Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/2-340/12 Головуючий у 1-й інст. Стратович О.В.
Категорія 32 Доповідач Гансецька І. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2013 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді: Гансецької І.А.

суддів: Микитюк О.Ю.,

ОСОБА_1

при секретарі: Дехтієвській Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства Олевське лісове господарство про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу

за апеляційною скаргою Державного підприємства Олевське лісове господарство на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 січня 2013 року,

встановила:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працює в ДП «Олевське лісове господарство» водієм. В результаті нещасного випадку, що стався на роботі 06.09.2011 року, отримав тяжкі та середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження. Просив відшкодувати моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав в звязку з ушкодженням здоровя в розмірі 100000,00 грн. та 330,60 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 17 січня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Олевське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 50000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 330,60 грн. витрат, повязаних з оплатою правової допомоги.

В апеляційній скарзі Державного підприємства «Олевське лісове господарство» просить скасувати рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 січня 2013 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що наказом директора ДП «Олевське лісове господарство» № 37/к від 17.04.2006 року ОСОБА_2 прийнято на роботу з 19.04.2006 року в автоколону водієм автомашини Урал 44202. Наказом директора ДП «Олевське лісове господарство» №50 від 24.01.2011 року за ОСОБА_2 закріплено автомобіль ЗІЛ 131, державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно актів про нещасний випадок, повязаний з виробництвом та розслідування нещасного випадку форми Н-1 та Н-5 від 07.09.2012 року ОСОБА_2 06.09.2011 року отримав завдання від диспетчера на вивезення хлистів з Сновидовицького лісництва. Біля 14 години, рухаючись другим рейсом з лісосіки ОСОБА_2, з метою скорочення шляху, зробив спробу на дільниці лісових культур посадки здійснити розворот транспортного засобу, марки ЗІЛ-131, лісовоз. В результаті маневру причіп ліг на правий бік. Не чекаючи допомоги, яку позивач викликав по мобільному телефону, проігнорувавши розпорядження лісничого, ОСОБА_2 став вручну перевіряти натяг тросу, що призвело до отримання ним тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії тяжких та середнього ступеня тяжкості. Причинами нещасного випадку визнано невиконання водієм розпорядження лісничого; ст.14 Закону України «Про охорону праці»; відхилення від маршруту руху; неврахування радіусу повороту при виконанні маневру на розворот; заходження в небезпечну зону.

Зазначені акти позивачем не оспорювались.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Зі змісту ст. 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, в разі якщо не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 2 ст. 1193 ЦК України передбачено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6 із змінами роз'яснено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли інше не встановлено законом, розмір відшкодування, належного з володільця джерела підвищеної небезпеки, має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ДП «Олевське лісове господарство», як власник джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки ЗІЛ-131, відповідно до вимог ст.ст.1167, 1187 ЦК України несе відповідальність за завдану шкоду. Суд вірно визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, дав їм належну правову оцінку з урахуванням всіх обставин та доказів по справі.

Разом з тим, при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції не врахував роз'яснення, які містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із наступними змінами.

З урахуванням характеру та обсягу фізичних і душевних страждань позивача, їх тривалості, стану здоров'я, тяжкості вимушених змін у його житті, наявності вини самого позивача у настанні нещасного випадку та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів визначає грошовий еквівалент моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. Також підлягає скасуванню рішення в частині відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки на підтвердження понесення стороною таких витрат повинні надаватись документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Розрахунок суми за надану правову допомогу, виконаний адвокатом (а.с.33), не є належним і допустимим доказом оплати витрат, повязаних із наданням правової допомоги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309,313,314,316,317,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Олевське лісове господарство задовольнити частково.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 січня 2013 року скасувуати. Ухвалити нове рішення.Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Олевське лісове господарство на користь ОСОБА_2 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та на спецрахунок в доход державного бюджету 114,70 грн. судового збору. В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на нього може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: