Номер провадження 2/541/153/2013
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 березня 2013 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Альошиної Н.М.,

при секретарях Калініченко Л.О., Сахненко Н.Ю.,

з участю адвокатів, представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Миргородської центральної районної лікарні, третя особа; ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог; Миргородська районна державна адміністрація, Миргородська районна рада про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся з відповідним позовом до Миргородського міськрайонного суду, в якому просив суд поновити його на попередній роботі на посаді головного інженера

Миргородської центральної районної лікарні з 05 грудня 2012 року, стягнувши з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 грудня 2012 року по день винесення рішення суду, моральну шкоду 10 000 грн. та документально підтверджені судові витрати в розмірі 300 грн. на оплату правової допомоги. Рішення в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати за 1 місяць просив допустити до негайного виконання.

Обгрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що з 15 вересня 2010 року він став працювати в Миргородській центральній лікарні на посаді головного інженера.

Пунктом 2 наказу № 300-П від 30 листопада 2012 року Про звільнення працівників в звязку з скороченням посад, які вони обіймали по штатному розпису його звільнено з роботи з 04.12.2012 року у звязку з відмовою від продовження роботи у звязку з зміною істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Він вважає своє звільнення незаконним, оскільки: у відповідача не мали місця зміни в організації виробництва і праці, зокрема раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо, оскільки фактично мала місце реорганізація Миргородської ЦРЛ шляхом виділення з неї відповідних підрозділів з надання первинної медичної допомоги.

Всупереч вимогам ч. 3 ст. 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших, його не повідомлялося не пізніше ніж за два місяці.

Він не відмовлявся від продовження роботи в нових умовах. Наявність такої відмови прямо передбачається ч. 4 ст. 32 КЗпП України.

За змістом п. 6 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом організацією, а також відмова від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу (ч.ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України).

Діями відповідача йому була завдана моральна шкода, так як він позбавлений гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя та дбати про лікування сина інваліда з дитинства, він постійно перебуває у стресовому стані, порушено відносини з оточуючими людьми та втрачено нормальні життєві звязки, для організації його життя необхідні додаткові зусилля, а тому моральну шкоду оцінив в 10 000 грн.

Крім того просив стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правову допомогу, всього 1100 грн.

Відповідно до ухвали Миргородського міськрайонного суду від 12.02.2013 року до участі в справі в якості 3х осіб, що не заявляють самостійних вимог залучено Миргородську районну державну адміністрацію та Миргородську районну раду до повноважень яких відноситься вирішення питань щодо фінансування діяльності Миргородської ЦРЛ.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. При цьому позивач пояснив, що незаконне його звільнення позначилось на сімейних відносинах, оскільки реально необхідні кошти на лікування сина інваліда з дитинства, яких немає. Він не був на засіданнях профкому по питанню його звільнення за скороченням, оскільки його звільнено за ст. 36 ч.6 КЗпП України, а там розглядалось питання про його звільнення за ст. 40 п.1 КЗпП України.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_1 додатково пояснив, що наказ № 300-П від 30.11.2012 року про звільнення позивача за п.6 ст.36 КЗпП України та саме звільнення є незаконним, оскільки відповідачем не надано доказів того, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо, оскільки фактично мала місце реорганізація Миргородської ЦРЛ, шляхом виділення з неї відповідних підрозділів з надання первинної медичної допомоги і відповідної частини адміністративно-управлінських, господарських та діагностичних підрозділів з надання вторинної допомоги і створення Миргородського центру первинної медико санітарної допомоги. Також немає жодних доказів того, що змінились суттєві умови праці позивача, та він від їх виконання відмовився. Крім того, всупереч вимогам ч.3 ст. 32 КЗпП України позивач не був попереджений про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці. Він не відмовлявся від продовження роботи в нових умовах, наявність такої відмови прямо передбачена ч.4 ст. 32 КЗпП України, тому підстав для його звільнення за п.6 ст. 36 КЗпП України не було. Вважає, що позивача необхідно поновити на роботі на посаді головного інженера в Миргородській ЦРЛ.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_2, діючий на підставі довіреностей (а.с. 45, 46) в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні та пояснив, що Миргородська центральна районна лікарня є комунальним лікувальним закладом, підпорядкованим Миргородській районній раді, на підставі рішень якої у 2012 році в Миргородському районі відбувалось реформування галузі медицини. Внаслідок реорганізації Миргородської ЦРЛ створено самостійну юридичну особу Миргородську станцію швидкої медичної допомоги, скоротилося близько 100 посад.

На 16 сесії 6 скликання 13.07.2012 року Миргородська районна рада прийняла рішення Про створення Миргородського центру первинної медико санітарної допомоги, як окремої юридичної особи з 01.12.2012 року, шляхом реорганізації Миргородської ЦРЛ, Комишнянської районної та Великосорочинської дільничних лікарень, виділивши з них відповідні підрозділи з надання первинної медичної допомоги і відповідної частини адміністративно управлінських, господарських та діагностичних підрозділів. Її реорганізація потягла за собою скорочення чисельності штату працівників. Внаслідок цього була утворена нова юридична особа Комунальний заклад Миргородський центр первинної медико-санітарної допомоги. Із зменшенням медперсоналу виникла необхідність в скороченні чисельності і штату адміністративно управлінського апарату. Працівники, посади яких в штатному розписі ЦРЛ скорочувались, підлягали вивільненню. На виконання рішень районної ради головним лікарем було видано ряд наказів. Так наказом № 228 ОД від 17.08.2012 року було створено комісію з реорганізації ЦРЛ, до складу якої входив ОСОБА_3 та був попереджений серед інших працівників про наступне вивільнення з роботи з 04.12.2012 року за п.1 ст. 40 КЗпП України. В наказі № 258-ОД від 25.09.2012 року передбачалось скорочення посади і головного інженера ЦРЛ.

Штатним розписом Миргородської ЦРЛ з 01.12.2012 року та з 01.01.2013 року посада головного інженера Миргородської ЦРЛ не передбачена. Позивачеві ОСОБА_3 у звязку зі скороченням посади пропонувались інші роботи, але від запропонованих посад він відмовився.

Відповідачем була дотримана процедура щодо звернення з поданням про надання згоди профспілкового органу про вивільнення працівників з роботи з 30.11.2012 року по п.1 ст.40 КЗпП України на засідання якого він будучи належно повідомлений не зявився.

Наказом № 300-П від 30.11.2012 року відбулося звільнення позивача ОСОБА_3 з посади за ст. 36 п.6 КЗпП України з 04.12.2012 року в звязку з його відмовою від продовження роботи в звязку зі зміною істотних умов праці в Миргородській ЦРЛ, але вони не заперечують проти того, щоб суд за наявності підстав змінив формулювання причин звільнення ОСОБА_3 з п.6 ст.36 на п.1 ст. 40 КЗпП України.

Вважав, що позивач ніяких збитків морального чи матеріального характеру не поніс, так як при звільненні виплачена вихідна допомога, він не побажав працювати ні на одній із запропонованій посад.

Треті особи Миргородська районна державна адміністрація та Миргородська районна рада своїх представників у судове засідання не направили, та надали заяви про розгляд справи без їх участі, вважали дії Миргородської ЦРЛ по звільненню ОСОБА_3 правомірними, що відповідають вимогам трудового законодавства тому просили у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с.3,4 т.2).

Заслухавши пояснення сторін, свідка, вивчивши та детально проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 15.09.2010 року на підставі наказу № 166-П згідно запису в трудовій книжці (а.с.31) був прийнятий на посаду головного інженера Миргородської центральної районної лікарні.

04 грудня 2012 року позивача звільнено з займаної посади в звязку із зміною істотних умов праці згідно п.6 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 300-П від 30.11.2012 року та зроблено відповідний запис у трудову книжку. (а.с.29-31,т.1).

Згідно наданої довідки (а.с.4) середня заробітна плата ОСОБА_3 за 2 попередні місяці становить 2006,75грн.

Сторони в судовому засіданні не заперечували того, що всі необхідні виплати при звільненні позивача з роботи йому виплачені.

Судом встановлено те, що на виконання державних завдань в Миргородському районі з весни 2012 року відбулося реформування медичної галузі.

Миргородська районна рада на 16 сесії 6 скликання 13 липня 2012 року прийняла рішення Про створення Миргородського центру первинної медико-санітарної допомоги, як окремої юридичної особи, згідно якого вирішено створити Миргородський центр первинної медико санітарної допомоги як окрему юридичну особу з 01.12.2012 року шляхом реорганізації Миргородської центральної районної лікарні, Комишнянської районної та Великосорочинської дільничної лікарень, виділивши з них відповідні підрозділи з надання первинної медичної допомоги і відповідної частини адміністративно-управлінських, господарських та діагностичних підрозділів. Діє нова медична установа зі своїм медперсоналом, адміністративно - управлінським апаратом.(а.с.162-164, т.1)

На виконання рішення районної ради 17 серпня 2012 року головним лікарем ОСОБА_4 в межах своїх повноважень відповідно до статуту та укладеного контракту був виданий наказ по Миргородській центральній районній лікарні № 228-ОД Про створення Миргородського центру первинної медико-санітарної допомоги, як окремої юридичної особи (а.с. 25- 28т.1), де в пункті 6 зобовязано начальника відділу кадрів, до 28.09.2012 року персонально попередити працівників Миргородської ЦРЛ про наступне вивільнення з роботи 30.11.2012 року по п.1 ст. 40 КЗпП України в звязку з реорганізацією Миргородської центральної районної лікарні, Комишнянської районної лікарні та Великосорочинської дільничної лікарні шляхом виділення з них відповідних підрозділів з надання первинної медичної допомоги і відповідної частини адміністративно-управлінських, господарських та діагностичних підрозділів.

Згідно наказу № 258-ОД від 25.09.2012 року по Миргородській ЦРЛ Про забезпечення виконання пункту 6 наказу головного лікаря Миргородської ЦРЛ від 17.08.2012 року № 228-ОД було скорочено з 01.12.2012р. по Миргородській центральній районній лікарні всі посади працівників управління в тому числі головного інженера, крім посади головного лікаря Миргородської ЦРЛ згідно штатного розпису станом на 01.09.2012 року (а.с.150-161).

На виконання вищевказаних наказів було видано наказ № 224-П від 26.09.2012р. Про попередження працівників управління в межах ліміту кількості про наступне вивільнення в звязку з реорганізацією Миргородської ЦРЛ та створення центру первинної медико-санітарної допомоги як окремої юридичної особи згідно якого було попереджено в тому числі і ОСОБА_3 04.10.2012р., де він розписався про вивільнення з роботи по п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.97-98 т.1).

Процедуру надання згоди профкому на звільнення дотримано.

З метою подальшого працевлаштування позивача ОСОБА_3 відповідно до наказу № 283П від 29.11.2012 року запропоновано йому інші посади: інженера з метрології 0,5 ставки, підсобного робітника, водія автомобіля гаража, з яким позивач був ознайомлений, однак від запропонованих посад він відмовився (а.с.108), чого не заперечував в судовому засіданні сам позивач, посилаючись на те, що він має вищу освіту за спеціальністю інженер будівельник, хоча займав посаду головного інженера, яка також не відповідала спеціальності за освітою.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що у звязку з реорганізацією Миргородської ЦРЛ, Комишнянської районної лікарні та Великосорочинської дільничної лікарні, шляхом виділення з них відповідних підрозділів з надання первинної медичної допомоги і відповідної частини адміністративно управлінських господарських та діагностичних підрозділів та створення нової юридичної особи про наступне вивільнення з роботи з серпня 2012 році всі працівники повідомлялись за ст.40 п.1 КЗпП України, але згодом адміністрацією було прийняте рішення про звільнення в тому числі і позивача за ч.6 ст.36 КЗпП України.

Із наданих суду штатних розписів після проведеної реорганізації Миргородської ЦРЛ з 01.12.2012р.(а.с.91-94), з 01.01.2013р.(а.с.146-149т.1) слідує, що посади головного інженера не передбачено.

Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва - це повноваження власника. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 32 КЗпП України, у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Попередження є пропозицією працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці та буде видано наказ про внесення змін в організацію виробництва і праці. Якщо колишні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу, звільнення працівника на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України допускається у разі його відмови від продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, у звязку зі зміною істотних умов праці.

Як слідує із аналізу наданих доказів по справі: рішення Миргородської районної ради від 13 липня 2012р. Про створення Миргородського центру первинної медико-санітарної допомоги, як окремої юридичної особи, згідно якого вирішено створити Миргородський центр первинної медико санітарної допомоги як окрему юридичну особу з 01.12.2012 року шляхом реорганізації Миргородської центральної районної лікарні, Комишнянської районної та Великосорочинської дільничної лікарень, виділивши з них відповідні підрозділи з надання первинної медичної допомоги і відповідної частини адміністративно-управлінських, господарських та діагностичних підрозділів.

Наказу від 17 серпня 2012 року по Миргородській центральній районній лікарні № 228-ОД Про створення Миргородського центру первинної медико-санітарної допомоги, як окремої юридичної особи (а.с. 25- 28т.1), де в пункті 6 зобовязано начальника відділу кадрів, до 28.09.2012 року персонально попередити працівників Миргородської ЦРЛ про наступне вивільнення з роботи 30.11.2012р. по п.1 ст. 40 КЗпП України в звязку з реорганізацією Миргородської центральної районної лікарні, Комишнянської районної лікарні та Великосорочинської дільничної лікарні шляхом виділення з них відповідних підрозділів з надання первинної медичної допомоги і відповідної частини адміністративно-управлінських, господарських та діагностичних підрозділів. Наказу № 258-ОД від 25.09.2012 року по Миргородській ЦРЛ Про забезпечення виконання пункту 6 наказу головного лікаря Миргородської ЦРЛ від 17.08.2012 року № 228-ОД було скорочено з 01.12.2012 року по Миргородській центральній районній лікарні всі посади працівників управління в тому числі головного інженера, крім посади головного лікаря Миргородської ЦРЛ згідно штатного розпису станом на 01.09.2012 року (а.с.150-161). Наказу № 224-П від 26.09.2012 року Про попередження працівників управління в межах ліміту кількості про наступне вивільнення в звязку з реорганізацією Миргородської ЦРЛ та створення центру первинної медико-санітарної допомоги як окремої юридичної особи згідно якого було попереджено в тому числі і ОСОБА_3 04.10.2012р., де він розписався про вивільнення з роботи по п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.97-98 т.1) суд вважає, що відповідачем допущене невірне формулювання причин звільнення позивача ОСОБА_3, оскільки в дійсності і це пояснюють сторони в судовому засіданні та свідчать надані документи - мала місце реорганізація установи де змінилися не тільки посада але і зміст трудової функції, зокрема скорочення чисельності та штату працівників. В такому випадку позивача необхідно було звільняти за п.1 ст.40 КЗпП України, а в порядку працевлаштування йому не обовязкова пропозиція посади, до якої відноситься коло раніше виконуваних ним обовязків. Є правом власника чи уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис, зменшуючи чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності, збільшити чисельність інших посад.

Про це розяснено в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевірити їх відповідність законові. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Згідно ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Тому з урахуванням проаналізованого в судовому засіданні суд вважає за необхідне змінити причини звільнення позивача ОСОБА_3 на звільнення його з посади в звязку зі змінами в організації виробництва і праці із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Оскільки відповідачем були дотримані вимоги трудового законодавства щодо звільнення ОСОБА_3 за п.1 ст. 40 КЗпП України, підстав для його поновлення на роботі на посаді головного інженера Миргородської ЦРЛ, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди немає.

В разі відмови в задоволенні позовних вимог витрати повязані з правовою допомогою задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.4 ст. 88 ЦПК України судовий збір, від сплати якого звільнений позивач, необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88 ч.4, 209, 213-215, 218, 294 ЦПК України, cт. ст. 36, 40, 42, 43-1,49-2, 235,236, 237-1 КЗпП України, суд

в и р і ш и в :

Зобовязати Миргородську центральну районну лікарню внести зміни до трудової книжки з формулювання причин звільнення ОСОБА_3, вважати його звільненим на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку із змінами в організації виробництва і праці із скороченням штату працівників.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про поновлення на роботі на посаді головного інженера Миргородської центральної районної лікарні з 05 грудня 2012року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 5239,20грн. за період з 05.01.2013р. по 14.03.2013р., відшкодування моральної шкоди 10.000грн., юридичної допомоги адвоката 1100грн. - відмовити.

Судовий збір по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Апеляційного суду Полтавської області.

Суддя: ОСОБА_6