Справа № 296/518/13- ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"17" квітня 2013 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Шалоти К.В.,

при секретарі Давиденко В.В.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу позики,

в с т а н о в и в :

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до Корольовський районний суд м. Житомира з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнення з відповідача борг по договору позики у сумі 15 291 грн., оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється повернути позику.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що в серпні 2012 року відповідач позичив у позивача під розписку 23 550 грн., які зобовязався повернути до 02.09.2012 року, однак в обумовлений сторонами строк відповідач повернув лише 8 259 грн., неповернутими залишились кошти у сумі 15 291 грн.

Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, подав письмову заяву, в якій проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідача в судове засідання не з'явився, хоча неодноразово: 13.03.2013 р., 28.03.2013 р., 17.04.2013 р. повідомлявся про дату та час розгляду справи, про що є докази в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність не направляв.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного розгляду справи на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти суму 23 550 гривень, які зобовязався повернути до 10 год. 30 хв. ранку 1-го або 2-го вересня, що стверджується написаною відповідачем розпискою (а.с. 4).

Згідно постанови ДІМ Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_3 від 16.10.2012 року, опитаний ОСОБА_2 пояснив, що близько 2 місяців тому заборгував своїй знайомій ОСОБА_1 кошти в сумі 23 550 грн., після чого повернув їй частину боргу в сумі 8 259 грн. та на даний час винен останній кошти в сумі 15 291 грн., які не в змозі повернути у звязку зі скрутним матеріальним становищем (а.с. 5).

Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на викладене, враховуючи невиконання ОСОБА_2 як позичальником свого обовязку щодо повернення ОСОБА_1 як позикодавцю залишку позичених у неї грошових коштів, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у сумі 15 291 грн.

Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 229 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.536, 625, 1046,1047,1049 ЦК України, т.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 15 291 (п'ятнадцять тисяч двісті девяносто одну) гривню 00 коп. та судовий збір у сумі 229 (двісті двадцять девять) гривень 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя К. В. Шалота