РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2013 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Шеремета Г. І. ,

при секретарі Козак О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача

представника відповідача ОСОБА_2

представника Четвертої державної нотаріальної контори

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третіх осіб Четвертої державної нотаріальної контори, ОКП ЛОР БТІ та ЕО про визнання недійсним заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, просить визнати недійсним заповіт складений його матір»ю ОСОБА_5 3.04.1997 року, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_4 на його підставі, визнати 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 спадковим майном по смерті ОСОБА_5 та визнати за ним право на 1/3 частини вище вказаної квартири в порядку спадкування за законом по смерті його матері.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, суду пояснила, що 24.11.2010 року померла мати позивача ОСОБА_5 Останньою було зроблено заповіт 3.04.1997 року, яким вона заповіла все своє майно відповідачеві ОСОБА_4 своєму синові. Даний заповіт вважає недійсним, оскільки такий був складений матірю позивача помилково, під впливом обману з боку третіх осіб. Вважає, що мати позивача вважала, що розпоряджається лише 1/3 частиною спірної квартири. Допустила, що відповідач шляхом обману змусив матір написати заповіт з метою позбавлення позивача власності. Позивач постійно допомагав батькам, відвідував їх, від спадщини не відмовлявся і заяви про відмову не подавав. Крім цього термін на продовження прийняття спадщини відповідачу продовжено судом без його участі.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, суду пояснив, що у позивача ОСОБА_3 була можливість подати заяву про прийняття спадщини, оскільки після смерті матері перебував за місцем відкриття такої, однак останнім цього не було зроблено. Єдиним спадкоємцем після смерті матері являється він, оскільки останньою було складено заповіт на його користь, ним подано заяву про прийняття спадщини та оформлено таку. Заповіт складений його матір»ю шляхом вільного волевиявлення, без жодного впливу.

Представник Четвертої Львівської державної нотаріальної контори суду пояснив, що нею 25.11.2011 року видавалось ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5. Четвертою нотаріальною конторою заведено спадкову справу, видача свідоцтва відбувалась відповідно до вимог закону. Їй було відомо про наявність у померлої ОСОБА_5Ю, ще одного сина, однак такий не визнавався спадкоємцем, оскільки спадкування відбувалося по заповіту.

Оглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити виходячи з таких міркувань.

Відповідно до заповіту складеного 3.04.1997 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: належну їй на праві приватної власності частину квартири АДРЕСА_2 та все інше майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті на що за законом матиме право заповіла своєму синові ОСОБА_4. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла 24.11.2010 року про що в книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис №5932.

25.11.2011 року державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5, яка померла 24.11.2010 року є її син ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним вище вказаного заповіту та свідоцтва про право на спадщину з підстав вчинення такого під впливом обману покликаючись на ст..57 ЦК УРСР.

В судовому засідання за клопотанням представника позивача, допитано свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які суду пояснили, що знали померлу ОСОБА_5. З сином ОСОБА_4 померла була у хороших стосунках, знають, що склала на його користь заповіт, такий склала добровільно, бо була при добрій пам»яті та глузді. Таке рішення було повязане з тим, що говорила, що ОСОБА_3 є більш потребуючим у допомозі.

Жодних інших доказів на підтвердження того, що заповіт був складений під впливом обману позивачем суду надано не було.

На думку суду твердження про те, що продовження строку на прийняття спадщини відповідачем без участі позивача теж є підтвердженням обману, є надуманим, оскільки сам заповіт був складений набагато раніше, а ніж судом продовжувався строк на прийняття спадщини.

Враховуючи наведене вище, судом встановлено, що підстави для визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право спадщину відсутні, позивачем жодними доказами недоведено їх перед судом. Видачу свідоцтва про право спадщину проведено у відповідності до вимог закону. Інших підстав недійсності заповіту та свідоцтва про право на спадщину позивачем не вказано.

Керуючись ст.ст.3,4,6,10,57-60, 209, 294 ЦПК України, ст.ст.57,60,548,549 ЦК УРСР,

суд-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третіх осіб Четвертої державної нотаріальної контори, ОКП ЛОР БТІ та ЕО про визнання недійсним заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити в повному об»ємі.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області в порядку та строки , передбачені ст..294 ЦПК України.

Суддя: Шеремета Г. І. ,