Номер провадження 2/2603/3332/12
Справа №2603/4492/12
РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2013 року року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

при секретарі судового засідання: Величко Л.П., Сологуб А.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-1", про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У травні 2012 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 01 серпня 2004 року він як суб'єкт підприємницької діяльності уклав договір оренди на торгівельне місце НОМЕР_1 з адміністрацією ТОВ "Ринок-1". З 01 лютого договір оренди був розірваний з причини, що позивач начебто не виконав умови нового договору між ним та "ТОВ Ринок-1" від 01.05.2005 року, який як з'ясувалося потім був підписаний іншою особою. За захистом своїх прав та законних інтересів позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з проханням зобов'язати "ТОВ Ринок-1" поновити з ним договір оренди від 01.08.2004 року тому, що договір від 01.05.2005 року позивач ніколи не підписував і взагалі в цей час знаходився в Іспанії на Канарських островах. Господарський суд м. Києва задовольнив позов позивача до "ТОВ Ринок -1". Апеляційний суд м. Києва відмовив "ТОВ Ринок-1" в задоволенні їх апеляційної скарги. По факту підробки договору оренди від 01.05.2005 року позивач звернувся з заявою до Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві з проханням порушити кримінальну справу. По факту підроблення документів було порушено кримінальну справу № 03-9288 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, по якій поновлено дізнання. В зв'язку з тим, що протиправні дії відповідача завдали позивачу матеріальні збитки, а саме: він не зміг реалізувати взимку 2006 року зимове взуття, не зміг реалізувати літнє чоловіче взуття в сезон, коли взуття придбалося випускниками шкіл, вузів, не зміг реалізувати осінню колекцію чоловічого взуття, коли починався новий учбових рік. В зв'язку з чим, придбане позивачем взуття морально застаріло. В результаті чого позивачу було завдано матеріальних збитків на суму 20 000 00 гривень. Тому він звернувся з заявою до Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві про визнання його цивільним позивачем і щоб його заяву приєднали до матеріалів кримінальної справи № 03-9288. 04 лютого 2011 року позивач отримав листа від старшого дізнавача майора міліції Н.М. Піскунової в якому вона вказала, що позивачу потрібно звернутися до Деснянського районного суду м. Києва для захисту своїх прав в цивільному порядку. В зв'язку тим, що на даний час виконання слідчих дій по кримінальній справі № 03-9288 призупинено, то позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. В обґрунтування своїх позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити, що подія, яка призвела до зупинення бізнесу на дев'ять місяців, сталася незалежно від волевиявлення позивача, призвела до проблематизації його життя, причинила шкоду власності, погіршила гармонійні адаптовані умови життєдіяльності. Ця ситуація стала для позивача психотравмуючою, сприяла погіршенню психосоціального та психоемоційного рівнів існування, перешкоджала можливості активної та повноцінної життєдіяльності, тобто завдає позивачу неабиякого морального страждання. Тому вважає оцінку моральної шкоди у 5000,00 гривень вірною.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги уточнив. Вважає, що протиправними діями відповідача йому завдано матеріальної шкоди в розмірі 70 000,00 - 80 000,00 грн., в зв'язку з тим, що взимку 2006 року він у зв'язку з відмовою відповідача продовжити з ним договір оренди не зміг реалізувати зимове взуття, не зміг реалізувати літнє чоловіче взуття в сезон, осінню колекцію чоловічого взуття. А згодом реалізував вказане взуття за цінами, 10-15 % їх вартості. Відповідач своїми діями поставив позивача у нерівне становище з іншими суб'єктами підприємницької діяльності, що призвело до приниження честі і гідності позивача, прояву негативних емоцій та переживань з приводу неможливості реалізувати свій товар, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, завдавши моральної шкоди, яку він оцінив в 5 000,00 грн..

Представник відповідача ТОВ "Ринок-1" Горбан В.М. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити, додатково пояснив, що відповідно до умов договору, ТОВ "Ринок-1" передало СПД - ФОП ОСОБА_1 у тимчасове платне користування торгівельне місце НОМЕР_1 на речовому ринку "Троєщина" терміном до 31 травня 2005 року. Дирекція ТОВ "Ринок-1" повідомляла позивача ОСОБА_1, що у зв'язку з проведенням реконструкції торгівельне місце НОМЕР_1 буде ліквідовано, в зв'язку з необхідністю утворення проходу. Вважає, що відповідач жодним чином не порушив право позивача на реалізацію свого товару, позивач міг скористатися іншим торгівельним місцем, більше того, будь-яких доказів наявності товару у позивача та вини відповідача у тому, що позивач не здійснював підприємницьку діяльність ОСОБА_1 в судовому засіданні не надано. Крім того, представником зауважено, що позивач безпідставно посилається на порушення відповідачем вимог ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки позивач не є споживачем у відносинах, які виникли між сторонами.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача Горбан В.М., дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи та заперечення, суд приходить до наступного.

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 01.08.2004 року між позивачем (орендар) та відповідачем (орендодавець) було укладено договір НОМЕР_1 торгівельного місця, згідно якого відповідач передає, а позивач приймає в користування торгове місце навіс НОМЕР_1, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається зі змісту позовної заяви з 01 лютого 2006 року договір оренди від 01.08.2004 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Ринок-1" було розірвано, у зв'язку з порушенням прав та законних інтересів позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-1" про поновлення договору. Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.06.2006 року в задоволенні даного позову позивачу було відмовлено повністю (а.с.26,27). Даним судовим рішенням встановлено, що відповідачем було відмовлено в прийнятті оплати за абонемент за січень та лютий 2006 року. Цим же рішенням встановлено, що позивачем не надано доказів припинення даного договору оренди.

Постановою Київського апеляційного господарського суду м. Києва від 03.10.2006 року рішення Господарського суду м. Києва від 30.06.2006 року у справі № 16-200 залишено без змін (а.с.29-31).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 28 лютого 2006 року в порушенні кримінальної справи у відношенні г-на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ст.189 ККУ відмовлено (а.с.106,107).

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди завданої незаконним недопущенням ТОВ "Ринок-1" його до робочого місця - торгівельного місця НОМЕР_1 - не надав суду жодного доказу на підтвердження даної обставини, яка б підтверджувала, що саме з вини відповідача позивач не здійснював підприємницьку діяльність. Вказані твердження позивача, спростовуються рішенням Господарського суду м. Києва від 30.06.2006 року, яким встановлено, що договір оренди торгового місця припинено не було.

Відповідно суд дійшов висновку, що позивач мав можливість продовжувати здійснення підприємницької діяльності після відмови керівництва ринка прийняти від позивача абонплату за січень-лютий 2006 року. Крім того, сам позивач суду підтвердив, що після прийняття даного рішення господарським судом він з'явився на ринок та продовжив здійснення підприємницької діяльності. В період з лютого 2006 року по жовтень 2006 року на ринок він не приходив, оскільки розглядалась справа в господарському суді.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення з відповідача ТОВ "Ринок-1" матеріальної та моральної шкоди відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування А саме що в результаті незаконних дій відповідача позивач не працював з лютого по жовтень 2006 року та не зміг реалізувати закуплений товар. Не надано доказів що саме з вини відповідача позивач реалізував взуття за 10-15 % від його ринкової вартості. На протязі розгляду справи не знайшли свого підтвердження і доводи позивача в тому, що з вини відповідача йому було завдано моральної шкоди. На переконання суду такі його доводи є лише припущенням, оскільки жодного належного та достатнього доказу існування такої обставини він суду не надав.

Пленум Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди" вказав, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Тобто, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не було доведено обставин, які б свідчили про винність відповідача та порушення ним чинного законодавства, охоронюваних прав та інтересів позивача.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-1" про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись, постановою Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 3, 4, 21, 24 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст.10, 11, 57, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-1", про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 23.05.2013 року

Суддя: Н.Г.Таран