АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/79/13 Справа № 2/401/1632/12 Головуючий у 1 й інстанції - Спаї В.В. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2013 року м. Дніпропетровськ

10 січня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Макарова М.О., Міхеєвої В.Ю.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи - комунальне житлово-експлуатаційне підприємство м. Дніпропетровська № 43, сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право на проживання, зобов'язання зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що відповідач зареєстрований в АДРЕСА_2, але останні шість років в квартирі не проживає без поважних причин, комунальні послуги не сплачує. Тому позивач, згідно уточнених позовних вимог, просив суд визнати відповідача таким, що втратив право проживання у даному житловому приміщенні, зобов»язати орган реєстрації громадянства зняти відповідача з обліку за вказаною адресою та визнати його, позивача, відповідальним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що у квартирі АДРЕСА_1 на цей час зареєстровані проживаючими ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що стверджується відповідною довідкою КЖЕП-43 м. Дніпропетровська.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи з викладеного, надавши оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність тверджень позивача про непроживання відповідача у зазначеній квартирі понад шість місяців без поважних причин.

В суді першої інстанції відповідачем визнано факт непроживання у квартирі АДРЕСА_1 понад шість місяців, але факт відсутності поважних причин непроживання відповідача у вказаному житловому приміщенні у суді не доведено та не визнано відповідачем.

Колегія звертає увагу, що позивачем надані ксерокопії актів від 18 січня, 14 квітня і 19 липня 2011 року та заяв ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (а.с. 4 - 9) про непрожвання відповідача у зазначеній вище квартирі з 2009 року, які не можуть бути прийняті до уваги судом у якості доказів у справі, оскільки вказані ксерокопії не завірені, а клопотання про огляд у судовому засіданні оригіналів даних документів позивачем чи його представником заявлено не було. Крім того, тексти копій вказаних документів не містять інформації про причини непроживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1. Будь-які належні докази позивачем суду не представлені.

Окрім іншого, не встановлено наявність між сторонами спору про право щодо вимоги про визнати позивача відповідальним квартиронаймачем зазначеного житлового приміщення; суду не надані докази звернення позивача до компетентного органу для вирішення даного питання та наявності відповідної відмови такого органу.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді