Справа № 2/431/404/2013р.
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(повний текст)
14 серпня 2013 року. Старобільський районний суд
у складі: головуючого судді Озерова В.О.,
при секретарі Дубініній О.О.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у судовому засіданні в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськ-Інвест», ОСОБА_3 державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, легалізації обєднань громадян реєстраційної служби Старобільського районного управління юстиції про поновлення на посаді як незаконно звільненого,
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськ-Інвест» про поновлення на посаді як незаконно звільненого.
В подальшому позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Луганськ-Інвест», ОСОБА_3 державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, легалізації обєднань громадян реєстраційної служби Старобільського районного управління юстиції про поновлення на посаді як незаконно звільненого.
В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 посилається на те, що він з 2009 року по 23 серпня 2011 року працював на посаді директора ТОВ «Луганськ-Інвест». З 01 серпня 2011 року по 21 вересня 2011 року знаходився у трудовій відпустці за 2009-2010 роки та відпочивав за межами Луганської області.
23 серпня 2011 року, під час перебування позивача у відпустці, коли він знаходився у АР Крим, учасники Товариства ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зібрали неправомірні загальні збори і незаконно, порушуючи ст. 40 п. 8 КЗпП України, звільнили його з посади директора ТОВ «Луганськ-Інвест» на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.
В листопаді 2011 року позивач звертався з позовною заявою «про відновлення його, як директора ТОВ «Луганськ-Інвест» на посаді» в Старобільський районний суд, допустивши при складанні заяви помилку, де замість ст. 41 п.1-1 ч. 1 за якою був звільнений, записав п.1 ч. 1 ст.41 КЗпП України, не вказавши, що знаходився в період звільнення у відпустці.
Допущена ним помилка в формуванні позовної заяви про захист його прав від незаконного звільнення, дала змогу апеляційному суду Луганської області відмовити йому в задоволені позову, тому що в заяві до суду невірно було вказано підставу звільнення. Однак апеляційний суд Луганської області зазначив, що він як позивач, має змогу знову звернутися до суду, правильно вказати статтю за якою його було звільнено та на порушення Закону під час звільнення.
В протоколі № 14 від 23 серпня 2011 року, записано що його звільнено з посади директора за п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з 23 серпня 2011 року. В цей час, з 01 серпня 2011 року по 21 вересня 2011 року він перебував у відпустці. Відповідно до п. 8 ст. 40 КЗпП України, забороняється звільнення працівників з роботи на період відпустки. Про відпустку є відповідний наказ (додається), а також до всіх Державних установ, які контролюють роботу ТОВ «Луганськ-Інвест», були надіслані відповідні листи.
В 2012 році, позивач ОСОБА_2, як учасник ТОВ «Луганськ-Інвест» звернувся до господарський суд Луганської області з позовом «про скасування Протоколу № 14 від 23.09.2011 року загальних зборів ТОВ «Луганськ-Інвест»», як такий що є повністю сфальсифікований. Однак від 10.03.2012 року, справа № 30 пн-к/5014/599/2012 в його позові відмовив.
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу до Донецького апеляційного господарського суду з проханням скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, де задовольнити його позов у повному обсязі.
Донецький апеляційний господарський суд, розглянувши його апеляційну скаргу, повністю її задовольнив та скасував рішення загальних зборів учасників ТОВ «Луганськ-Інвест» оформлені протоколом №14 від 23.08.2011 року. В своїй постанові від 20 лютого 2013 року Донецький апеляційний господарський суд вирішив: визнати недійсними рішення загальних зборів засновників ТОВ «Луганськ-Інвест» с. Чмирівка Старобільського району вул. Горького,147 Луганської області оформлені протоколом №14 від 23.08.2011 року.
Постанова Донецького апеляційного господарського суду набрала чинності 20.02.2013 року

Таким чином, вищезазначеною постановою визнано, що позивач ОСОБА_2 неправомірно, незаконно, звільнений з посади директора ТОВ «Луганськ-Інвест», тому що рішення було прийнято на сфальсифікованих зборах учасників ТОВ «Луганськ-Інвест». Визнаючи, що постанова Донецького апеляційного господарського суду повністю відновила юридичні права та юридичну адресу ТОВ «Луганськ-Інвест», господарський суд Луганської області від 11 березня 2013 року повністю припинив провадження у справі про банкрутство ТОВ «Луганськ-Інвест», як Товариства що не має юридичної адреси.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду по справі № 30пн- к/5014/599/2012, він отримав 26 лютого 2013 року, після чого звернувся до Державного реєстратора Старобільської державної адміністрації, з проханням виконати вищезазначену постанову, яка набрала чинності з моменту її прийняття, внести зміни до Державного реєстру, про відновлення його на посаді директора ТОВ «Луганськ-Інвест» як звільненого незаконно.

В постанові Донецького апеляційного господарського суду чітко зазначено про скасування всіх, без винятку, рішень загальних зборів засновників ТОВ «Луганськ-Інвест», оформленого Протоколом №14 від 23.08.2011 року. Ця постанова є правовстановлюючою та не потребує додаткових рішень Державним установам для її виконання.

Однак, Державний реєстратор Старобільської державної адміністрації невмотивовано відмовив йому щодо внесення до державного реєстру відомостей про відновлення його на посаді директора ТОВ «Луганськ-Інвест».

Виконання рішень та постанов судів, є обовязковим для виконання всіх, без винятку підприємств, установ, організацій різних форм власності, та громадян.

Однак і отримавши офіційну постанову Донецького апеляційного господарського суду, Державний реєстратор Старобільської державної адміністрації, станом на 25 березня 2013 року, не вніс зміни в реєстр про поновлення його на посаді директора ТОВ «Луганськ-Інвест».

Крім того, позивач не мав змоги звернутися до суду в строк, визначений ст. 233 КЗпП України, через його хворобливий стан та те, що він до теперішнього часу він не був ознайомлений з наказом про звільнення та йому не повернуто трудову книжку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі позовні вимоги позивача ОСОБА_2 та просив суд поновити позивачу строк звернення до суду з даним позовом, поновити ОСОБА_2 на посаді директора ТОВ «Луганськ-Інвест», зобовязати ОСОБА_3 державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, легалізації обєднань громадян реєстраційної служби Старобільського районного управління юстиції внести зміни про поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді директора ТОВ «Луганськ-Інвест» та також просив рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді директора ТОВ «Луганськ-Інвест», допустити до негайного виконання.

В судове засідання представник відповідача ТОВ «Луганськ-Інвест» не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В своєму запереченні відповідач вказує на те, що позивачем ОСОБА_2 пропущено строк позовної давності звернення до суду з даним позовом. Позивач був звільнений 23 серпня 2011 року згідно з рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Луганськ-Інвест», оформленого Протоколом № 14 від 23 серпня 2011 року на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 41 КЗпП України ТОВ «Луганськ-Інвест» та його учасники повідомляли позивача про його звільнення, але у зв'язку з безпідставною відсутністю позивача на своєму робочому місці і за адресою реєстрації, який вказаний в його особовій справі, позивач відмовився прибути на робоче місце і ознайомитися з Протоколом, де вказано про його звільнення. Як зазначає позивач у своїй позовній заяві до господарського суду Луганської області від 07 березня 2012 року, він ознайомився з текстом Протоколу у вересні 2011 року. Крім того, він ознайомився з ним і в процесі розгляду справи в Старобільському районному суді. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячній строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач працював у ТОВ «Луганськ-Інвест» на посаді директора. Посада директора є виконавчим органом і згідно ЗУ «Про господарські товариства» та Статуту ТОВ «Луганськ-Інвест», директор призначається та звільняється рішенням учасників товариства, оформленим відповідним протоколом. Новий директор ТОВ «Луганськ-Інвест» і голова загальних зборів учасників ТОВ «Луганськ-Інвест» неодноразово зверталися до ОСОБА_2 про отримання ним трудової книжки, але позивач ігнорував інформацію або відмовлявся особисто з'явитися за трудовою книжкою. Таким чином, він пропустив строк позовної давності. При цьому у своїй позовній заяві позивач не просить суд відновити строки. У звязку з цим, ТОВ «Луганськ-Інвест» просив суд відмовити позивачу ОСОБА_2 в задоволенні його позовних вимог у повному обсязі у зв'язку з закінченням строку позовної давності.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_3 державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, легалізації обєднань громадян реєстраційної служби Старобільського районного управління юстиції не зявився. Від начальника відділу надійшов лист, в якому просить суд розглянути справу без участі представника відділу у звязку з робочим навантаженням та прийняти рішення у відповідності до діючого законодавства.

Розглянувши позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків на підставі встановлених обставин справи.

Судом встановлені такі факти, що мають відношення до розглянутої цивільної справи.

Позивач ОСОБА_2 працював на посаді директора ТОВ «Луганськ-Інвест» з 2009 року по 23 серпня 2011 року.

23 серпня 2011 року позивача ОСОБА_2 було звільнено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Суд, дослідивши рішення господарського суду Луганської області по справі № 10пн-к/5014/284/2012 (а.с. 73-80), постанову Донецького господарського апеляційного суду по справі № 10пн-к/5014/284/2012 (а.с. 80-86), постанову Донецького господарського апеляційного суду по справі № 30пн-к/5014/599/2012 (а.с 6-12) вважає, що вказані судові рішення не мають відношення до предмету спору по розглянутій цивільній справі, так як вказані судові рішення розвязані спори щодо корпоративних правовідносин, тоді як предметом спору по даній цивільній справі є трудові правовідносини.

Щодо інформації арбітражного керуючого ОСОБА_6 про провадження процедури ліквідаційної процедури ТОВ «Луганськ-Інвест» у звязку з його банкрутством на підставі ухвали господарського суду Луганської області від 16 листопада 2012 року, то судом встановлено, що у відповідності до постанови Вищого господарського суду України від 20 червня 2013 року набрала чинності ухвала господарського суду Луганської області від 11 березня 2013 року по справі № 20б/5014/2912/2012 (а.с. 13-15об), якою провадження по справі про банкрутство ТОВ «Луганськ-Інвест», було припинено.

Суд критично сприймає наказ № 17-к-0/3 від 26 лютого 2013 року, про поновлення позивача на роботі (а.с. 16), так як у відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, керівником ТОВ «Луганськ-Інвест», є ОСОБА_7.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Предметом доказування по даній цивільній справі є законність звільнення позивача на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати.

Виходячи з диспозиції вказаної норми, підставою для розірвання трудового договору є дії керівника підприємства, протиправність яких встановлено в порядку передбаченому діючим законодавством та за своєю правовою природою є дисциплінарним стягненням.

Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

У відповідності до ч. 3 ст. 147-1 КЗпП України, працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Порядок притягнення працівника к дисциплінарної відподальності передбачено ст. 149 КЗпП України, у відповідності до якої, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідачем суду не надано пояснень та доказів того, які саме винні дії позивача стали підставою для його звільнення, чим підтверджується їх протиправність та настання негативних наслідків передбачених п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Також, судом встановлено, що відповідачем при звільнені позивача не витребувано у позивача пояснень щодо вчиненого проступку, якщо такий мав місце. Більш того, судом встановлено, що звільнення мало місце під час відпустки позивача (а.с. 5).

Таким чином, суд вважає, що відповідачем були порушені вимоги діючого законодавства, щодо підстав та порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності та звільнення за порушення трудової дисципліни.

Згідно ч. 1 ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Згідно ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У відповідності ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Судом встановлено, що позивач страждає тривалим розладом здоровя. У відповідності до довідки ТОВ «Медаком», позивач, з 09 вересня 2011 року по цей час знаходиться на лікуванні з діагнозом вегетосудина дистонія змішаного типу з проявами ангіоспазму, виражений астено-невротичний синдром.

Враховуючи, що захворювання позивача носить тривалий характер, з урахуванням його психофізичного стану, та того що, позивач мав відстоювати свої корпоративні права в порядку господарського судочинства, то суд вважає за можливе поновити строк звернення до суду з даним позовом.

У відповідності до п. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно п. 4 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Щодо вимог позивача про зобовязання ОСОБА_3 державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, легалізації обєднань громадян реєстраційної служби Старобільського районного управління юстиції про внесення змін до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, щодо поновлення на роботі позивач, то суд вважає їх похідними від первісних позовних вимог з наступних підстав.

У відповідності до п. 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо юридичної особи, як прізвище, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) та реєстраційні номери облікових карток платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

Таким чином, здійснення позивачем посадових повноважень керівника юридичної особи, нерозривно повязані з внесенням відповідних відомостей до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

У звязку вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного, п. 1-1ст. 41, ст. ст. 147-149, 232, 233, 235 КЗпП України, керуючись ст. ст. 4, 11, 60, 77, 169, 212, 213, 215, 218, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськ-Інвест», ОСОБА_3 державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, легалізації обєднань громадян реєстраційної служби Старобільського районного управління юстиції про поновлення на посаді як незаконно звільненого задовольнити у повному обсязі.

Поновити ОСОБА_2 строк звернення до суду з даним позовом.

Поновити ОСОБА_2 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськ-Інвест».

Зобовязати ОСОБА_3 державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, легалізації обєднань громадян реєстраційної служби Старобільського районного управління юстиції внести зміни про поновлення на роботі ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськ-Інвест».

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськ-Інвест», допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Озеров