АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/31/2013 Головуючий в І інстанції Черниш О.Л.
Категорія 27 Доповідач: Стародубець М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року лютого місяця 14 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Володимирський» на заочне рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 01 листопада 2012 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Володимирський» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2012 року ПАТ «КБ «Володимирський» звернувся до суду з вказаним вище позовом, зазначаючи, що 22 лютого 2008 року між АКБ «Європейський» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №К/016/2101, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 12 030 дол. США терміном до 21 лютого 2012 року під 11% річних та зобовязався повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування ними в порядку та терміни, визначені в договорі.

Засобом забезпечення належного виконання позичальником умов вказаного вище договору є застава належного йому легкового автомобіля.

Крім того, в забезпечення виконання ОСОБА_5 прийнятих на себе зобовязань, 22 лютого 2008 року АКБ «Європейський» уклав з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 окремі договір поруки, за якими кожна із вказаних фізичних осіб поручилася перед кредитодавцем за виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором у повному обсязі як солідарний боржник.

Згідно умов договору від 25 березня 2009 року про відступлення прав вимоги (купівлі-продажу боргових зобовязань) відбулася заміна кредитора за договором №К/016/2101 з АКБ «Європейський» на ВАТ «КБ «Володимирський», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Володимирський», а крім того, до останнього перейшли в повному обсязі права вимоги за договорами застави, іпотеки, поруки, які є забезпеченням вказаного кредитного договору.

29 вересня 2009 року новий кредитор уклав з ОСОБА_5А додатковий договір до договору кредиту, згідно умов якого процентна ставка за користування кредитними коштами починаючи з 01 жовтня 2009 року становить 17% річних.

Оскільки ОСОБА_5 належним чином прийняті на себе зобовязання не виконав, позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь ПАТ «КБ «Володимирський» заборгованість за кредитним договором, яка станом на 10 липня 2012 року становить 140 122,05 грн. та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 9 875,52 дол. США, що еквівалентно 78 930,09 грн.; заборгованості за процентами в розмірі 4 479,14 дол. США, що еквівалентно 35 799,53 грн.; суми заборгованості по комісії в розмірі 1 168,60 грн.; пені в розмірі 1 818,21 дол. США, що еквівалентно 14 524,05 грн.; штрафу в розмірі 721,8 дол. США, що еквівалентно 5 768,99 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі 491,81 дол. США, що еквівалентно 3 930,79 грн., а також покласти на відповідачів судові витрати.

Заочним рішенням від 01 листопада 2012 року суд задовольнив позов частково.

Стягнув з ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Володимирський» заборгованість за кредитним договором №К/016/2101 від 22 лютого 2008 року в розмірі 114 729,62 грн. та судові витрати в розмірі 1 147,29 грн.

В решті позовних вимог відмовив.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Володимирський» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Представник позивача ПАТ КБ «Володимирський» в судове засідання не зявився, надіславши до суду заяву про слухання справи у його відсутність.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання також не зявилися, судові повістки про виклик їх до суду неодноразово направлялися на адреси, вказані в матеріалах справи та встановлені судом згідно наданих адресно-довідковим підрозділом УДМС України в Херсонській області відомостей, однак поверталися до суду у звязку із закінченням терміну зберігання, що за правилами ст. 74 ЦПК України свідчить про належне їх повідомлення про виклик до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін відповідно до вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 лютого 2008 року між АКБ «Європейський», правонаступником якого є ПАТ КБ «Володимирський», та ОСОБА_5А,. був укладений кредитний договір № К/016/2101, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 12 030 доларів США під 11% річних з кінцевим терміном погашення 21 лютого 2012 року.

Вказаною кредитною угодою визначені права і обовязки сторін, відповідальність за порушення чи невиконання її умов.

Зокрема, згідно п.3.3 кредитного договору позичальник зобовязався сплачувати комісію за проведення розрахунків та перевірку документів в розмірі 1% від суми, зазначеної у п.1.1 цього Договору, у день видачі кредиту до фактичної його видачі, а починаючи з другого календарного місяця користування кредитом у розмірі 0,4% від суми наданого кредиту щомісячно.

29 вересня 2009 року сторони уклали додатковий договір, за умовами якого домовилися викласти кредитний договір від 22 лютого 2008 року у новій редакції, встановивши, зокрема, що відсоткова ставка за користування кредитом починаючи з 01 жовтня 2009 року встановлювалася на рівні 17% річних, а комісія з проведення розрахунків в розмірі 0,4% від початкової суми кредиту, починаючи з 22 лютого 2008 року.

Крім того, згідно п.4.2. додаткового договору у разі прострочення позичальником строків сплати кредиту та процентів за користування кредитом, визначених у п.3.3.3, п. 3.3.4 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення, за кожний день прострочення від суми непогашеної заборгованості.

Пунктом 4.5 договору встановлено, що за невиконання позичальником п.п. 3.3.2, 3.3.6, 3.3.8- 3.3.10, останній сплачує штраф у розмірі 2% від суми наданого кредиту за кожний випадок.

Зокрема п. 3.1.10 кредитного договору встановлено, що позичальник зобовязується протягом 30 календарних днів з дати направлення банком вимоги щодо усунення порушення умов цього договору усунути таке порушення або здійснити дострокове погашення кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, можливих пені і штрафів, передбачених цим договором.

В забезпечення виконання позичальником прийнятих на себе зобовязань, 22 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_5 був укладений договір застави, предметом якого є належний останньому на праві приватної власності легковий автомобіль.

Крім того, в той же день банк уклав окремі договори поруки з ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за якими кожна із вказаних фізичних осіб поручилася перед кредитодавцем за виконання ОСОБА_5 своїх зобовязань за кредитним договором у повному обсязі як солідарний боржник.

19 грудня 2011 року та 27 квітня 2012 року банк направляв на адресу позичальника в порядку, визначеному кредитним договором, листи з вимогою усунути порушення умов кредитного договору, яка останнім виконана не була.

ОСОБА_5 належним чином прийнятих на себе не виконав зобовязань, у встановлений договором строк кредитні кошти не повернув.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до правильного висновку про те, що позивач, як кредитодавець, відповідно до ст.ст. 1050,1054 ЦК України має право вимагати від ОСОБА_5 як позичальника, що своєчасно не повернув суму позики, сплатити цю грошову суму, і обґрунтовано стягнув з останнього з підстав, передбачених умовами укладеного сторонами договору кредиту, заборгованість по кредиту та по процентами за користування кредитом.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що виникла заборгованість підлягає стягненню на користь ПАТ Б «Володимирський» лише з ОСОБА_5, як з позичальника, оскільки надані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 поруки припинилися з підстав, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України, а саме у звязку зі збільшенням обсягу відповідальності кожного з поручителів без його на те згоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що за умовами договорів поруки кожен із поручителів зобовязався перед банком відповідати за належне виконання позичальником зобовязань, що випливають з кредитного договору від 22 лютого 2008 року, а також всіх додатків договорів (угод), що будуть укладені до нього, у тому числі щодо суми зобовязань, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів, оскільки п.11 вказаних вище договорів визначено, що зміни до основного зобовязання, наслідком яких є збільшення відповідальності кожного з поручителів, не можуть бути здійснені без повідомлення останніх, та враховуючи, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були повідомлені та надали свою згоду на умови додаткового договору від 29 вересня 2009 року про встановлення плати за користування кредитом в розмірі 17% річних.

Разом з тим, судова колегія вважає помилковими висновки місцевого суду про те, що банк нарахував пеню і штраф за один і той сам вид порушення, тобто застосував подвійну відповідальність, адже, як вбачається з наданого ПАТ КБ «Володимирський» розрахунку, пеня була нарахована у відповідності до п. 4.2 кредитного договору в редакції від 29 вересня 2009 року за прострочення сплати кредиту та процентів за користування ним, в той час, як штрафдо ОСОБА_5 було застосовано двічі згідно з положеннями п.п. 3.3.10, 4.5 договору.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Володимирський» слід також стягнути пеню та штраф у вказаних позивачем розмірах, враховуючи, що строк позовної давності за будь-якими вимогами банку, що випливають з договору кредиту від 22 лютого 2008 року, встановлений сторонами у п.10.11 цього договору в 10 років.

Крім того, заслуговують на увагу, на думку судової колегії, і доводи апелянта про неправомірність відмови суду в задоволенні позовних вимог про стягнення суми заборгованості по комісії в розмірі 1 168,60 грн., оскільки з матеріалів справи вбачається, що її нарахування було проведено у відповідності до умов укладених ОСОБА_5 з банком кредитного договору та додаткового договору до нього.

Таким чином, загальна визначена місцевим судом сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з боржника на користь позивача складає 136 191,26 грн.

Згідно ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат, відтак розмір стягнутої судом з ОСОБА_5 на користь позивача суми судових витрат слід збільшити до 1 369,13 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Володимирський» задовольнити частково.

Заочне рішення Комсомольського районного суду м. Херсона 01 листопада 2012 року частково змінити, збільшивши стягнуту судом з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Володимирський» загальну суму заборгованості за кредитним договором №К/016/2101 від 22 лютого 2008 року з 114 729,62 грн. до 136 191,26 грн. та суму судових витрат з 1 147,29 грн. до 1 369,13 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: