АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7751/13 Справа № 186/933/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2013 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.,

при секретарі: Філіпповій К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІОН» на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 червня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІОН» про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 червня 2013 року визнаний незаконним наказ № 17 від 26 квітня 2013 року директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІОН» міста Першотравенська Дніпропетровської області про звільнення ОСОБА_2 з посади та її поновлено на посаді менеджера зі збуту товарів аптечного пункту № 1 товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІОН» міста Першотравенська Дніпропетровської області з 27 квітня 2013 року. Стягнуто на користь ОСОБА_2 з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІОН» міста Першотравенська Дніпропетровської області у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Рішення суду в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІОН» просить скасувати рішення суду і в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Як встановлено судом, за наказом № 44 від 12.08.2011 року позивачка з 12 серпня 2011 року була прийнята на роботу на тимчасову посаду менеджера зі збуту товарів аптечного пункту № 1 ТОВ «ЛІОН» з випробувальним терміном один місяць та на підставі наказу /розпорядження/ № 53 від 12 вересня 2011 року у звязку з закінченням випробувального терміну прийнята на тимчасову посаду менеджера зі збуту товарів аптечного пункту № 1 з 12.09.2013 року згідно штатного розкладу та особистої заяви (при цьому допущена описка про прийняття ОСОБА_2 на посаду з 12.09.2013 року, в той час як правильно слід вважати з 12.09.2011 року).

Згідно наказу № 01 від 02 січня 2013 року та додатків до нього у ТОВ «ЛІОН» затверджено штатний розклад станом на 01.01.2013 року у новій редакції, де зазначено посаду менеджера зі збуту товарів аптечного пункту № 1/фармацевт/ тимчасово з 01.01.2013 року по 27.04.2013 року, та наказом № 4 від 01.02.2013 року у звязку з виробничою необхідністю скорочено тимчасову посаду менеджера зі збуту товарів, після чого позивачка була за два місяці попереджена про звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, але відмовилася посвідчити це власноручним підписом, про що 26.02.2013 року було складено відповідний акт, та згідно акту від 08.04.2013 року відмовилася отримати повідомлення пропозиції іншої наявної на підприємстві роботи, тому наказом № 17 від 26.04. 2013 року була звільнена 26 квітня 2013 року з зазначеної посади у звязку зі скороченням штатів за п. 1 ст. 40 КЗпП Україн.

Викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 після збігу випробувального терміну в один місяць була прийнята на посаду менеджера зі збуту товарів аптечного пункту №1 товариства фактично на невизначений строк, оскільки кінцевого терміну трудового договору або часу виконання певної роботи, як передбачено ст. 23 КзПП України, в наказах про прийняття її на роботу № 44 від 12.08.2011 року і № 53 від 12 вересня 2011 року не було зазначено і вона пропрацювала у відповідача з 12.08.2011 року по 26.04.2013 року.

У справі відсутні докази про укладення між сторонами строкового трудового договору, відповідачем не надано суду штатного розкладу із зазначенням тимчасової посади менеджера зі збуту товарів аптечного пункту № 1/фармацевт/ на час прийняття позивачки на роботу і всупереч вимогам ст. 42 КЗпП України не наведено обставин та їх доказів у спростування наявності у позивачки переважного права перед іншими працівниками на залишення на посаді у звязку з її посиланням на більш високу продуктивність її праці, наявність спеціальної освіти, більш тривалого стажу на посаді, наявності у неї на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, в тому числі її опікунства над неповнолітньою дитиною-інвалідом.

Крім того, згідно довідки № 92 консультативно-діагностичного поліклінічного відділення КЗ «Першотравенська центральна міська лікарня» Дніпропетровської області ОСОБА_2 перебуває на обліку у консультативній поліклініці з діагнозом вагітність 11 /одинадцять/ тижнів, тобто на момент звільнення позивачка була вагітна.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган може розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності у випадку змін в організації виробництва і праці, зокрема ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності штату працівників.

Згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок,які мають дітей віком до трьох років/до шести років-частина шоста статті 179/,одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцять років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається,крім випадків повної ліквідації підприємства,установи,організації,коли допускається звільненням з обов»язковим працевлаштуванням.

Як розяснено постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів, розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому мається на увазі, що роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи (п.19).

Дійшовши правильного висновку про порушення відповідачем норм трудового права при звільненні позивачки з роботи, суд обґрунтовано на підставі ст. ст. 235, 2371 КЗпП України поновив її на попередній посаді і стягнув на її користь з відповідача моральну шкоду.

З урахуванням наведеного доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІОН» у скарзі про законне звільнення позивачки не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи, встановлених судом дійсних обставинах справи, фактично зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь та до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІОН» відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: