АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9978/13 Справа № 185/5720/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2013 року м. Дніпропетровськ 19 грудня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.

суддів: Макарова М.О., Міхеєвої В.Ю.

при секретарі Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства ДТЕК "Павлоградвугілля" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ДТЕК "Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року позивач звернувся з даним позовом до відповідача посилаючись на те що, тривалий час працював в небезпечних шкідливих умовах на виробничих структурних підрозділах ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Внаслідок роботи у відповідача отримав професійне захворювання. Згідно висновку МСЕК встановлено сукупно 60% втрати працездатності по трудовому каліцтву та третю групу інвалідності. У звязку з отриманими травмами на виробництві просив стягнути з відповідача 40000,0 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2013 року позов задоволено частково та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 6000,0 гривень, судовий збір у розмірі 114,70 грн. на користь держави; в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000,0 гривень, суд виходив з того, що такий розмір моральної шкоди відповідає матеріалам справи та діючому законодавству, що регулює зазначені правовідносини.

Однак, такі висновки суду не можна визнати обґрунтованими з огляду на наступне.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 тривалий час працював в небезпечних шкідливих умовах на виробничих структурних підрозділах ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці (а.с. 5 - 8).

Відповідно до акту № 209 від 09.12.1995 року та акту № 33 від 27.05.2002 року позивач отримав виробничі травми.

Згідно відповіді КЗ «Обласний клінічний цент медико-соціальної експертизи» №5/541 від 03.12.2013 року, ОСОБА_2 первинно був оглянутий 26.06.1996 року Павлоградською МСЕК, яка встановила йому 15% втрати професійної працездатності строком на один рік за актом № 209 від 09.12.1995 року. При наступному переогляді 03.11.1997 року МСЕК не встановила відсоток втрати професійної працездатності.

18.11.2003 року позивач був оглянутий МСЕК №1, яка встановила йому третю групу інвалідності, трудове каліцтво і 60% втрати професійної працездатності строком на один рік; в подальшому періодичні огляди підтверджували наведений висновок МСЕК. 22.12.2008 року позивачу встановлено МСЕК третю групу інвалідності, трудове каліцтво і 60% втрати професійної працездатності безстроково.

Наведені обставини свідчать про те, що втрата працездатності у позивача пов'язана з травмою в результаті нещасного випадку від 09.12.1995 року та що він первинно був оглянутий у МСЕК 26.06.1996 року, проте суд, ухвалюючи рішення, наведені факти не встановив.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин, а саме станом на час первинного огляду позивача - 26.06.1996 року щодо втрати ним професійної працездатності у зв'язку з нещасним випадком від 09.12.1995 року, можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалися п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила), в розмірі, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Розмір мінімальної заробітної плати на момент первинного висновку МСЕК, тобто станом на 26.06.1996 року, відповідно до Постанови Верховної Ради України №3653-ХІІ від 25.11.1993 року становив 60000,0 крб. Українські карбованці підлягали обміну на гривні за курсом 100000,0 карбованців на 1 гривню (ст. 3 Указу Президента України "Про грошову реформу в Україні" від 25.08.1996 року).

Таким чином, двісті мінімальних розмірів заробітної плати становили 120,0 гривень (0,6 гривень х 200 = 120 гривень), що складало максимальний розмір відшкодування відповідно до п.11 Правил.

На правовідносини, які виникли між сторонами 26.06.1996 року, поширюється дія ЦК України в редакції 1963 року, відповідно до ст. 83 якої позовна давність не застосовується щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки вони випливають з порушення особистих немайнових прав (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

З набранням чинності ЦК України 2004 року позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (п.3 ч.1 ст.268 ЦК України).

За таких обставин позивач не пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх прав щодо відшкодування моральної шкоди, яку відшкодовувати зобов'язаний саме відповідач - ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", оскільки не створило працівнику безпечні та нешкідливі умови праці, в той час як відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України "Про охорону праці" обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця, а тому доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності та що підприємство не повинно відшкодовувати моральну шкоду суперечать наведеному законодавству.

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі, що не перевищує 120,0 грн., тому оскаржуване рішення підлягає зміні, необхідно зменшити розмір стягнутої на користь позивача моральної шкоди з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" з 6000 грн. 00 коп. до 120 грн. 00 коп.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність спричинення позивачу моральної шкоди та відсутність доказів її спричинення не можуть бути взяті до уваги, оскільки факт заподіяння моральної шкоди та моральних страждань, завданих позивачу у зв'язку з нещасним випадком, що стався при виконанні ним трудових обов'язків, підтверджується встановленими доказами, яким суд дав оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Колегія звертає увагу, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.01.2003 року з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді на користь позивача ОСОБА_2 стягнуто на відшкодування моральної шкоди, спричиної у зв»язку з виробничою травмою у відповідності до акту № 33 від 27.05.2002 року та висновку МСЕК від 18.11.2003 року, 6000,0 грн. (а.с. 21 22). На момент виникнення у позивача права на отримання відшкодування моральної (немайнової) шкоди за актом № 33 від 27.05.2002 року та висновком МСЕК від 18.11.2003 року, діяли положення Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, який діяв з 01 квітня 2001 року. Абзацом 4 ст. 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей), п. е п.1 ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 вказаного Закону передбачено відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювання України.

Суд наголошує, що, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, розглянувши справу у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення повинно бути змінено в частині розміру стягнутої моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ДТЕК "Павлоградвугілля" - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2013 року в частині розміру моральної шкоди змінити, зменшити розмір стягнутої з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди з 6000 грн. 00 коп. до 120 (ста двадцяти) грн. 00 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді