Апеляційний суд Житомирської області
Справа №0611/2-69/12 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р.О.
Категорія 2 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2013 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Павицької Т.М., Заполовського В.Й.,

при секретарі судового засідання: Ходаківській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі

справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, малого підприємства «Тетерів»про визнання права власності на майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом в обґрунтування якого зазначали, що у 1994 році вони спільно із ОСОБА_3 створили мале підприємство «Тетерів»для спільного зайняття підприємницькою діяльністю. За період спільної діяльності було набуто майно, яке складається з приміщення цеху архітектурно-будівельних виробів ритуального призначення, що знаходиться в АДРЕСА_1. Нерухомість будувалася за їх спільною домовленістю із відповідачем ОСОБА_3 з використанням їх(позивачів) особистої праці та за рахунок коштів і майна, що вносилися порівну, а тому вони мають право на половину цеху. Однак, відповідачі не визнають їх право на приміщення цеху. З підстав, передбачених ст. 392 ЦК України, позивачі просять визнати за кожним із них право власності на 1/4 частину приміщення вище зазначеного цеху.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2012 року в задоволені позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Вважають, що при ухвалені рішення судом не було повно з'ясовано всі обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що стало причиною його незаконності та необґрунтованості. Зокрема посилаються на те, що є дійсними забудовниками приміщення цеху, будівництво здійснювали за спільні кошти подружжя, приміщення цеху є самовільною забудовою, а тому приписи ст.331 ЦК України, яка встановлює, що право на новозбудоване нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва та введення в експлуатацію в даному випадку не повинні застосовуватися, оскільки визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно є виключною компетенцією судових органів.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Городської сільської ради від 25 жовтня 1996 року „Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення державного акта на право постійного користування землею" малому підприємству „Тетерів" надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,2841 га з земель загального користування в с. Високий Камінь для будівництва гранітного цеху та дозволено виготовити державний акт на право постійного користування землею (а.с.23).

22 листопада 1996 року малому підприємству „Тетерів" видано державний акт на право постійного користування землею для будівництва гранітного цеху в с. Високий Камінь(а.с.20-22).

Відповідно до проектної документації інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю вище вказаному суб'єкту підприємницької діяльності, тобто МП „Тетерів", 11 лютого 2003 році було видано дозвіл №4 на виконання будівельних робіт з будівництва цеху архітектурно-будівельних виробів ритуального призначення в селі Високий Камінь (а.с.19).

Самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України №3038-VI дозвільний документ (статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1,7 та 8 Закону України №687-XIV, отриманої відповідно до статей 29,31 Закону №3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27,30 зазначеного Закону.

Спірний об'єкт будується на земельній ділянці, що була відведена МП „Тетерів" саме для цієї мети та без істотних порушення будівельних норм і правил, як вбачається із висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 квітня 2012 року 335/05.12 (а.с.93).

Згідно вище вказаного висновку судової будівельно-технічної експертизи приміщення цеху архітектурно-будівельних виробів ритуального призначення складається із приміщення цеху та побутових приміщень (а.с.93,95). Відсоток готовності побутових приміщень складає 41%.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо самочинного будівництва та у зв'язку з цим виключної компетенції судових органів є безпідставними, оскільки згідно роз'яснень, наданих пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 „Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається у зв'язку з тим, що це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відносно здійснення будівництва спірного об'єкту за кошти позивачів, то у висновку судової будівельно-технічної експертизи, з яким погодилися позивачі, зазначається, що будівництво об'єкту розпочато у 1994 році, але, зокрема, згідно накладних, що виписані на ОСОБА_5 матеріали придбавалися задовго до будівництва спірного об'єкту, тобто у 1990-1991 роках, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано критично віднісся до квитанцій до прибуткових касових ордерів, нарядів на відвантаження, чеків, оскільки матеріали за фінансовими документами оплачували та отримували не позивачі, а розписки не підтверджують з достатньою достовірністю використання коштів на придбання матеріалів на будівництво спірного цеху(а.с.29,34-35,93,136-138,143-150).

Окрім того, земельна ділянка та дозвіл на виконання будівельних робіт надані МП „Тетерів", а позивач ОСОБА_1 не є засновником суб'єкта підприємницької діяльності.

Решта доводів апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовує.

З огляду на вище викладене судом першої інстанції ухвалене законне та обґрунтоване рішення. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: