Справа № 265/3966/13-ц
Провадження № 2/265/1686/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2013 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновського А. М.,

при секретарі Григор А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

треті особи Національна комісія, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, ОСОБА_3, ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ВАТ НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначив, що 14.12.2012 року по вулиці Таганрозькій в місті Маріуполі сталося ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, відповідальність якого застрахована ВАТ НАСК «Оранта», та за участю належного йому автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 08 січня 2013 року до ВАТ НАСК «Оранта» ним було подано заяву про здійснення страхового відшкодування, а також надано усі необхідні документи. Того ж дня представниками відповідача було складено протокол огляду пошкодженого транспортного засобу та відповідно до проведеної оцінки вартість відновлювального ремонту склала 7824,01 гривень. Однак, виплата страхового відшкодування не здійснена. Просив стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування у сумі 7824,01 гривень, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 09.04.2013 року по 13.04.2013 року у сумі 16,08 гривень, а також на підставі положень ст. 625 ЦК України 3% річних від суми простроченого грошового зобовязання у розмірі 3,86 гривень.

В ході судового розгляду справи позивачем ОСОБА_1 було уточнено позовні вимоги, в остаточній редакції який просив стягнути з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» на свою користь страхове відшкодування у сумі 7314,01 гривень, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 09.04.2013 року по 28.07.2013 року у сумі 323,82 гривень, а також на підставі положень ст. 625 ЦК України 3% річних від суми простроченого грошового зобовязання у розмірі 66,73 гривень.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, за участю його представника ОСОБА_5

Представник позивача ОСОБА_5, діючий на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги кінцевої редакції підтримав у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив позовом задовольнити.

Представник відповідача ВАТ НАСК «Оранта» ОСОБА_6, діюча на підставі довіреності в судовому засіданні вимоги предявленого позову визнала частково, та пояснила, що страховий випадок дійсно мав місце, оскільки цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2, з вини якого сталася ДТП, застрахована ВАТ НАСК «Оранта». Проте, вважає, що позивач ОСОБА_1 не є належною особою, яка має право грошової вимоги та отримання страхового відшкодування, оскільки пошкоджений транспортний засіб належить ОСОБА_3 У страхової компанія існує вказівка здійснювати виплати страхового відшкодування на банківські рахунки власників пошкоджених транспортних засобів. Банківських платіжних реквізитів ОСОБА_3 до страхової компанія надано не було, як і до сьогодення не надано постанови суду щодо встановлення вини водія ОСОБА_2 Крім того, вважає неправомірним нарахування 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки дана норма застосовується при укладенні договорів майнового страхування, а ОСОБА_1 у даному випадку не є страхувальником ВАТ НАСК «Оранта». З цих підстав просила відмовити у задоволені позову.

Залучений в ході розгляду справи співвідповідач ОСОБА_2 вимоги предявленого позову в частині відшкодування на користь ОСОБА_1 суми безумовної франшизи визнав у повному обсязі.

Представник третьої особи - Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, у судове засідання не прибув, обмежившись письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутність.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, проте, його неявка не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість предявленого позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 січня 2013 року, яка набрала чинності 29 січня 2013 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 425,00 гривень.

Доведеними обставинами, викладеними в мотивувальній частині даного судового рішення, є наступне: 14 грудня 2012 року приблизно о 08:30 годині ОСОБА_2 керував транспо?ртним засобом автомо?білем марки «ГАЗ-33021», д/н НОМЕР_3, який належить на праві власності ОСОБА_7, рухався по вул?иці Таганрозькій в рай?оні перехрестя з вулиц?ею Олімпійською в Ордж?онікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області, не був уважним, не урахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху та скоїв наїзд на автомобіль НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4, який зупинився попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, розмір шкоди встановлюється.

Вищезазначені встановлені судом обставини за положеннями ст. 61 ЦПК України щодо цивільно-правових наслідків дій особи, стосовно якої ухвалено постанову в адміністративній справі, беруться до уваги в межах вирішення позову у даній справі і зібраних по ній доказів в сукупності.

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ІХС № 359849, виданого від 06.06.2003 року власником автомобіля НОМЕР_5, є приватний підприємець ОСОБА_3 (а.с. 9).

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» осбою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, в сенсі наведених норм відповідач ОСОБА_2, як володілець джерела підвищеної небезпеки автомобіля НОМЕР_6, має нести зобовязання за деліктними відносинами, що виникли, зокрема, по відшкодуванню шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.

Разом зі тим, судовим розглядом встановлено, що 18 листопада 2012 року між страхувальником ОСОБА_7, з одного боку, та страховиком ВАТ НАСК «Оранта», з іншого, було укладено поліс № АВ/9191365 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Забезпеченим транспортним засобом за умовами полісу є автомобіль НОМЕР_6, ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 50000,00 гривень, сума безумовної франшизи 510,00 гривень (а.с. 84).

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (надалі Закон № 1961-IV) особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Правомірність володіння водієм ОСОБА_2 на момент ДТП автомобілем НОМЕР_6, не оспорювалася сторонами у справі в ході судового розгляду справи, а тому в сенсі наведеної норми він є особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із ст. 29 ЗУ Закону № 1961-IV у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Настання страхового випадку та необхідність здійснення страхового відшкодування на користь власника пошкодженого транспортного засобу представником ВАТ НАСК «Оранта» в ході судового розгляду справи визнано повінстю.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Як вбачається із довіреності серії ВМТ № 626981, посвідченої приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу ОСОБА_8 від 27.05.2010 року за реєстровим № 1623, чинної до 27.05.2020 року, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_9, ОСОБА_10, а також ОСОБА_1 бути його представниками та вчиняти від його імені дії, повязані з експлуатацією (користуванням) та ремонтом, а також крерувати та розпоряджатися належним йому транспортним засобом автомобілем НОМЕР_5. Для цього уповноважив їх подавати від його імені заяви, одержувати документи та довідки, продати або заставити автомобіль, одержати належні йому від продажу гроші, зняти автомобіль з обліку в органах МВС, провести технічний огляд, отримувати дублікати документів в разі втрати, представляти інтереси в страхових компаніях, робити обовязкові платежі, отримувати страхове відшкодування, а також виконувати інші дії, повязані з даним дорученням (а.с. 17).

Встановлено, що 08 січня 2013 року ОСОБА_1, користуючись своїми правами, наданими наведеною довіреністю, звернувся до ВАТ НАСК «Оранта» із заявою встановленого зразка про отримання страхового відшкодування. До заяви ним було долучено копії технічного паспорту транспортного засобу, довіреності, свого паспорту громадянина України та ІПН, а також банківські реквізити.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону № 1961-IV виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам розяснено, що положення ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), та такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Таким чином, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 правомірно звернувся до ВАТ НАСК «Оранта» за отриманням страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу, а тому доводи представника відповідача ВАТ НАСК «Оранта» є безпідставними та надуманими.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV встановлено, що вмотивоване рішення про здійснення виплати не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний.

В сенсі наведеної норми, зважаючи на те, що заяву про страхове відшкодування позивачем було подано 08.01.2013 року, страховик ВАТ НАСК «Оранта» мав прийняти вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування чи про відмову у його здійсненні у строк до 08.04.2013 року.

Судовим розглядом встановлено, що страховиком ВАТ НАСК «Оранта» будь-якого рішення за наслідками розслідування обставин ДТП не прийнято і до сьогодення.

Таку бездіяльність представник ВАТ НАСК «Оранта» в судовому засіданні обґрунтував відсутністю у страхової компанії постанови суду щодо встановлення винної у скоєнні ДТП особи.

Доводи представника відповідача у цій частині на увагу суду не заслуговують з огляду на положення ст. 33-1 Закону № 1961-IV, відповідно до якої страховики наділені правом звертатися до відповідних підрозділів МВС України за отриманням довідки про дорожньо-транспортну пригоду; до закладів охорони здоров'я за отриманням довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування), відомостей про діагноз, лікування та прогноз хвороби потерпілого, висновками судово-медичної експертизи, а також іншої інформації, необхідної для вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування або регламентної виплати; до медико-соціальної експертної комісії за отриманням документів, що підтверджують ступінь втрати професійної чи загальної працездатності потерпілого; до судів та правоохоронних органів та отриманням копій наявних документів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, розміру заподіяної та відшкодованої шкоди.

Як вбачається із дослідження № 98790СК-11.01/2, складеного ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» за замовленням страховика ВАТ НАСК «Оранта» від 11.01.2013 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_5, складає 7824,01 гривень, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 6360,68 гривень (а.с. 88-89).

Обчислена за дослідженням вартість ремонту з уразхуванням коефіцієнту фізичного зносу у повному обсязі визнана та не спростована як представником позивача, так і представником відповідача.

Таким чином суд приходить до висновку про правомірність звернення позивача ОСОБА_1 за судовим захистом, а тому вважає необхідним стягнути з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, зменшеної на суму безумовної франшизи, у розмірі 5850,68 гривень, тим самим частково задовольнивши позов у цій частині.

На підставі п. 36.6 ст. 36 5 Закону № 1961-IV сума безумовної франшизи у розмірі 510,00 гривень підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 з співвідповідача ОСОБА_2

Разом зі тим, відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку у розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно із п. 36.5 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У звязку із наведеним суд стягує з ВАТ НАСК «Оранта» на користь позивача ОСОБА_1 пеню за безпідставне прострочення виплати страхового відшкодування за період з 09.04.2013 року по 28.07.2013 року у загальній сумі 259,03 гривень, а саме за період з 09.04.2013 року по 09.06.2013 року (облікова ставка НБУ 7,5 % річних) у сумі 149,07 гривень (5850,68 х 62 дні х 15 % / 365 днів / 100), та за період з 10.06.2013 року по 28.07.2013 року (облікова ставка НБУ 7,0 % річних) у сумі 109,96 гривень (5850,68 х 49 днів х 14 % / 365 днів / 100).

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобовязання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК.

Проценти річних та інфляційні втрати входять до складу грошового зобовязання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобовязання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Таким чином доводи представник ВАТ НАСК «Оранта» щодо неправомірності застосування положень ст. 625 ЦК України до виниклих правовідносин є неспроможними, а тому суд також вважає необхідним стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 3 % річних від суми простроченої страхової виплати за період з 09.04.2013 року по 28.07.2013 року у сумі 51,95 гривень (5850,68 х 111 днів х 3 % / 365 днів).

Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує наступним чином.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, частково задовольняючи предявлений позов ОСОБА_1, суд стягує на його користь з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» витрати з оплати судового збору у розмірі 178,93 гривень, а також з відповідача ОСОБА_2 витрати з оплати судового збору у розмірі 14,72 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 625, 979, 992, 1166, 1187 ЦК України, ст.ст. 1, 6, 12, 22, 28, 29, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 6, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 10, 15, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (01032, м. Київ, вул. Жилянська, 75, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_7), що зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, суму страхового відшкодування у розмірі 5850,68 гривень, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у сумі 259,03 гривень, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 53,37 гривень, витрати з оплати судового збору у розмірі 178,93 гривень, а разом 6342 (шість тисяч триста сорок дві) гривень 01 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_4, фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_7), що зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, суму безумовної франшизи у розмірі 510,00 гривень, витрати з оплати судового збору у розмірі 14,72 гривень, а разом 524 (пятсот двадцять чотири) гривень 72 копійок

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ________________________