Справа №493/2084/13-ц
Провадження № 2/493/865/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2013 року

Балтський районний суд Одеської області в складі :

головуючого-судді БОДАШКО Л.І.,

при секретарі ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлову будівлю,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладену між ним та відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за ним право власності на нежитлову будівлю загальною площею 62,6 кв. м., розташовану на земельній ділянці площею 143 кв. м. по вулиці Залізнична,4-а в с. Білине Балтського району Одеської області, стверджуючи, що 27.07.2013 року він уклав з відповідачем угоду купівлі-продажу вище вказаної нежитлової будівлі, згідно якої сплатив відповідачу гроші у сумі 10000 грн., а відповідач передала йому правовстановлюючі документи, технічний паспорт на нежитлову будівлю, саму нежитлову будівлю, пообіцяла зявитися до нотаріальної контори для належного оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення угоди, до нотаріальної контори не зявляється. Крім того, оформити належним чином угоду неможливо і по причині того, що раніше нежитлова будівля належала батькові відповідача ОСОБА_3, померлому 24.01.2013 року, після його смерті відповідач, фактично прийнявши спадщину, подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину встановленим порядком не отримала.

Вказані обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого він змушений звернутися до суду з позовом, надав суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі.

Відповідач до судового засідання не зявилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі і те, що наміру оформити угоду належним чином у нотаріуса не має, просить справу розглянути за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що батькові відповідача ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності від 01.03.2004 року, виданого Білинською сільською радою Балтського району Одеської області, належала нежитлова будівля загальною площею 62,6 кв. м., розташована на земельній ділянці площею 143 кв. м. по вулиці Залізнична,4-а в с. Білине Балтського району Одеської області, після смерті ОСОБА_3, померлого 24.01.2013 року, спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, фактично прийняла його дочка відповідач ОСОБА_2 (крім неї інших спадкоємців першої черги за законом, які б претендували на спадщину, судом не встановлено), але свідоцтво про право на спадщину за законом вона по причині юридичної неосвіченості не отримала, що 27.07.2013 року сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаної нежитлової будівлі, згідно якого відповідач продала, а позивач придбав нежитлову будівлю за 10000 грн. і по акту прийому-передачі від 27.07.2013 року відповідач передала, а позивач прийняв нежитлову будівлю, що відповідач отримала від позивача вище вказану суму грошей і взяла на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі.

Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилилася від нотаріального посвідчення договору, про що повідомила у клопотанні про розгляд справи без її присутності, де вказала, що наміру зявитися до нотаріуса для посвідчення договору у неї немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає.

За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але відповідач ухилилася від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 27.07.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків).

Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташована вище вказана нежитлова будівля, повинна перебувати у власності відчужувача цієї будівлі і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобовязаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивач повинен бути власником земельної ділянки, на якій розміщена нежитлова будівля. Позивач власником земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля, не є, а тому, на думку суду, не повинен вживати заходів до отримання кадастрового номеру, що його право користування на земельну ділянку переходить разом із правом власності на частину нежитлового приміщення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 220, 334, 377, 640, 657 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст. ст.10, 11, 209, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсною і такою, що відбулася угоду купівлі-продажу нежитлової будівлі, розташованої на земельній ділянці площею 143 кв. м. по вулиці Залізнична,4-а в с. Білине Балтського району Одеської області, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю загальною площею 62,6 кв. м., розташовану на земельній ділянці площею 143 кв. м. по вулиці Залізнична,4-а в с. Білине Балтського району Одеської області, яка раніше на праві приватної власності належала ОСОБА_3, померлому 24 січня 2013 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СУДДЯ