РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2013 р. Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Камінського В.П.

при секретарі Гудзь К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Жмеринська міська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 07.06.2013 року звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання заповіту недійсним в якому вказала, що вона-позивачка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, а по вул.Козицького 10 в м.Жмеринка проживала її баба ОСОБА_3. По вул.Козицького 10 в м.Жмеринка знаходиться будинковолодіння, яке належало матері батька позивачки баби позивачки ОСОБА_3, яка свого часу подарувала вказане будинковолодіння своєму синові ОСОБА_4 - батько позивачки. 21.11.2004 року ОСОБА_4 помер. Після смерті ОСОБА_4 його мати ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини, але свідоцтва про право на спадщину за законом не оформлена. У вересні 2010 року ОСОБА_3 одержала травму ноги перелом шийки стегна і за станом свого здоровя потребувала сторонньої допомоги. Позивачка познайомилась з відповідачкою ОСОБА_2 і запропонувала щоб вона здійснювала догляд за ОСОБА_3. Відповідачка погодилась доглядати ОСОБА_3. У літку 2011 року відповідачка залишити догляд за ОСОБА_3. Через деякий час позивачка знайшла іншу жінку, яка продовжувала доглядати ОСОБА_3. 07.06.2012 року ОСОБА_3 померла і позивачка похоронила її на кладовищі м.Жмеринка. У вересні 2012 року позивачка звернулася до Жмеринської міської державної нотаріальної контори з заявою при прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 і позивачці стало відомо, що відповідачка має заповіт, який оформила на нею ОСОБА_3. Позивачка вважає, що на час складання заповіту ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, оскільки бабі виповнилося 79 років, у неї розвився віковий склероз, почастішали випадки несприйняття дійсних подій. Просила визнати заповіт на користь відповідачки, як здобутий не правомірним, аморальним шляхом (а.с.2-4).

26.06.2013 року позивачка надала уточнену позовну заяву в якій вказала, що покійна ОСОБА_3 біля 25 років страждала на застійну серцеву недостатність, ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Після смерті сина ОСОБА_5, який помер у 2004 році, у ОСОБА_3 почалися часті головні болі, затьмарення свідомості, в подальшому вона перестала впізнавати своїх родичів, знайомих і сусідів. Позивачка вважає, що відповідачка скориставшись безпорадним станом ОСОБА_3, як через фізичний стан її здоровя так і через її безпорадність,

змусила ОСОБА_3 без вільного її волевиявлення підписати складений заповіт на належне їй майно на користь відповідачки. Позивачка просить суд визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_3 на користь відповідачки, з часу його складання, посвідчений державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори (а.с.15-16).

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_6 підтримала заявлені вимоги викладені у уточненій позовній заяві від 26.06.2013 року і просила позов задовольнити, визнавши недійсним заповіт складений 11.11.2010 року ОСОБА_3 на користь відповідачки, так як ОСОБА_3 при підписані вказаного заповіту не розуміла значення своїх дій в силу свого хворобливого стану здоровя. При цьому не заперечує проти того, що заповіт був складений і підписаний відповідно до закону.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала в повному обсязі і просила суд відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що ОСОБА_3 в добровільному порядку склала заповіт у листопаді 2010 року; розуміла значення своїх дій, надавши суду письмові заперечення (а.с. 92-104). Відповідачка також пояснила, що восени 2010 року ОСОБА_3 одержала травму ноги, в звязку з чим не могла самостійно рухатись, і вона-відповідачка стала надавати допомогу ОСОБА_3 в добровільному порядку. Також повідомила суд проте, що позивачці рішенням Жмеринського міскрайонного суду від 02.03.2011 року було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.115), і дане рішення вступило в законну силу, після апеляційного оскарження, про що не заперечує і представник позивачки ОСОБА_6.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача завідуюча Жмеринською міською державною нотаріальною конторою ОСОБА_8 позов не визнала повністю, пояснивши що ОСОБА_3 виявила бажання заповісти своє майно ОСОБА_2, але не могла зявитися до нотаріальної контори в звязку з хворобою; приїздила до нею додому, їй було прочитано в слух заповіт, в звязку з тим, що ОСОБА_3 не могла власноручно підписати заповіт, заповіт 11.11.2010 року підписав інша особа ОСОБА_9 в присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11. Третя особа також додала, що вона переконався у дієздатності та волевиявленні заповідача ОСОБА_3, яка розуміла значення підписання заповіту і не заперечувала проти його підписання. При укладанні заповіту вона-третя особа керувалась діючим законодавством. Просить відмовити позивачці у задоволенні позову.

Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи і оглянувши заповіт, наданий завідуючою Жмеринською міською державною нотаріальною конторою ОСОБА_8, суд вважає що позов задоволенню не підлягає.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За змістом ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Статтею 1253 ЦК України передбачено, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім ч.2 ст.1248 і ст.1252 ЦК України, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Підстави визнання заповіту недійсним визначені в статті 1257 ЦК України за змістом якої

заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідченню, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування неи може ґрунтуватися на припущеннях.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 суду повідомили, що 11.11.2010 року були присутні під час укладання заповіту ОСОБА_3 у неї дома по вул.Козицького 10 в м.Жмеринка, у звязку з хворобою ОСОБА_3, яка в добровільному порядку виявила бажання заповісти своє майно ОСОБА_2, вона розуміла значення своїх дій і не заперечувала проти підписання заповіту у її присутності ОСОБА_9 в присутності свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 суду пояснили, що вони не були присутні при укладанні ОСОБА_3 заповіту, але пояснили, що з ОСОБА_3 спілкувалися як до одержання нею травми після падіння восени 2010 року так і після, була адекватною, розуміла при спілкуванні у неї дома по вул.Козицького 10 в м.Жмеринка вона впізнавала їх, спілкувалася з ними; орієнтувалася в часі і по місцю під час спілкування з ними.

Свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16 суду пояснили, що вони не були присутні при підписанні ОСОБА_3 заповіту. Свідок ОСОБА_17 суду повідомила, що ОСОБА_3 двічі у 2010 році лікувалась у неврологічному відділенні відділковій лікарні ст.Жмеринка в звязку з падінням і травмуванням ноги і вона-свідок, як сусідка епізодично заходила до ОСОБА_3. Свідок ОСОБА_16 повідомила, що ОСОБА_3 будучи хворою і знаходячись дома дзвонила їй по телефону.

З ксерокопії заповіту (а.с.36) та оглянутого в судовому засіданні заповіту, наданого представником Жмеринської міської державної нотаріальної контори видно, що заповідачка ОСОБА_3 11.11.2010 року, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно та попередньо ознайомлена з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, у присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, робить розпорядження: все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповідає ОСОБА_18. У звязку з вадою рук заповідача, на її особисте прохання та за її дорученням, після прочитання заповіту нотаріусом, а також свідками вголос, даний правочин у присутності заповідача підписано ОСОБА_9. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що заповіт за формою і змістом відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України, про що не заперечує представник позивачки.

З акту №10 посмертної судово-психіатричної експертизи від 24.10.2013 року видно, що ОСОБА_3 скаржилась на «загальну неміч» повязану з переломом лівої променевої та ліктьової кісток без зміщення, переломом правого стегна із зміщенням; але експертами надати відповідь чи страждала ОСОБА_3 на час укладання нею заповіту від 11.11.2010 року на хронічне психіатричне захворювання, чи перебувала у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності і відтак, чи могла на той час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не є можливим, оскільки надана медична документація на експертну є малоінформативною, консультація лікаря-психіатра їй не призначалась, а лікарями, які спостерігали за нею, не був описаний її психічний стан (а.с.63-65), що стверджується медичними картами стаціонарного хворого ОСОБА_3 №№3217, 4329 за серпень, жовтень 2010 року та амбулаторної картки №2044 на імя ОСОБА_3.

Ці докази суд приймає до уваги так як вони зібрані з дотриманням вимог закону і при складанні заповіту 11.11.2010 року було дотримано вимог чинного законодавства, а волевиявлення заповідача ОСОБА_3 було вільним і відповідало її волі.

Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування. А достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Суд не приймає до уваги твердження позивачки у позовах та її представника в судовому засіданні проте, що ОСОБА_3 при підписанні заповіту 11.11.2010 року не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними, оскільки ні позивачкою та її представником не надано доказів, що ОСОБА_3 при підписанні заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, так як вони спростовуються вищенаведеним.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 60, 88, 208, 209, 212-214, 218, 224 ЦПК України, ст.ст. 1233, 1234, 1235, 1247, 1248, 1257, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з часу його проголошення через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя: В.П. Камінський