АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/6047/2012 Головуючий 1інстанції
Справа № 2/2011/913/2012 Григор»єва А.О.
Категорія: договір купівлі-продажу Доповідач-Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді: Гальянової І.Г.

суддів: Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарях : Сватенко А.І., Галушко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк»на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 липня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк»до арбітражного керуючого ОСОБА_3, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець Івана Олександровича, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Приватного підприємства «АСС-А»,третя особа у справі : приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Саврасова Інна Олександрівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.,-

ВСТАНОВИЛА:

04 серпня 2011 року позивач, в особі свого представника, звернувсь у суд з позовом, в якому, з урахуванням його уточнень, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка складається із двох кімнат загальною площею 56, 2 кв.м. та житловою площею 36, 5 кв.м., укладений 27 травня 2011 року між ліквідатором банкрута ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О., витребувати вказану квартиру із незаконного володіння ОСОБА_5, визнати недійсним договір іпотеки від 28.12.2011 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Саврасовою І.О. Повернути сторони до попереднього стану, зобов»язавши ОСОБА_5 повернути ОСОБА_6 вказану квартиру, визнати оцінку зазначеної квартири приватним підприємством «АСС-А» необ»єктивною та такою, що є значно нижчою від її реальної вартості, стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судові витрати у справі.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 4 серпня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк»та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 00089/RКН , відповідно до якого банк надав ОСОБА_6 кредит у розмірі 112 726, 34 доларів США. В порушення умов зазначеного кредитного договору ОСОБА_6 зобов»язання щодо повернення кредитних коштів не виконував . Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.06.2009 року з ОСОБА_6 на користь Банку стягнуто 725 748, 68 грн. та судові витрати у сумі 1730 грн.

Представник позивача також зазначає,що на виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки № 00111r КН , посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Погребняк Н.В., предметом якого є вказана квартира.

Позивач зазначає, що через рік після отримання вказаного кредиту ОСОБА_6 зареєструвався як фізична особа -підприємець та уклав з іншими підприємцями договори про придбання товару на суму 322 503 грн., а у грудні 2010 року подав заяву до Господарського суду про визнання його банкрутом.

03 .02.2011 року Госпоадсрьким судом Харківської області була ухвалена постанова про визнання банкрутом ФОП ОСОБА_6 та накладено арешт на квартиру та призначенор ліквідатором ОСОБА_3 та на підстві вказаної постанови Банку виконавчою службою повентуто виконавчий лист щодо звернення стягнення на вказану квартиру., а 27 травня 2011 року вказана квартира була продана шляхом укладення договору купівлі продажу між ліквідатором та ОСОБА_6

Представник позивача також зазначає, що ОСОБА_5 є недобросовісним набувачем зазначеної квартири, оскільки представляла за довіреністю інтереси ОСОБА_6 в господарському суді по його заяві щодо визнання його банкрутом, в якій він зазначав, що вказана квартира знаходиться в іпотеці.

Позивач зазначає , що вчинена нотаріальна дія нотаріусом Ємець І.О. щодо зняття заборони на відчуження вказаної квартири не відповідає вимогам ст. 17 ЗУ «Про нотаріат»та р. 26 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»

Як на підставу визнання зазначеного договору купівлі-продажу недійсним позивач зазначає на невідповідність його вимогам ЗУ «Про іпотеку»на його укладання з метою незаконного заволодіння іпотечною квартирою , а також підставою для визнання вказаного договору недійсним позивач зазначає на її продаж за ціною яка є набагато нижчою її вартості, визначеної при укладанні іпотечного договору.

Позивач також зазначає, що під час розгляду вказаного спору в суді, ОСОБА_5 28.12.2011 року уклала іпотечний договір вказаної квартири з ОСОБА_7 , який на думку представника, є таким,що направлений на позбавлення Банку іпотечної квартири т.1 а.с.1-5126129,153-156).

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач, в особі свого представника, підтримала позовні вимоги з зазначених підстав.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги позивача не визнав, свої заперечення обгрнутовував законністю своїх дій щодо відчуження зазначеної вище квартири.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги позивача не визнала, свої заперечення обгрнутовувавла тим, що вказана квартира нею придбана законно на підставі того,що вана стала переможецею аукціону, який відбувся 27.05.2011 року та про будь-які порушення законодавства, що мали місце не знала.

Відповідач приватний нотаріус ХМНО Ємець І.О. позовні вимоги позивача не визнав, свої заперечення обгрунтовував законністю свої дій як нотаріуса щодо зняття заборони на відчуження зазначеної квартири

Відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги позивача не визнала, посилаючись на законність укладеного між нею та ОСОБА_5 іпотечного договору.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 липня 2012 року задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, в особі свого представника, просить скасувати вказане рішення суду . Доводи апеляційної скарги обгрунутовує невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам, порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу, без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу судова колегія приходить до висновку,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В даному ж випадку рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, не відповідає цим вимогам.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України порушення норм матеріального права, які допустив суд першої інстанції, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача виходячи з наступного

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції , з посиланням на вимоги на п.6 ч.1 ст. 23, ч.2 ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 як ліквідатор визнаного у встановленому законом порядку банкрутом ОСОБА_6 мав право здійснювати відчуження зазначеного нерухомого майна в межах ліквідаційної процедури, та набувач вказаного нерухомого майна ОСОБА_5 є добросовісним набувачем вказаного нерухомого майна.

Однак погодитись з таким висновком суду не можна.

Так , судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 4 серпня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк»та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 00089/RКН , відповідно до якого банк надав ОСОБА_6 кредит у розмірі 112 726, 34 доларів США до 02.08.2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,9 % річних. та спірна квартири, на підставі укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_604 серпня 2008 року договору іпотеки № 00111r КН , квартира АДРЕСА_1, була передана ОСОБА_6 в іпотеку в забезпечення виконання зобов»язаннь за вказаним кредитним договором, з визначенням вартості ( т.1 а. с . 30-32, 40-43).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Матеріали також свідчать на те, що дія вказаного іпотечного договору до теперішнього часу не припинилась.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 червня 2009 року, з ОСОБА_6 на користь позивача було стягнуто заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 725 748 грн. 68 коп.

Та як свідчить вказане рішення суду, при розгляді вказаної справи, судом було встановлено, що відповідач припинив виконувати зобов»язання за вказаним кредитним договором 26 листопада 2008 року ( т.1 а.с.35-37).

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами , постановою господарського суду Харківської області від 03 лютого 2011 року ФОП ОСОБА_6 було визнано банкрутом .

Як свідчить вказана постанова господарського суду, відповідач ОСОБА_6 зареєстрований як суб»єкт підприємницької діяльності 06.05.2009 року та був визнаний судом банкрутом у зв»язку з невиконанняи ним умов договору купівлі-продажу від 28.05.2009 року та умов договору перевезення від 25.06.2009 року на наявної заборгованості в сумі 322 503 грн. ( т.1 а.с.166-167).

Крім того, зазначеною постановою відповідач ОСОБА_3 був призначений ліквідатором боржника його арбітражним керуючим на підставі ліцензії від 22.04.2010 року про реєстрації діяльності арбітражних керуючих ( т.1 а.с.198)

В ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»визначені терміни цього Закону та встановлено, що ліквідатор це фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку; арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) - фізична особа, яка має ліцензію, видану в установленому законодавством порядку, та діє на підставі ухвали господарського суду.

В ст. 316 ЦК України , визначено поняття права власності та відповідно вимог її частини 2 - особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Таким чином , з набуттям статусу арбітражного керуючого банкрута ОСОБА_6, ОСОБА_3 набув право дочірної власності на майно ОСОБА_6

В ст. 23 Закону України «Про іпотеку», встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що на час визнання відповідача ОСОБА_6 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, виниклі з позивачем та ОСОБА_6 іпотечні правовідносини не припинились, як і не припинились вказані правовідносини при передачі такого права ліквідатору ОСОБА_3.

Зазначені вище обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що виниклі між Банком та відповідачами ОСОБА_6 і ОСОБА_3 правовідносини щодо реалізації спірної квартири регулюються як Законом України«Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», так і Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець виключно на підставі згоди іпотекодержателя має право, зокрема відчужувати предмет іпотеки. Відчуження спірної квартири, яка є предметом іпотеки, без згоди і дозволу на це іпотеко держателя є порушенням і обмеженням майнових прав останнього та порушенням норм закону.

Статтею 12 вказаного Закону України передбачено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізінг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Як свідчать матеріали справи , спірна квартира до 27 травня 2011 року знаходилась під забороною як іпотечне майно ( т.1 а.с.111-112).

Між тим, відповідач ОСОБА_3 без повідомлення іпотекодержателя 03.03.2011 року уклав договір з ПП «АСС-А»щодо оцінки спірної кварти та 31.03.2011 року по ній був проведений аукціон, переможцем якого стала ОСОБА_5 ( т.1 а.с.197, 195) .

Матеріали справи також свідчать про те, що 27 травня 2011 року вказану квартиру було знято з заборони приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. та в цей же день за посвідченим ним договором купівлі-продажу ,спірна квартира продана ОСОБА_3 ОСОБА_5 за ціною 51 600 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач, як іпотекодержатель своєї згоди на реалізацію спірної квартири не давав.

Крім того, матеріали справи також свідчать про те, що відповідач ОСОБА_5, за дорученням відповідача ОСОБА_6 від 07.12.2010 року представляла його інтереси в господарському суді Харківської області при розгляді його заяви про банкрутство ( т.1 а.с. 113-118).

Суд першої інстанції на вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для визнання зазначеного договору купівлі-продажу недійсним.

Згідно ж до вимог ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Укладений між відповідачами - арбітражним керуючим ОСОБА_3 та ОСОБА_5 27 травня 2011 року договір купівлі-продажу спірної квартири без згоди на це позивача як іпотекодержателя, відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про іпотеку»є недійсним.

З цих же підстав підлягає визнанню недійсним і договір іпотеки від 28 грудня 2011 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І. О. .

За таких обставин вимоги позивача щодо визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладеного 27 травня 2011 року між арбітражним керуючим ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. за реєстровим № 298 та договору іпотеки від 28 грудня 2011 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І. О. підлягають задоволенню з зазначених вище підстав.

Між тим судова колегія вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині застосування встановлених ч.1 ст. 216 ЦК України наслідків недійсності правочину з таких підстав.

Згідно до вимог п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»від 06.11.2009 року, норма ч.1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужено третій особі.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що право власності на спірну квартиру зареєстроване КП «Харківське міське бюро технічної інвентарізації». З вимогою про скасування такої реєстрації права власності позивач до суду не звертався.

За таких обставин підстави для застосування встановлених ч.1 ст. 216 ЦК України наслідків недійсності вказаного договору купівлі-продажу квартири, відсутні.

Однак , реєстрація права власності на зазначену квартиру, за відповідачем ОСОБА_5 , не позбавляє позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Не підлягають також задоволенню і позовні вимоги позивача щодо визнання оцінки зазначеної квартири приватним підприємством «АСС-А» необ»єктивною та такою, що є значно нижчою від її реальної вартості, оскільки в ст. 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту цивільних прав і інтересів.

При частковому задоволенні позовних вимог позивача, судова колегія на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України , вважає за необхідне стягнути з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь позивача документально підтверджені судові витрати у справі в сумі по 75 грн. 56 коп. з кожного ( т1 а.с.26-27, т.2 а.с.246)..

Керуючись статтями 303, 309, 316, 317,319, 209, 218 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк»задовольнити частково.

Скасувати рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 липня 2012 року .

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк»задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , яка складається із двох кімнат загальною площею 56, 2 кв.м. та житловою площею 36, 5 кв.м., укладений 27 травня 2011 року між арбітражним керуючим ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. за реєстровим № 298.

Визнати недійсним договір іпотеки від 28 грудня 2011 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 і посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І. О. .

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Марфін Банк »судові витрати у справі в сумі по 75 грн. 56 коп. з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «Марфін Банк»відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили с моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :