Апеляційний суд Івано-Франківської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2013 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.

суддів: Горейко М.Д., Ковалюка Я.Ю.

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2013 року

в с т а н о в и л а:

В лютому 2013 року ОСОБА_3 пред'явила позов до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та аліментів на її утримання до досягнення дитиною віку трьох років. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.12.2012року шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвано. Від спільного подружнього життя у них народилась дочка ОСОБА_4, 11.11.2010року народження, яка залишилась проживати з нею і перебуває на її утриманні. Позивачка свої вимоги аргументувала тим. що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, чим ставить її у скрутне становище. Вона в даний час здійснює догляд за малолітньою дитиною, тому заробітку немає. У зв'язку із наведеним просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частки всіх видів доходу відповідача до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 600грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, 11.11.2010року народження, починаючи з 12.02.2013року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 200грн щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_5 трьох років. Стягнуто з ОСОБА_1 229грн 40коп судового збору та 150грн витрат за надання правової допомоги.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права. На його думку, суд не врахував його матеріальне положення, а саме те, що його заробітна плата становить 1200грн, якої вистачає тільки на щоденний проїзд до місця роботи, харчування та оплати комунальних послуг. Інших заробітків чи доходів у нього не має. З вищенаведених підстав просив змінити оскаржуване рішення та стягувати з нього аліменти щомісячно ? частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу з наведених підстав підтримали. Апелянт наголосив, що стягнення ? частини заробітку на утримання дитини порушує його законні інтереси, ставить у скрутне матеріальне положення. Тому вважає, що розмір аліментів йому слід зменшити до ? частини заробітку щомісячно.

ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечила, вважаючи, що матеріальний стан відповідача не являється поганим, оскільки крім заробітної плати за основним місцем роботи він за виконання замовлень громадян по ремонту комп'ютерів, здійснення їх програмного забезпечення отримує кошти в істотних розмірах. Тому, на її думку, ОСОБА_1 має можливість сплачувати аліменти на неповнолітню дочку в розмірі ? частини заробітку, тобто 600грн щомісячно. Зазначила, що їх дочка ОСОБА_4 хворіє, тому потребує додаткових витрат, які вона на даний час у зв'язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною забезпечити не може. Погоджується з тим, щоб відповідач не сплачував кошти на її утримання. Просить рішення в даній справі залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.180 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення неюповноліття. Згідно ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків та інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2008року, і у них є донька ОСОБА_5, 11.11.2010року народження, яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що відповідач не заперечує свого обовязку утримувати дитину, визнає можливість сплачувати на утримання малолітньої дитини ? частину заробітку, тобто 300грн.

Однак, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції врахував матеріальне становище відповідача, встановлений законодавством України розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, скрутне матеріальне становище позивачка, яка не працює і отримує мінімальну державну допомогу під час перебування її у відпустці по догляду за дитиною, стан здоров'я дочки, а також ту обставину, що відповідач є працездатним, а отже зобов`язаний працювати і спроможний сплачувати на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 600грн. щомісячно.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, не заслуговують на увагу. Об'єктивних доказів, які б підтверджували б доводи апелянта про його важке матеріальне положення у матеріалах справи немає.

Однак, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, стягуючи з відповідача не тільки ? частину заробітку на утримання неповнолітньої дочки, а й 200грн щомісячно на утримання ОСОБА_3 до досягнення дитиною трьохрічного віку, не врахував вимоги ч.4 ст.84 Сімейного Кодексу України. В названій правовій нормі зазначено, що право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В матеріалах ж справи немає достовірних відомостей про те, що відповідач має додаткові заробітки, і тому має можливість не тільки сплачувати аліменти на неповнолітню дитину в розмірі половини заробітку, а й утримувати позивачку до досягнення дитиною віку трьох років. Тому позовну вимогу ОСОБА_3 суд задовольнив безпідставно. Хоч про цю обставину апелянт не зазначав, однак, апеляційний суд згідно ч.3 ст.303 ЦПК України не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній справі в частині стягнення аліментів на утримання позивачки не може бути залишене в силі. В іншій частині рішення ухвалено з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта не спростовують висновків суду про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини його заробітку. Тому підстав для зміни рішення в іншій частині немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.218; 307; 309; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2013 року по даній справі в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів в сумі 200грн щомісячно на утримання ОСОБА_3 до досягнення дитиною віку трьох років, тобто до 11.11.2013року, скасувати.

В зазначеній частині ухвалити нове рішення. В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною віку трьох років відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: М.Д. Горейко

ОСОБА_6