період окремого проживання сторін, зокрема, забиття пальця на нозі та перелом руки, не свідчать про неналежне ставлення позивачки до виконання своїх обов»язких щодо медичного догляду та лікування сина. Як вбачається з повідомлення КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м.Києва» від 04.06.2013 року, ОСОБА_3 дитина емоційно лабільна, непосидюча, тому потребує розумного контролю її дій з боку дорослих (а.с.27-28).

В судовому засіданні були допитані в якості свідків мати ОСОБА_1 ОСОБА_12 та батьки ОСОБА_2 ОСОБА_8, ОСОБА_9, з пояснень яких також вбачаються протилежні погляди на виховання онука ОСОБА_3.

При цьому судом встановлено, що на відміну від матері позивачки, яка до теперішнього часу працює, батьки відповідача ОСОБА_2 є пенсіонерами. ОСОБА_3 це їх перший онук, якому вони приділяють багато свого вільного часу. З їх участю у вихованні онука забезпечується постійний нагляд та розвиток дитини, проведення її дозвілля. Як зазначив батько відповідача, вони постійно матеріально забезпечують сім»ю сина, який до недавнього часу не мав постійного заробітку. Вони приймали активну участь до підготовки онука до школи: купівлю шкільного одягу, канцтоварів та інших речей.

Батьки ОСОБА_2 вважають, що дитина має усі можливості для всебічного розвитку у школі, в сім»ї та різних культурних, спортивних організаціях завдяки тому, що спілкується з 5-ю членами двох сімей ОСОБА_2 батьком, матір»ю, бабусею, дідусем та тіткою при їх взаємодії та підтримці. При цьому мати відповідача ОСОБА_8 вважає, що мати дитини має бути присутньою в житті ОСОБА_3.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що саме після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання сина ОСОБА_3, оскільки вважають, що саме з ним (нею) дитині буде житися краще і саме він (вона) може створити дитині найкращі умови для її розвитку, виховання, оздоровлення.

З цих підстав суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 щодо неналежного виконання матір»ю дитини ОСОБА_1 батьківських обов»язків щодо виховання та утримання сина ОСОБА_3 в період їх спільного проживання до вересня 2012 року.

Судом встановлено, що і після розлучення ОСОБА_1 продовжує проживати з сином ОСОБА_3 та відповідачем у його квартирі. Періодично позивачка залишала дитину з батьком та уходила жити до своєї матері, але кожного разу сама поверталась, щоб бути поруч із сином. Відповідач не проти жити разом з нею однією родиною, але позивачка цього не хоче, оскільки не бажає залежати від батьків відповідача та умов, які вони висувають.

Згідно ст.161 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено судом, обидві сторони, і мати і батько, відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мають позитивні характеристики, належні умови для забезпечення потреб малолітньої дитини. Крім того, як мати, так і батько мають однакові соціальні можливості для забезпечення дитини усім необхідним для її розвитку, включаючи матеріальне забезпечення, виховання сина, піклування про її здоров'я, фізичний моральний розвиток.

Суд також враховує, що ОСОБА_2 проживає в двокімнатній квартирі АДРЕСА_2, в якій зареєстрований з 01.06.2013 року та яка належить на праві власності батькові відповідача (а.с.77,80 т.1).

Сам ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 13.06.2012 року є власником двокімнатної квартирі в м.Полтава, в який до недавнього часу був зареєстрований (а.с.89).

Згідно довідки ТОВ «Антон» відповідач працює на посаді дизайнера з 03.06.3013 року з посадовим окладом 1200 грн. Доказів про отримані ним інших доходів під час спільного проживання с ОСОБА_1, відповідач суду не надав (а.с.113 т.1).

Позивачка ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 та своєю матір»ю ОСОБА_12 зареєстровані та проживають в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 (а.с.43).

ОСОБА_1 працює в Національному університеті біоресурсів і природокористування на посаді лаборанта кафедри соціальної роботи та психології з 08.10.2012 року та за період з 01.10.2012 року по 01.02.2013 року отримувала середньомісячну заробітну плату в сумі 1200 грн. (а.с.49,50).

Як вбачається з актів обстеження житлово-побутових умов та довідок форми № 3, позивачка і відповідач проживають в майже рівних умовах, в обох приміщеннях наявні всі умови для проживання дитини (а.с.47,81 т.1).

Згідно Консультаційного висновку незалежного спеціаліста психолога № 003 від 15.06.2013 року, який виконано на замовлення відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_14, експертом-психологом ОСОБА_17 рекомендовано продовження проживання і виховання дитини з батьком ОСОБА_2 за активної участі батьків з його сторони: бабусі ОСОБА_8 та дідуся ОСОБА_9, в той час як мова про участь матері у вихованні сина у висновку не йдеться (а.с.173-189 т.1).

В той же час згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровського районної в м. Києві державної адміністрації за № 4458/41/2/103 від 19.07.2013 року, керуючись положенням Декларації з прав дитини, проголошеної Генеральною асамблеєю ООН від 20.11.1959 року та вимогами ст. 161 Сімейного кодексу України, враховуючи інтереси дитини, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_1, без обмеження у спілкуванні з батьком ОСОБА_2 (а.с. 141 т. 2).

Суд погоджується із вказаним висновком органу опіки та піклування, так як вважає його достатньо обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам малолітньої дитини.

При цьому, виходячи із рівності прав та обов»язків матері й батька щодо свого сина ОСОБА_3, суд враховує вік дитини 6 років, умови життя батьків, їх ставлення до дитини, інші обставини, що мають істотне значення.

Суд враховує, що згідно Консультаційного висновку незалежним психологом експертом ОСОБА_17 встановлено, що батьки ОСОБА_3 вважають, що позитивно ставляться до дитини, визнають його інтереси, підтримують і приділяють йому достатньо часу, сприяють розвитку його самостійності, ініціативності. Але результати її дослідження показали, що доросли встановили психологічну дистанцію між собою і дитиною, недостатньо про неї турбуються.

Як зазначено експертом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не можуть ніяк дійти згоди щодо виховання та місця проживання дитини, бо керуються лише своїми егоїстичними мотивами, не враховуючи інтереси дитини, а використовуючи її, як зброю.

При цьому з аналізу співбесіди з сином сторін ОСОБА_3, експерт з»ясувала, що дитина любить обох батьків, але з батьком йому спілкуватися цікавіше, ніж з мамою.

Крім того, експерт зазначила, що ОСОБА_3, також, любить бабусю і дідуся (батьків ОСОБА_2), які приділяють йому багато уваги, допомагають матеріально. Другу бабусю (мати ОСОБА_1) ОСОБА_3 не любить і тому не хоче переїжджати жити до матері.

В той же час з висновку експерта та пояснень в якості свідків батьків сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_12 вбачається, що доброзичливі відносини між ними не склалися. І в разі проживання дитини з матір»ю, син буде віддалений від батька, що призведе до віддалення бабусі і дідуся ОСОБА_2 від онука, про якого вони весь час турбувалися, і чого вони дуже побоюються, тому мають особистий інтерес та вплив в питанні визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком (їх сином).

До аналогічних висновків дійшли і працівники Дніпровського районного в м.Києві Центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді, виходячи з результатів роботи з ОСОБА_1, про що зазначили в інформаційній довідці № 432/567 від 25.10.2013 року, (а.с.96-97,98 т.2).

Як зазначено у висновку, розрив подружніх стосунків в сім»ї ОСОБА_2 ускладнився взаємними претензіями з обох боків, спробами отримати «емоційні дивіденди» за рахунок противної сторони та спроби опинитися в позиції «вище» за рахунок маніпуляції прихильністю дитини. Також, ситуація ускладнюється тим, що в даний конфлікт втручаються батьки колишнього чоловіка. В схожих ситуаціях конфлікт розширюється до масштабів родинної сварки та може мати місце мета особистісної помсти шляхом вилучення дитини в матері, й дискредитація функцій колишньої дружини та матері та обесцінювання її як особистості.

Враховуючи викладені обставини та аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що і мати і батько, відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мають позитивні характеристики, належні умови для забезпечення потреб малолітньої дитини. Крім того, як мати, так і батько мають однакові соціальні можливості для забезпечення дитини усім необхідним для її розвитку, включаючи матеріальне забезпечення, виховання сина, піклування про її здоров'я, фізичний моральний розвиток.

При цьому суд враховує, що в даний конфлікт втручаються батьки колишнього чоловіка позивачки, що може привести до масштабів родинної сварки та вилучення дитини у матері, й дискредитація функцій матері та обесцінювання її як особистості.

В той же час, відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

При таких обставинах, суд дійшов до висновку про необхідність визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матірю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, без обмеження у спілкуванні з батьком ОСОБА_2

Підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із ним за адресою: АДРЕСА_2, - суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,10,57-60, 79,88, 213-214,218 ЦПК України, ст.ст. 150-155, 157, 159 Сімейного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Служба у справа дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, - про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 з матір»ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матірю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, без обмеження дитини у спілкуванні із батьком ОСОБА_2.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, - 3-ті особи: Служба у справа дітей Деснянської районної в м. Києві

державної адміністрації, Служба у справа дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, - про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: