РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1710/2-745/12

01 березня 2013 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Таргоній В.О.

при секретарі - Рейнерович-Ющук Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Костопільського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Костопільського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_5, про скасування права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позивач зазначає, що ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 було придбано приміщення м"ясо-овочевого павільйону, що знаходиться в м. Костопіль Рівненської області по вул. Бурова, 17, на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.1996 року. Оплату здійнили ОСОБА_1, ОСОБА_8 та ОСОБА_7

26 лютого 1996 року Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації було видано реєстраційне посвідчення, у відповідності до якого придбане приміщення зареєстроване за вищезазначеними особами на праві спільної сумісної власності.

10 травня 2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відчужили 2/6 частини вказаного павільйону, уклавши з ОСОБА_2 договір дарування.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали права відчужувати спірне майно, оскільки даний павільйон належить його співвласникам на праві спільної сумісної власності без визначення часток кожного із них, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд визнати договір дарування, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 10 травня 2003 року недійсним та витребувати 2/6 частини павільйону з незаконного володіння ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені у письмовій заяві підстави.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_10 (дружина позивача ), в судове засідання не з"явилась, просила справу слухати за її відсутності. Представник третьої особи ОСОБА_11 рахує, що відчуження співвласниками ОСОБА_3 і ОСОБА_4 2/6 частини павільйону є незаконним, оскільки це майно є спільною сумісною власністю.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_12 позов не визнали, покликаючись на те, що позивачем не наведено передбачених законом підстав для визнання договору недійсним. Окрім того, вказують на те, що спірне приміщення на момент укладення договорів відчуження за домовленістю між співвласниками перебувало у їх частковій власності в рівних долях. На підтвердження зазначеного покликаються на те, що в травні 2003 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відчужили на користь ОСОБА_2 по 1/6 частині павільйону, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 також по 1/6 частині - на користь ОСОБА_1

Окрім того, представник відповідача ОСОБА_12, заперечуючи проти позову, вказує на пропуск позивачем строку позовної давності. При цьому покликається на те, що про відчуження частини павільйону для ОСОБА_2 позивачу було відомо ще в травні 2003 року, а звернувся він до суду лише в лютому 2010 року.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, покликаючись на те, що частки шести співвласників павільйону були визначені установчою угодою, зокрема: ОСОБА_13, ОСОБА_1, ОСОБА_4, і його - по 20 %, а ОСОБА_8 і ОСОБА_7 - по 10 %. Частки визначались виходячи із суми коштів, внесених кожним на придбання павільйону. Особисто він свою частину коштів на придбання павільйону передав через ОСОБА_1, з яким на той час разом працювали. Пізніше, коли виникла необхідність продати павільйон, то всі погодились на рівність часток кожного із співвласників. Виходячи з цього в травні 2003 року він і ОСОБА_4 свої частки - по 1/6 відчужили ОСОБА_2, а ОСОБА_8 і ОСОБА_7 по 1/6 - ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала з тих же підстав, що і відповідач ОСОБА_3 Також пояснила, що кошти на придбання павільйону передала в касу колгоспу через свого родича ОСОБА_8 У 2003 році при продажі павільйону вона та ОСОБА_3 пропонували ОСОБА_1 придбати їх частки. Однак, із-за недомовленості з ОСОБА_1 відчужили свої частки ОСОБА_2, який орендував частину приміщення. Рахує також, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на спермет спору на стороні відповідачів ОСОБА_8 пояснив, що він був одним із співвласників приміщення м"ясо-молочного павільйону. На його придбання вносив як свої кошти, так і кошти ОСОБА_4 В травні 2003 року він та ОСОБА_7 відчужили ОСОБА_1 свої частки, які за погодженням із співвласниками визначили по 1/6 частині приміщення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_7 дав суду аналогічні пояснення, що і ОСОБА_8

Третя особа приватний нотаріус Костопільського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_5 просила справу розглянути за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними письмові докази, суд рахує заявлені вимоги необгрунтованими.

Судом встановлено, що 06 лютого 1996 року між КСП "Маяк" Костопільського району Рівненської області та ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу приміщення м"ясо-овочевого павільйону, загальною площею 216, 6 кв.м., що знаходиться по вул. Бурова, 17 в м. Костопіль Рівненської області.

На підставі зазначеного договору купівлі-продажу Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації видано реєстраційне посвідчення від 26.02.1996 року, яким посвідчено, що приміщення м"со-овочевого павільйону, розташоване в м. Костопіль по вул. Бурова, 17, ціле зареєстроване за ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

10 травня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони, укладено договір дарування, згідно умов якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях подарували, а ОСОБА_2 прийняв у дар 2/6 частини павільйону, загальною площею 216, 6 кв.м., що знаходиться по вул. Бурова, 17 в м. Костопіль Рівненської області.

23 травня 2003 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони, укладено договір дарування, згідно до умов якого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в рівних долях подарували, а ОСОБА_1 прийняв у дар 2/6 частини згаданого павільйону.

Позивач, обгрунтовуючи свій позов, покликається на те, що невизначеність часток у спільній сумісній власності на спірне майно не надавало право відповідачам розпоряджатися ним.

З такими доводами позивача та його представника суд не погоджується, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що згідно до установчої угоди від 15.02.1996 року про створення ТОВ "Агрофірма "ОСОБА_12" за взаємною згодою учасників було визначено частки кожного із співвласників у статутному фонді, в т.ч. і у вартості приміщення м"ясо-овочевого павільйону. Зокрема, частку у вартості вказаного приміщення визначено: для ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_13 по 270750000 крб, а для двох інших учасників: ОСОБА_8 і ОСОБА_7 - відповідно в сумі 235 000000 крб та 216 000000 крб.

За положеннями ст. 113 ЦК України в редакції 1963 року учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні.

22 грудня 2000 року учасники спільної власності прийняли рішення про необхідність відчудження приміщення м"ясо-овочевого павільйону. При цьому було обумовлено, що кожен може продати свою частку, яка визначається пропорційно до його грошового вкладу.

13 січня 2003 року один із співвласників спірного майна ОСОБА_13 помер. З повідомлення Костопільської державної нотаріальної контори за спадщиною після смерті ОСОБА_13 ніхто не звернувся.

В травні 2003 року співвласники розпочали відчудження своїх часток. При цьому, як видно з пояснень ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_7, всі співвласники погодились виходити з рівності часток кожного ( 1/6 ). 10 травня 2003 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а 23 травня 2003 року ОСОБА_8 і ОСОБА_7 згідно договорів дарування відчужили свої частки ( по 1/6 ) відповідно - ОСОБА_2 та ОСОБА_1

За наведених обставин суд прийшов до переконання, що на момент укладення оспорюваного договору дарування від 10 травня 2003 року спільне майно ( м"ясо-овочевий павільйон ) перебувало вже у спільній частковій власності, і її учасники мали право на відчудження своїх часток.

У зв"язку з необгрунтованістю позовних вимог про визнання договору дарування недійсним не підлягають до задоволення і позовні вимоги в частині витребування майна з чужого незаконного володіння.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-214 ЦПК України, ст. 112, 113 ЦК УРСР ( 1963 р. ), ст. 17 Закону України "Про власність", суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Костопільського нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння за необгрунтованістю заявлених вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Таргоній В.О.