АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргамиОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

18 вересня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі, від якого народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 донька ОСОБА_4, яка після розірвання шлюбу проживає з нею. Згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02.07.2009 року ОСОБА_3 сплачує на її користь на утримання спільної дитини аліменти щомісячно в розмірі 375, 00 грн., а з березня 2012 року - 800,00 грн. На забезпечення потреб дитини, її навчання, розвитку талантів та здібностей, харчування, оздоровлення позивачем витрачаються кошти, що значно перевищують розмір аліментів. Зокрема, ОСОБА_4 навчається в Спеціалізованій школі № 112 ім. Т.Г. Шевченка, у зв'язку з чим підлягають сплаті благодійні внески в розмірі 650 грн. щомісячно, що наразі склало суму в розмірі 12 700,00 грн. позивач зазначила, що здійснює оплата занять по художній гімнастиці для дитини, оплата за якої складає 3 240,00 грн. Влітку 2010 року та 2011 року було здійснено витрати на оздоровлення дитини в розмірі 4 500,00 грн., дитині надавалися також стоматологічні послуги в розмірі 7 400,00 грн. Всі додаткові витрати, що були понесені позивачем, в сумі складають 26 473,00 грн., а тому ОСОБА_2 зобов'язаний сплатити 13 236,00 грн. та стягувати з відповідача додаткові витрати на дитину - 2000,00 грн. щомісячно з січня 2013 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнено з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 362, 50 грн. -витрати на фізичне виховання, 3 700 грн. - витрати на лікування; 2 317, 50 грн. - витрати на відпочинок дитини; 572, 42 грн. - інших витрат, а всього - 6 952, 41 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

27 червня 2013 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь половину фактично понесених витрат на дитину у розмірі 14 277 грн. і стягувати щомісячно з ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 2 000 грн. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказала, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину витрати за школу йдуть на утримання самих школярів за відсутності державного фінансування, за сплату вказаних витрат проголосували усі батьки школи, половину вказаних витрат погодився компенсувати ОСОБА_2 на засіданні служби у справах дітей, про що суд не зазначив у рішенні. Також апелянт зазначила, що суд помилково трактував її вимоги про стягнення 2 000 грн. щомісячно як стягнення аліментів, оскільки вказані вимоги вона заявляла в порядку ст. 185 СК України у зв'язку з витрачанням щомісячно 4 000-5000 грн. на купівлю одягу, взяття, харчування, підручники, книги, транспортні витрати. Апелянт звертає увагу колегії суддів на те, що ОСОБА_2 кілька разів на рік виїжджає за кордон, користується дорогим автомобілем і побутовою технікою, проживає у великому будинку, а дитину у нього не вистачає коштів.

27 червня 2013 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального права, просив суд його скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовував тим, що протягом червня-жовтня 2011 року самостійно надавав кошти на додаткові витрати на утримання дитини, оскільки ОСОБА_1 заявила, що їй не вистачає коштів на літній відпочинок дитини та її лікування. Також апелянт зазначив, що сума витрат на літній відпочинок дитини у 2010-2012 роках, підтверджених документально, становить лише 2 636, 07 грн., а не 4 635, 00 грн. Також апелянт зазначив, що у матеріалах справи відсутні документи на підтвердження виду стоматологічних послуг, які надавалися дитині, відсутній договір про надання таких послуг та відсутнє направлення лікаря на проходження таких процедур. На думку апелянта, відсутні підстави для стягнення з нього половини вартості велосипеда, так як ОСОБА_1 подарувала його доньці від свого імені. Апелянт вважає, що додаткові витрати на утримання дитини - це витрати, зумовлені особливими обставинами, а тому до них не належать кошти, витрачені на купівлю одягу, продуктів харчування. Апелянт звертає увагу колегії суддів на те, що у 2010 -2011 роках добровільно сплатив кошти у розмірі 2 980, 25 грн., а тому повністю покрив підтверджені документально належні до сплати додаткові витрати на дитину.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримала її апеляційну скаргу, та просила її задовольнити. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 просили відхилити.

ОСОБА_2 та його представник заперечували проти апеляційної скарги ОСОБА_1 частково. Просили її відхилити та задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2.

22 липня 2008 року шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 02 липня 2009 року визначено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ј частини всіх видів доходів щомісячно.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 було понесено наступні витрати:

- на фізичний розвиток дитини, а саме: заняття по гімнастиці, що підтверджується квитанцією № 301.194.1 від 11.12.2012 року на суму 250,00 грн., призначення платежу «Оплата платних послуг в гуртках дитячо-юнацьких клубів, ПІБ учня Ніколаєва Діана», квитанцією № 249.457.1 від 20.11.2012 року на суму 250,00 грн., призначення платежу «Оплата за навчання в школах естетичного виховання, ПІБ учня ОСОБА_4»; заняття в басейні, що підтверджується квитанцією № ПН3412 від 04.10.2012 року на суму 100,00 грн., отримувач платежу «КП «Басейн Юність», квитанцією № ПН4774 від 18.10.2012 року на суму 125,00 грн., отримувач платежу «КП «Басейн Юність»;

- на стоматологічні послуги, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 01.04.2010 року на суму 2600,00 грн., підстава платежу: «Оплата стоматологічних послуг», платник «Щуренко Діана Романівна», квитанцією до прибуткового касового ордеру від 25.05.2012 року на суму 4800,00 грн., підстава платежу: «Оплата стоматологічних послуг», платник ОСОБА_4»;

- відпочинок дитини в оздоровчому таборі «Вогник» 2 310 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 98 від 25.06.2010 року

- відпочинок дитини на базі відпочинку «Стрелка»

- витрати на проїзд 117, 57 грн., 136, 90 грн., 71, 66 грн.

- інші додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 1 144,82 грн., а саме витрати на велосипед, що підтверджується товарним чеком №9 від 01.07.2010 року в розмірі 800,00 грн.; витрати на медикаменти, що підтверджується чеком № 431493 від 13.05.2011 року на суму 34,40 грн., чеком № 130537 від 01.06.2011 року на суму 57,92 грн., чеком 70327 від 06.02.2013 року на суму 77,92 грн., чеком № 432140 від 17.05.2011 року на суму 47,91 грн., чеком № 63045 від 14.11.2012 року на суму 22,02 грн., чеком № 43713 від 07.11.2012 року на суму 16,50 грн., чеком № 1553 від 28.06.2011 року на суму 88,15 грн.

- витрати на оплату за навчання в спеціалізованій школі № 112 ім. Т.Г. Шевченка - 14 650 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на оплату навчання у школі в розмірі 7 325 грн. суд першої інстанції керувався ст. 1 Закону України «Про благодійництво та благодійні організації», Законом України «Про освіту» та правильно виходив з того, що призначенням вказаних платежів є благодійний внесок на виконання соціальних програм школи, отримувачем коштів є благодійна організація «Крок до майбутнього», а тому вказані витрати на є додатковими в розумінні ст. 185 СК України.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині колегія суддів виходить з того, що будь-яких доказів на підтвердження обставин, що вказані витрати на утримання самих школярів і організацію навчального процесу за відсутності державного фінансування сплачуються усіма батьками, суду не надано.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину по 2 000 грн. щомісячно з огляду на наступне, так як щомісячні витрати у розмірі 4 000-5 000 грн. на купівлю одягу, взяття, харчування, підручників, книг і транспортні витрати, не належать до додаткових витрат, так як не є такими, що пов'язані з особливими обставинами.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 кілька разів на рік виїжджає за кордон, користується дорогим автомобілем і побутовою технікою, проживає у великому будинку вказаного висновку суду не спростовують.

Задовольняючи позов в іншій частині суд першої інстанції керувався ст. 185 СК України та виходив з того, що вказані витрати були дійсно понесені позивачем та половину з них зобов'язаний компенсувати відповідач.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення витрат на купівлю велосипеда, літній відпочинок, транспортні витрати, оскільки зазначені витрати не належать до додаткових витрат, так як не є такими, що пов'язані з особливими обставинами (хворобою дитини, розвитком її здібностей).

Також колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення вартості витрат на купівлю ліків за відсутності у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження наявності у малолітньої Діани хвороб. З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин не було надано також і на вимогу суду апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що позивач надала суду підтвердження витрат про надання дитині стоматологічних послуг, а також згодою відповідача щодо понесення половини витрат в цій частині в розмірі 3 700 грн.

Водночас суд першої інстанції вірно врахував, що витрати на заняття гімнастикою, плаванням є витратами, що пов'язані з особливим обставинами, а тому ОСОБА_2 повинен брати участь у їх оплаті, а тому враховуючи в матеріалах справи квитанції по оплаті витрат на фізичне виховання загальною сумою 362,5 грн. судова колегія вважає, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Судова колегія не приймає в якості доказу понесених позивачем витрат по оплаті гуртку спортивній хореографії якій відвідує дочка Діана, тому що в довідках тільки визначена сума а фактичні витрати нічим не підтверджені.

Також не можуть бути прийнятими до уваги квитанції по сплаті витрат за 2013 р. так як предметом спору є зовсім іншій період .

Враховуючи викладене судова колегія вважає, що апеляційні скарги сторін підлягають частковому задоволенню. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1. додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 6 952,41 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4 в частині витрат на фізичне виховання у розмірі 362,5 грн. та 3 700 грн. витрат за надання стоматологічних послуг.

В решті заявлених вимог відмовити за відсутністю доказів належності вказаних витрат на дитину, що викликані особливими обставинами.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 6 952,41 грн. скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця м. Нікополя, Дніпропетровської області І.Н. НОМЕР_4 зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 уродженки м.Дніпропетровськ ІН НОМЕР_1 зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2, додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 362,5 грн. - витрати на фізичне виховання, 3700 грн. витрати на лікування дитини. Всього стягнути 4 062,50 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді