Справа №345/4314/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2013 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого-судді Гавриленко В. Г.,

секретаря судового засідання Бандура Г. М.,

позивачів-відповідачів ОСОБА_1,ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3,ОСОБА_4- ОСОБА_5,

відповідачів- позивачів ОСОБА_6,ОСОБА_7,

представника відповідачів-позивачів ОСОБА_8,

представника ОСОБА_9- ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Пійлівська сільська рада, зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_6, до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_11 про визнання частки у спільній сумісній власності та позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі-відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Пійлівська сільська рада, в якому просять визнати за ними по ? частини майна колгоспного двору, що знаходиться в с. Пійло Калуського району, вул. Л.Українки 24, головою якого був їх батько- Стасюк ОСОБА_12, який помер 21 вересня 1996 року, стверджуючи, що спірний будинок побудований та прийнятий в експлуатацію в 1987 році і належав членам колгоспного двору, свідоцтво про право власності видане 10.12.1987 року. 08.08.2011 року померла мама сторін - ОСОБА_10, яка проживала у вказаному будинку. Після смерті матері вони звернулись до Калуської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, проте в зв'язку з тим, що даний будинок відноситься до колгоспного двору та не визначені частки членів колгоспного двору, нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину та порекомендувала у відповідності до ст.356 ЦК України звернутись до суду. Позивачі-відповідачі ствердили, що відповідно до ст.ст. 120, 121 ЦК України (в ред. 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.Користування і розпорядження майном здійснюється за згодою всіх членів двору. Однак після смерті матері, їх брати відповідачі-позивачі по справі, скориставшись відсутністю інших членів колгоспного двору, без їх згоди та відома забрали худобу, предмети домашнього обіходу, особисті речі брата ОСОБА_1. Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівних часток усіх членів двору. Оскільки відповідачі-позивачі своєю працею та коштами не брали участі у господарстві колгоспного двору.вони не мають права на частку в майні, а тому просять задоволити їхній позов.

З зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись відповідачі-позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які просять визнати за ними право власності по 1/3 частини майна колгоспного двору, що знаходиться в с. Пійло Калуського району, вул. Л.Українки 24, на тій підставі, що станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору були : ОСОБА_3 Васильович- батько сторін та голова колгоспного двору, який помер 21 вересня 1996 року, ОСОБА_10 Василівна- мати сторін, яка померла 09.08.2011 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Оскільки на час смерті батька ОСОБА_3 проживали мати ОСОБА_10 та відповідачі-позивачі, вони порівну успадкували частку батька в колгоспному дворі. Ствердили, що відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 рок №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Інші колишні члени колгоспного двору - позивачі-відповідачі по справі, втратили право на частку в майні колгоспного двору, оскільки вибули з нього, а саме: ОСОБА_1 вибув в Закарпатську область 12.05.1985 року, прибув - 01.08.2008 року; ОСОБА_13 вибула в Білорусію 03.03.1971 року. Позивач-відповідач ОСОБА_3 вибув в Республіку Білорусь у 1980 році; ОСОБА_3 (син ОСОБА_14) в домогосподарстві взагалі не були зареєстровані, а отже взагалі не мають права на частку в даному господарстві.

З позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_9, який просить визнати за ним право власності на частину спадкового майна за заповітом, яке залишилось після смерті ОСОБА_10, а саме 1/3 спірного домоволодіння та земельну ділянку площею 0.42 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с.Пійло Калуського району Івано-Франківської області, оскільки остання заповіла йому все своє майно, яке належало їй на час смерті.

В судовому засіданні відповідачі- позивачі та їх представник ОСОБА_8 позов ОСОБА_9 визнали, оскільки вважають що останній має право на спадщину, яка залишилсь після смерті його бабусі ОСОБА_10, на основі заповіту від 22.06.2009 року. Підтримали також зустрічний позов з підстав, які вказані в позові.

Позов позивачів- відповідачів не визнали, оскільки колишні члени колгоспного двору - позивачі-відповідачі по справі, втратили право на частку в майні колгоспного двору, оскільки вибули з нього, а саме : ОСОБА_1 вибув в Закарпатську область 12.05.1985 року, прибув - 01.08.2008 року; ОСОБА_13 вибула в Білорусію 03.03.1971 року. Позивач-відповідач ОСОБА_3 вибув в Республіку Білорусь у 1980 році, ОСОБА_3 (син ОСОБА_14) в домогосподарстві взагалі не були зареєстровані, а отже взагалі не мають права на частку в даному господарстві.

Позивачі-відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3В, ОСОБА_4 ОСОБА_5 позов підтримали з підстав вказаних в позовній заяві. Не визнали позов відповідачів-позивачів, оскільки вважають, що останні своєю працею та коштами не брали участі у господарстві колгоспного двору, та не мають права на частку в майні, а тому просять в задоволенні зустрічного позову відмовити, не визнали також позов ОСОБА_9

Представник Пійлівської сільської ради в судовому засіданні вказала, що довідки, видані сільською радою, відповідають дійсності. На даний час всі члени сім'ї мають де проживати, крім ОСОБА_6, який допомагав матері по господарству до дня її смерті та був членом колгоспного двору.

Суд, вислухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Пійлівська сільська рада, про визнання частки у спільній сумісній власності, слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_7, ОСОБА_6, до ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4про визнання частки у спільній сумісній власності та позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, задоволити.

В судовому засіданні встановлено, що позивачі-відповідачі та відповідачі-позивачі є синами та відповідно дочкою, а ОСОБА_3 та ОСОБА_9- внуками померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_10, які відповідно померли 21.09.1996 року та 08.08.2011 року, про що стверджують копії свідоцтв про смерть (а.с.8, 52).

Спірний будинок в с. Пійло Калуського району по вул. Л.Українки 24 в цілому належав членам колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3, про що підтверджує копія свідоцтва про право власності на жилий будинок від 10 грудня 1987 року, виданого на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №163 від 14.10.1987 року (а.с.7).

Вдповідно Державний акт на право приватної власності на землю - земельну ділянку площею 0,42 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Пійло Калуського району Івано-Франківської області І-ІФ № 007297, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 332, виданий на ім'я ОСОБА_3 (а.с.55).

З довідки № 186 від 02.02.2012 року, виданої Пійлівською сільською радою(а.с.128), вбачається, що в даному господарстві проживав ОСОБА_3 та ОСОБА_10, які відповідно померли 21.09.1996 року та 09.08.2011 року. ОСОБА_13 (ОСОБА_4) вибула в Республіку Білорусію 03.03.1971 року , згідно погосподарської книги за 1971-1973 роки ; ОСОБА_15 вибув 01.05.1975 року; ОСОБА_2 вибув в Білорусію згідно погосподарської книги №6 за 1980-1983 роки ; ОСОБА_6- 10.04.1995 року вибув в м. Калуш, прибув в господарство 24.04.2000 року разом із сином ОСОБА_9 згідно погосподарської книги за 1966-2000 р.р., де проживає по даний час. ОСОБА_14 вибув в 1972 році в м.Житомир, де помер 22.01.1999 року; ОСОБА_7 вибув 27.01.1999 року в господарство № 579 згідно погосподарської книги №7 за 1996-2000 роки. ОСОБА_1 - 12.05.1985 року вибув у Закарпатську область - прибув 01.08.2008 року, де проживає по даний час.

Про дані обставини, а також про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7до часу смерті матері допомагали їй вести господарство підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18

З довідки № 1778 від 14.12.2011 року вбачається, що згідно погосподарської книги №6 особового рахунку №553 за 1986-1990 р.р. та згідно погосподарської книги №7 за 1991-1995 р.р. особового рахунку №550 в господарстві ОСОБА_3 проживали: ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.125).

Судом встановлено, що ОСОБА_10 заповіла все своє майно, яке належить їй на час смерті внуку позивачу ОСОБА_2, про що стверджує копія заповіту від 22.06.2009 року (а.с.56).

Після смерті матері сторони звернулись до Калуської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, проте в зв'язку з тим, що даний будинок відноситься до колгоспного двору та не визначені частки членів колгоспного двору, нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину та порекомендувала у відповідності до ст.356 ЦК України звернутись до суду, про що стверджує копія відмови в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та свідоцтва про право на спадщину за законом №179/02-31 від 14.03.2012 рокус(а.с.9-10).

За змістом ст.ст. 120, 121 ЦК України ( в ред. 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Користування і розпорядження майном здійснюється за згодою всіх членів двору. Відповідно до ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівних часток усіх членів двору. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року - спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.041991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

За змістом ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказу-ванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд приходить до висновку, що станом на 15.04.1991 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мали: мали ОСОБА_3 - батько сторін та голова колгоспного двору, ОСОБА_10 Василівна- мати сторін, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які продовжували проживати в даному господарстві та порівну успадкували частку батька в колгоспному дворі після його смерті. Після смерті матері- Стасюк А.В., якій належала 1/3 частки в домоволодінні та земельна ділянка пл. 0.42 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Пійло Калуського району Івано-Франківської області, 1/2 якої успадкувала після смерті свого чоловіка - ОСОБА_3, повинні бути успадковані внуком ОСОБА_9, оскільки остання заповіла йому все своє майно, яке належало їй на час смерті, а він звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини.

Інші колишні члени колгоспного двору втратили право власності на майно, яке належало колгоспному двору за адресою: с. Пійло. вул. Л.Українки, 24, оскільки не менше трьох років підряд до 15.04.1991 року не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Твердження свідків ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 та позивачів-відповідачів про те, що останні пересилали матері гроші, ліки, а також надавали кошти ОСОБА_7 на будівництво нового будинку, тобто надавали кошти для веденні спільного господарства двору, а тому залишились членами колгоспного двору суд розцінює як помилкову думку, оскільки вони допомагали матері та брату по родинному, а майна в спірному будинку не прибавлялось, тобто не велось спільне господарстві в розумінні колгоспного двору.

На підставі наведенного,ст.ст. 368, 370, 386, 392,1216,1218,1225 ЦК України, ст.ст.120,121,123 ЦК України (в редакції 1963 року) , ст. 22 КпШС України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.95 року, керуючись ст.ст 209,213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Пійлівська сільська рада, про визнання частки у спільній сумісній власності, відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_7, ОСОБА_6, до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частки у спільній сумісній власності та позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, задоволити.

Визнати за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 право власності по 1/3 частці домоволодіння, яке знаходиться в с. Пійло Калуського району, вул Л.Українки, 24 та складається з житлового будинку (літера А, літньої кухні (літера Б), стайні(літера В), стодоли (літера Г), сараю (літера Д), убиральні (літера Е), сараю тимчасового (літера З), сараю тимчасового (літера К), огорожі №1, огорожі №2, колонки №3, як їх частку в спільній сумісній власності - колгоспному дворі.

Визнати за ОСОБА_23 право власності на спадкове майно по заповіту, яке залишилось після смерті ОСОБА_10, яка померла 08 серпня 2011 року, а саме :

- 1/3 частку домоволодіння, яке знаходиться в с. Пійло Калуського району, вул. Л.Українки, 24 та складається з житлового будинку (літера А), літньої кухні (літера Б), стайні (літера В),стодоли (літера Г), сараю (літера Д), убиральні (літера Е), сараю тимчасового (літера З), сараю тимчасового (літера К), огорожі №1, огорожі №2, колонки №3 ;

- земельну ділянку площею 0,42 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території с. Пійло Калуського району Івано-Франківської області, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю І-ІФ № 007297, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 332.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя