Справа № 295/7116/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2013 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Голентовському О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

ОСОБА_1,

10003, АДРЕСА_1,

до ОСОБА_2,

10003, АДРЕСА_1,

про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з листопада 1997 року перебуває в офіційно зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2. Від спільного подружнього життя з відповідачем у них є двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Мотивуючи вимоги позивач вказала, що сімя розпалася остаточно, шлюб існує лише формально. Примирення вважає неможливе та ніхто із сторін не бажає підтримувати подружні стосунки. Спору щодо поділу сумісного майна немає. Крім того, ОСОБА_1 просить суд, неповнолітніх дітей сторін залишити на її вихованні.

У судове засідання 12.07.2013 р. сторони не зявились, надали суду заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності./а.с. 11, 12/

У поданій заяві позивач свої позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила задовольнити, а відповідач позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував.

Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення.

Враховуючи, що у матеріалах справи є достатньо доказів про взаємовідносини сторін, розгляд справи відбувся у відсутності учасників процесу,без фіксування звукозаписувальним пристроєм, згідно до положень статей 158, 169, 197 ЦПК України. /а.с. 15/

Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість.

Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі, який як вбачається із свідоцтва про шлюб зареєстрований 01.11.1997 р. Житомирським міським відділом реєстрації актів громадянського стану за актовим записом у книзі реєстрації шлюбів №1901. Після шлюбу дружині присвоєно прізвище «Нестерчук». /а.с. 3/

Зі копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 4, 5/

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідночастини другої ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Приймаючи до уваги наявність дитини, обставини життя подружжя, суд вважає за доцільне згідно статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розірвати, оскільки подружні стосунки фактично припинились, спільного господарства сторони не ведуть, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, що має істотне значення у даній справі.

При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сімї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сімю.

Виходячи з інтересів неповнолітніх дітей, суд вважає за доцільне залишити їх на подальше проживання з матірю .

Оскільки позивач не заявляла вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 11 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 158, 169, 174, 197, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України та статтями 104-105, 110, 112, 114, 115 Сімейного Кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Шлюб, зареєстрований 01.11.1997 р. Житомирським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, між громадянами ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_5)ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, за актовим записом у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу №1901 розірвати.

Неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити на подальше проживання та виховання із матірю ОСОБА_1.

Витрати повязані із оформленням розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану у сумі 17 грн. покласти на позивача, звільнивши від їх сплати ОСОБА_2.

Відповідно до положень статті 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної РАЦСу за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Корицька