АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/3815/13р Головуючий 1 інстанції - Васильєва О.О.
Справа № 2-8057/2012 Доповідач - Колтунова А.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 10" вересня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Костенко Т.М.,

при секретарі: Ленюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Харківської міської ради - Чигринової Наталії Вікторівни на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2013 року за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

07 вересня 2012 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що нежитлові приміщення № 8-12, загальною площею 53,3 кв.м., що розташовані на 1 поверсі будинку АДРЕСА_1, на підставі рішення Харківської міської ради № 207/7 від 03 жовтня 2007 року належать до об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова, проте вибули із володіння власника поза його волею (далі - приміщення).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 березня 2008 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на нежитлову будівлю літ. "А-1", загальною площею 132, 4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, до складу якої увійшли вказані приміщення.

02 червня 2008 року на підставі договору купівлі - продажу ці приміщення були відчужені на користь ОСОБА_4, а в подальшому, за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 23 липня 2008 року № 4284, передані ОСОБА_2

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 24 березня 2008 року було скасовано в апеляційному порядку рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 липня 2008 року. В задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Таким чином, позивач вважає, що вказані нежитлові приміщення вибули з його володіння поза його волею, у зв'язку з чим просив суд позов задовольнити та витребувати нежитлові приміщення із чужого незаконного володіння.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2013 року у задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представником Харківської міської ради подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2013 року скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі.

В суді апеляційної інстанції представники Харківської міської ради - Чигринова Н.В. та Казека Е.В. апеляційну скаргу підтримали.

ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У відповідності з вимогами статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Харківської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірних приміщень за оплатним договором, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для витребування у нього даного майна. Крім того, позивач не був власником спірного майна, у зв'язку з чим у нього відсутнє право на витребування цього майна.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 32 ЦК України у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами комунальної власності в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам.

03 серпня 2000 року між Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради та приватним нотаріусом ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу нежитлових приміщень № № 103, 4а, 5, 6, розташованих по АДРЕСА_1, загальною площею 72,4 кв.м.

16 травня 2005 року між Управлінням комунального майна і приватизації Харківської міської ради та ОСОБА_3 був укладений договір зберігання нежитлових приміщень першого поверху № 8-12 в літ. "А - 1", загальною площею 53, 3 кв.м, що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с. 10, 11, 128,129).

Відповідно до звідного оцінюючого акту від 15 червеня 1971 року, до укладення зазначеного договору зберігання нежитлових приміщень № 6, користувачем вказаного домоволодіння НОМЕР_1 був ЖЄК - 61 (а.с 130-132).

Рішенням 15 сесії 5 скликання № 207/07 від 03 жовтня 2007 року вищезазначені нежитлові приміщення прийнято у комунальну власність територіальної громади м. Харкова (а.с. 124-127).

Зазначене рішення Харківської міської ради № 207/07 від 03 жовтня 2007 року оскаржено у встановленому законом порядку не було, на цей час не скасовано, у зв'язку з чим, є помилковими висновки суду першої інстанції стосовно того, що це приміщення не належить територіальній громаді.

Крім того, дані нежитлові приміщення знаходились в користуванні комунальних установ до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності новим ЦК України. Таким чином, право володіння, користування та розпорядження нежитловими приміщеннями регулювалось Главою 7"Державна власність" ЦК України 1963 року та Розділом V "Право державної власності" ЗУ "Про власність".

За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту володіння позивачем спірним майном на відповідних правових підставах.

Також, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для витребування у ОСОБА_2 зазначеного нерухомого майна зроблені з порушенням норм матеріального закону, без урахування доказів, що містяться в матеріалах справи.

Так, ОСОБА_3 не була власником спірних нежитлових приміщень, зважаючи на що, у неї було відсутнє право на розпорядження ними. Крім того, зазначене нерухоме майно належало територіальній громаді в особі Харківської міської ради, у зв'язку з чим, законом передбачено інший порядок його реалізації.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для витребування зазначеного майна у ОСОБА_2

Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що ОСОБА_3 здійснила відчуження даних нежитлових приміщень в період набрання чинності рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 24 березня 208 року, яким за нею було визнано право власності на вказані нежитлові приміщення, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки вказане рішення суду першої інстанції було скасовано в апеляційному порядку і в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 липня 2008 року, яке набрало чинності, встановлено, що вказані нежитлові приміщення є комунальною власністю територіальної громади (а.с. 13-16).

За таких обставин, колегія суддів вважає встановленим факт того, що ОСОБА_3 власником зазначених приміщень не була, у зв'язку з чим, не мала правових підстав для розпорядження ними.

Не можуть бути визнані обґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно того, що нежитлові приміщення не можуть бути витребувані у відповідача, оскільки договір купівлі - продажу нежитлових приміщень, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнано недійсним не було.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", право на витребування майна з чужого незаконного володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2012 року, яке вступило в законну силу, встановлено, що способом захисту порушених прав позивача не можуть бути позови про визнання недійсними договорів купівлі - продажу та про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с. 65-67).

Зазначене рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2012 року в касаційному порядку залишено без змін (а.с. 68, 69).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 здійснила відчуження даних нежитлових приміщень на користь ОСОБА_4 в період знаходження в суді апеляційної інстанції цивільної справи за апеляційною скаргою Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 березня 2008 року за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання права власності. В свою чергу, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 23 липня 2008 року, тобто, після скасування цього рішення (а.с. 13-16, 17-20).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки зазначені правочини було укладено в період вирішення в судовому порядку спору між ОСОБА_3 та Харківською міською радою, про що ОСОБА_2, працюючи в спірному приміщенні, не міг не знати, то суд першої інстанції, в порушення ч.1 ст. 388 ЦК України, визнав останнього добросовісним набувачем зазначеного майна.

Також, не можуть бути визнані правовою підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги доводи ОСОБА_2 про те, що спірні житлові приміщення переобладнані, у зв'язку з чим, не можуть бути у нього витребувані.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що зазначені приміщення фактично є в наявності, проведено їх ремонт та незначне переобладнання, а саме, між приміщеннями 9 і 8 знесена перегородка, а в приміщенні 10 обладнаний санвузол (а.с. 133, 135-140).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що предмет спору фактично збережений та може бути витребуваний у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі, у зв'язку з чим, на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

При ухваленні нового рішення колегія суддів виходить із того, що оскільки вказані нежитлові приміщення вибули із володіння територіальної громади без її відома в період існування спору щодо їх приналежності, то вони підлягають витребуванню у ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись, ст. 388 ЦК України, ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314. Ст. 316, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Харківської міської ради - Чигринової Наталії Вікторівни - задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2013 року - скасувати.

Витребувати у ОСОБА_2 нежитлові приміщення: № 9 площею 26,9 кв.м., № 10 - площею 4,9 кв.м., № 10-а - площею 3,8 кв.м., № 11 - площею 2,8 кв.м., № 12 - площею 14,3 кв.м., загальною площею 52,7 кв.м., які розташовані в будівлі літ. "А-1" по АДРЕСА_1.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді