Провадження № 2/361/206/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2013 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючго - судді Шинкаря А.О.

при секретарі - Брейкіній Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: СГІРФО Броварського МВ(з обслуговування м. Бровари та Броварського району) ГУ МВС України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та про примусове зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з названим позовом, посилаючись на те, що співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є :

ОСОБА_1 (2/5 частини у спільній частковій);

ОСОБА_2 (1/5 частка у спільній частковій власності);

ОСОБА_3 (1/5 частка у спільній частковій власності);

ОСОБА_4 (1/5 частка у спільній частковій власності).

Право власності у вказаних вище частках підтверджується договором дарування від 17.02.2003 року серії ВАС № 602402; договором дарування від 30.04.2003 року серії ВАК № 273036 та Витягом БТІ з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.04.2003 року.

Зазначають, що 25.08.2007 року бло зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, після реєстрації якого прізвище змінено на спільне - ОСОБА_2. Перед реєстрацією шлюбу усі співвласники будинку погодилися зареєструвати ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

19 жовтня 2010 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 2-4913/10 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було розірвано. Вказують, що оскільки сімейні стосунки в ОСОБА_2 погіршилися, відповідач часто не бував вдома, а після розлучення взагалі перестав проживати в будинку АДРЕСА_1. Це підтверджується Актом депутата Княжицької сільської ради, в якому вказано, що відповідач не проживає в даному будинку з серпня 2010 року.

Зазначають, що відповідач в даний час відбуває покарання в виправній колонії № 19 міста Вахрушево-2 Луганської області.

Оскільки відповідач не проживає в будинку з серпня 2010 року, то позивачі просять визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку на підставі ст. 405 ЦК України, усунути перешкоди у користуванні позивачами їх спільною частковою власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позов, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з"явились, надали суду письмові заяви, де зазначили, що позов підтримують, просять справу розглянути без їх участі.

Відповідач в судове засідання не з"явився , про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до положень ч. 6 ст. 76 ЦПК України. Начальник виправної колонії направив суду заяву ОСОБА_5, де він не заперечує проти заявленого позову та просить справу розглянути без його участі.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання особи і місце розташування майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що позивачам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1, що підтверджується копіями договорів дарування житлового будинку 17 лютого 2003 р. та 13 квітня 2003 року (13-14).

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.04.2003 р. вбачається, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить позивачам в різних частках (а.с. 15).

Згідно акту обстеження житлових умов, складеного 15 червня 2012 року депутатом Княжицької сільської ради, відповідач з серпня 2010 року не проживає в будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Відповідач не заперечує проти заявленого позову, про що свідчить його заява, завірена начальником виправної колонії. Зі змісту заяви вбачається, що відповідач позов визнає, не заперечує проти його задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов"язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов"язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред"явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення парва користування житловим приміщенням.

У разі порушення права власності, власник у відповідності з вимогами ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки судом встановлено, що відповідач з серпня 2010 року не проживає в будинку, чим чинить позивачам перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їм майном, доказів того, що відповідач не проживає в будинку з поважних причин суду не надано, то суд задовольняє позов в частині визання відповідача таким, що втратив право користування будинком.

Щодо вимоги позивачів стосовно зобов"язання СГІРФО зняти відповідача з реєстраційного обліку, то суд вважає, що дана вимога є передчасною, оскільки позивачі не надали доказів про його офіційне звернення до СГІРФО із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 та не надали доказів, що їм у задоволенні цього питання відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405 ЦК України, ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 224-228 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з надвірними буділями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. О. Шинкар