Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 лютого 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.

суддів Панька В.Ф., Джуги С.Д.

при секретарі Свіда Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 7 вересня 2012 року справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване майно, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до виконкому Ужгородської міської ради, в якому, посилаючись на те, що ним за межами належної йому на праві власності земельної ділянки площею 0,064 га по вул. Володимирській, 59 у м. Ужгороді у 1996 році самочинно збудовано гараж готовністю 37 %, просив визнати за ним право власності на цей незакінчений будівництвом гараж.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 7 вересня 2012 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудований у 1996 році гараж під літерою Е готовністю 37%, що знаходиться за адресою: м. Ужгород по вул. Володимирській № 59.

На заочне рішення подала апеляційну скаргу особаё яка не приймала участі у справі ОСОБА_1, який з посиланням на те, що судовим рішенням порушено його права на спірний гараж просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши доводи скарги, апеляційний суд визнав, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" також встановлено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК.

Тому, встановивши під час розгляду справи, що гараж є незавершеним обєктом самочинного будівництва, і крім того збудований на земельній ділянці, яка не була відведена позивачу у встановленому законом порядку, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги та визнав право власності на спірний гараж за ОСОБА_2

Крім того, як вбачається з апеляційної скарги, судом першої інстанції не встановлено дійсного власника будівельних матеріалів, з яких було зведене спірне нерухоме майно, та особу, яка несла витрати по його будівництву.

Про це свідчить, зокрема, долучений апелянтом до апеляційної скарги договір № 10/01 від 01.03.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та СП «ВАТ» на будівництво гаражно-офісних приміщень у м. Ужгороді по вул. Володимирській, б/н, акт приймання виконання робіт № 11-01 від 30.11.2007 р. по локальному кошторису № 3-1-1 від 03.03.2007 р.

Наявний в матеріалах справи технічний паспорт на житловий будинок № 59 по вул. Володимирській у м. Ужгороді, складений КП «БТІ м. Ужгорода» 15.07.2012 р., в якому містить відмітка про самовільно збудований гараж літ. Е, розташований на земельній ділянці самовільно зайнятій ОСОБА_2 біля будинку № 59, не є належним доказом, оскільки відповідно до п.3.1.Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за № 582/5773 ( із змінами і доповненнями), при технічній інвентаризації житлового будинку № 59 по вул. Володимирській включенню в технічний паспорт підлягали лише обєкти, розташовані на земельній ділянці за цією поштовою адресою, а отже самочинно збудований за межами цієї земельної ділянки гараж включенню у технічний паспорт не підлягав.

Відповідно до пп.3 і 4 ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, ст.ст.331, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 7 вересня 2012 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5