Справа №201/596/13-ц
01 квітня 2013 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Браги А.В.
при секретарі Лампіки О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Жовтневий районний відділ в м. Дніпропетровськ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні власністю,

11 січня 2013 року позивачі звернулись до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просили суд усунути відповідача у користуванні власністю квартирою АДРЕСА_1 корпусу АДРЕСА_2 . В обґрунтування своїх заявлених вимог послались на те, що вони є власниками на праві спільної сумісної власності вищевказаної квартири. З 22 лютого 2002 року за вищевказаною адресою було зареєстровано ОСОБА_2 , однак з цього часу та до сьогодня за вказаною адресою останній не з`являється, комунальні послуги не сплачує, особистих речей в квартирі немає. У зв`язку з виниклими обставинами, позивачі просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, з метою заощадження грошових коштів на утримання квартири.
01 квітня 2013 року позивачі та їх представник у судове засідання по справі не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Надали до суду заяву, в якій просили суд розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на їх задоволенні наполягали, проти ухвалення заочного рішення не заперечували (а.с.43).
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причину неявки суд не повідомив.
Представник Відділу громадянства та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.35).
Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе, на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст.197 ЦПК України.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Позивачам на підставі свідоцтва про право власності від 31 липня 1992 року належить квартира АДРЕСА_3 (а.с.9).
Як вбачається з відповіді на запит Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська до центрального адресного довідкового буро ГУМВС України в Дніпропетровській області гр. ОСОБА_3 з 22 лютого 2012 зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 (а.с.17).
Згідно акту від 29 вересня 2012 року Комунального житлового експлуатаційного підприємства № 35 про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації гр. ОСОБА_3 зареєстрований в кв. АДРЕСА_5 , але не проживає за даною адресою з 2002 року, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали також не має, місце його проживання на даний час не відоме (а.с.12)
21 лютого 2013 року Жовтневим районним суду м. Дніпропетровська було направлено запит до управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області, на який було отримано відповідь що ОСОБА_3 , 1967 року народження станом на 01 березня 2012 року таким, що відбуває або відбував покарання в установах УДПтСУ у Дніпропетровській області не значиться (а.с.36)
В контексті викладеного судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 , втім з 29 вересня 2012 року за обумовленою адресою фактично не мешкає.
Також судом встановлено, що відповідач не скасував реєстрацію свого місця мешкання за старою адресою, чим створює позивачу перешкоди в користуванні даним майном, оскільки позивач сплачував комунальні послуги виходячи з кількості осіб, зареєстрованих у спірній квартирі, змушуючи його при цьому нести невиправдані додаткові витрати.
Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, ЖК Української РСР, ЦК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання».
Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
Частина 2 ст. 64 ЖК України визначає, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно зі ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається право користування жилим приміщенням протягом шести місяців.
Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.
Згідно зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Статтею 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду.
Статтею 41 Конституції України унормовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з вимогами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України унормовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном.
Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.
Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач в розумінні ст. 64 ч. 2 ЖК України не є членом сім`ї позивача, а отже на нього розповсюджується положення ст.ст. 71, 72 ЖК України щодо підстав визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Оскільки, як встановлено в судовому засіданні, відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає більше шести місяців, а визначені ст. 71 ч. 3 ЖК України підстави для збереження за відповідачем зазначеного жилого приміщення понад вказаний строк відсутні, суд вважає позовні вимоги позивачів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що викладені докази не викликають у суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності для вирішення справи по суті, також враховуючи, що позивачі є власниками спірної квартири, суд приходить до висновку, що заявлена позивачами вимога щодо усунення перешкод в користуванні позивачами житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_5 з боку відповідача підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 107,30 гривень, в рахунок відшкодування оплати судового збору.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 64, 71, 72, 163 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 197, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -
Позов, - задовольнити.
Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_5 з боку ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 107,30 гривень, в рахунок відшкодування оплати судового збору.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.ст.223, 232 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: А.В. Брага