Справа № 22-ц-236/12 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук О. Я.
Провадження № 22-ц/783/16/13 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Бакуса В.Я., Мацея М.М.,

секретаря Дідуся О.Р.,

з участю представника Залізничної РА ЛМР Зварича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 лютого 2011 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, про демонтаж самочинного будівництва, -

в с т а н о в и л а:

Залізнична РА ЛМР в липні 2009 року звернулася до суду із позовом, в якому просить зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати дверний проріз, самочинно влаштований на місці існуючого віконного прорізу та привести планування приміщень квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану, стягнути з відповідача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до п. 2 розпорядження голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 16.04.2009 року № 287 "Про самочинне будівництво гр. ОСОБА_3", останнього в термін до 20.05.2009 року зобов'язано демонтувати дверний проріз самочинно влаштований на місці існуючого віконного прорізу та привести планування приміщень квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану. З даним розпорядженням ОСОБА_3 ознайомлений 16.06.2009 р., про що свідчить його підпис на розпорядженні. Двічі - 28.04.2009 року та 15.05.2009 року ЛКП "Сріблястий" попереджувало відповідача про демонтаж самочинного будівництва, однак відповідач самочинно здійсненого ним будівництва не демонтував.

Оскаржуваним рішенням позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3 про демонтаж самочинного будівництва - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати дверний проріз, самочинно влаштований на місці існуючого дверного прорізу та привести планування приміщень квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради 37 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь держави 51 грн. судового збору.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2011 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11.03.2011 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом не враховано всіх обставин, які мають значення для справи. Крім того, судом безпідставно взято до уваги розпорядження голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 16.04.2009 року № 287. Наголошує, що демонтаж дверного прорізу позбавить його законного права на користування приміщенням.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_3 неодноразово повідомлявся належним чином про час та місце слухання справи, про що свідчать повідомлення про вручення йому рекомендованих поштових відправлень, його ж клопотання та заяви про відкладення справи розглядом (а.с. 63, 64, 67, 77, 90, 95, 126, 127) в судове засідання апеляційної інстанції у черговий раз не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив. На підставі ч. 2 ст. 305, ст. 169 ЦПК України дану цивільну справу слід розглянути, оскільки матеріалів справи достатньо для її розгляду в його відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, представника Залізничної РА ЛМР Зварича В.В., перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в цілому відповідає вимогам чинного законодавства, проте, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 3, 21, 24, Конституції України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду в основній його частині відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно з вимогами ст. 154 ЖК України, виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів здійснюють контроль за утриманням будинків (квартир), що належать громадянам.

Згідно ч. 2 ст. 383 ЦК України, ст. 152 ЖК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

За змістом зазначених норм закону, власник квартири може здійснювати в ній ремонт або зміни, тобто перепланування і переобладнання. Здійснення змін у квартирі проводиться при наявності проектів та з дозволу виконкому відповідної місцевої ради депутатів.

Наймач, або власник який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов'язаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан.

Відповідно до ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Встановлено, що на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.09.2008 року та ухвалою цього ж суду від 18.11.2008 року, приміщення (нежитлове) квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 (а.с. 5). Докази про переведення приміщення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитлове - відсутні.

Пунктом 2 розпорядження голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 16.04.2009 року № 287 "Про самочинне будівництво гр. ОСОБА_3", ОСОБА_3 в термін до 20.05.2009 року зобов'язано демонтувати дверний проріз, самочинно влаштований на місці існуючого віконного прорізу та привести планування приміщень квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану. З даним розпорядженням ОСОБА_3 ознайомлений 16.06.2009 року, про що свідчить його підпис на ньому (а.с. 3).

Як вбачається з попереджень від 28.04.2009 року та 15.05.2009 року, ЛКП "Сріблястий" двічі попереджало відповідача про демонтаж самочинно влаштованого дверного прорізу (а.с. 6, 7).

З долученого до матеріалів справи Акту обстеження комісії ЛКП "Сріблястий" від 29.05.2009 року видно, що відповідач зазначене Розпорядження не виконав та самочинно влаштований ним дверний проріз на місці існуючого віконного прорізу не демонтував, планування приміщень квартири до попереднього стану не привів (а.с. 4).

За таких обставин, районний суд прийшов до вірного висновку про зобов'язання ОСОБА_3 в примусовому порядку демонтувати дверний проріз, самочинно влаштований на місці існуючого віконного прорізу та привести планування приміщень квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Посилання апелянта на висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 19/01 від 16.04.2010 року, як на підставу необхідності, а відповідно й законності влаштування дверного прорізу та дверей (окремого входу) не є підставою для відмови в позові, виходячи з наступного.

Відповідно до преамбули Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 надано визначення терміну перепланування.

До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Згідно з п. 1.4.1. вказаних Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Доказів про існування такого дозволу та необхідних узгоджень відповідачем не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Разом з тим, ухвалюючи зазначене рішення, районний суд тричі: в описовій, мотивувальній та резолютивній частинах зазначив про самочинне влаштування ОСОБА_3 дверного прорізу на місці існуючого "дверного" прорізу, хоча з матеріалів справи та посилань суду у цьому ж рішенні вбачається, що - на місці існуючого "віконного" прорізу. За таких обставин оскаржуване рішення у зазначеній частині слід змінити, виклавши його у відповідній редакції. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 2 ст. 305, ч. 1 п. 3 ст. 307, ч. 1 п. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 лютого 2011 року змінити, виклавши його частину другу в наступній редакції:

Зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати дверний проріз, самочинно влаштований на місці існуючого віконного прорізу та привести планування приміщень квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Бакус В.Я.

Мацей М.М.