Справа №2010/6062/12
провадження №2/619/311/13
РІШЕННЯ

іменем України

11 січня 2013 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого -суддіБолибок Є.А.
за участюсекретаря судового засіданняСпольник Т.Б.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недостовірної письмової інформації «секретар сільської ради, зловживаючи своїм службовим становищем, ввівши в оману ОСОБА_5, отримала її підпис на чистих, незаповнених аркушах, а згодом "підігнала" під підпис текст фіктивного заповіту»; «було здійснено службове підроблення з боку секретаря сільської ради при складанні даного заповіту»; «були здійснені грубі сфабриковані дії при складанні заповіту з боку секретаря сільської ради»та стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 гривень. В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначила, що в червні 2009 року ОСОБА_4 подала в Дергачівський районний суд Харківської області позов про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування за законом першої черги, у даному позові відповідачем була ОСОБА_6, а третьою особою Русько-Лозівська сільська рада, ОСОБА_3 судом була у даній справі також визнана третьою особою. По суті в даному позові вона, як секретар Русько-Лозівської сільської ради на січень 2008 року в період оспорюваних позивачем подій -їй ставилося в провину, що: «секретар сільської ради, зловживаючи своїм службовим становищем, ввівши в оману ОСОБА_5, отримала її підпис на чистих, незаповнених аркушах, а згодом "підігнала" під підпис текст фіктивного заповіту»; «було здійснено службове підроблення з боку секретаря сільської ради при складанні даного заповіту»; «були здійснені грубі сфабриковані дії при складанні заповіту з боку секретаря сільської ради». У зв'язку з вищевказаними обставинами ОСОБА_4 просила визнати заповіт недійсним. По даній цивільній справі була проведена судово-технічна експертиза документів №11143 від 12.12.2011 року, предметом дослідження якої був заповіт від імені ОСОБА_5 У відповідності з висновками даної експертизи в заповіті від імені ОСОБА_5 спочатку друкувався текст документа, а потім виконувався підпис від імені ОСОБА_5 Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25.06.2012 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 відмовлено повністю. Ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 24 липня 2012 року рішення Дергачівського районного суду від 25.06.2012 року залишено без змін. За таких обставин, вважає, що ОСОБА_4 були порушені особисті немайнові права - честь, гідність, ділова репутація - і нею в письмовому вигляді поширена недостовірна інформація. У відповідності зі ст.277 ч.3 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка поширила її, не доведе протилежного. Діями ОСОБА_7 права на повазі честі, гідності і недоторканості, ділової репутації, закріплені ст.32 Конституції України та передбачені ст.ст. 297 та 299 ЦК України грубо порушені. У відповідності зі ст. 275 ЦК України ОСОБА_3 має право на захист особистих немайнових прав і будь-яким способом, передбаченим главою 3 ЦК України. Вважає для себе доцільним у відповідності зі ст. 16 ч.2 п.9, ст.23, ст.280 ЦК України вимагати у позивача грошової компенсації моральної шкоди для захисту своєї честі, гідності та ділової репутації. Свої вимоги щодо компенсації моральної шкоди аргументує наступними обставинами. З 1996 року по 2010 рік вона працювала секретарем Русько-Лозівської сільської ради Дергачівского району, а з 1998 року депутатом цієї ж сільської ради. Тривалий час будучи представником місцевого самоврядування, користувалася авторитетом і повагою у жителів с. Руська Лозова. До неї, як до депутата, зверталися за допомогою виборці, вірячи в її людські якості і порядність. За роки роботи не мала жодного посадового стягнення, а тільки подяки. У зв'язку з цим недостовірна інформація про неї в позові ОСОБА_4 завдає істотної шкоди честі, гідності та репутації, що призводить до душевних страждань, образ, душевних переживань. Дану моральну шкоду вона оцінює в 5000 гривень. Для захисту конституційних прав ОСОБА_3 була змушена звернутися за допомогою до адвоката, витрати склали 500 грн.

Відповідач ОСОБА_4 подала до суду заперечення проти позову. В обґрунтування якого зазначила, що на цей час провадження по справі №2010/2-161/11 про визнання заповіту недійсним і визнання права власності на ? частину жилого будинку, де ОСОБА_3 є третьою особою, не закінчено. Зараз справа знаходиться в Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Тому, на її погляд, не можна беззаперечно вважати встановленими обставини справи №2010/2-161/11 щодо всіх порушень діючого законодавства, які мали місце з боку ОСОБА_3 У мотивувальній частині ухвали Апеляційного суду Харківської області від 24.07.2012 року по справі №2010/2-161/11 зазначено, що заповіт було складено власноруч ОСОБА_3 в приміщенні Русько-Лозівської сільської ради на прохання ОСОБА_6 і лише потім заповіт було доставлено додому ОСОБА_5 для підпису. Таким чином, заповідач ОСОБА_5 не мала відношення до складання заповіту. У мотивувальній частині ухвали Апеляційного суду Харківської області від 24.07.2012 року по справі №2010/2-161/11 зазначено, що заповіт було складено ОСОБА_3 25.01.2008 року замість 24.01.2008 року. Тобто тут знову підтверджено порушення діючого законодавства з боку ОСОБА_3 Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах, не може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, якщо «ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.»Таким чином, інформація, про яку йдеться в позовній заяві ОСОБА_3, не може бути підставою пред'явленого позову. На підставі викладеного просила суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8 не з'явилися, представник відповідача подав до суду заяву в якій вказав, що заперечує проти позову, просить справу розглядати без його участі.

У судове засідання позивач ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_10 не з'явилися, представник позивача подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила справу розглядати у її відсутність та до заяви додала квитанцію про оплату послуг адвоката в розмірі 1500 грн., для стягнення з ОСОБА_4

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1, ОСОБА_3 з 01.03.1996 року по 10.11.2010 року працювала секретарем Русько-Лозівської сільської ради Дергачівского району Харківської області.

Згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області, від 25.06.2012 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24.07.2012 року, в задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, третя особа ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено повністю.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів.

Щодо вимоги про захист честі, гідності, ділової репутації.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28). Статтями 297, 299 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі, недоторканість ділової репутації.

Разом із цим, ст. 34 Конституції України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Вирішуючи питання, про достовірність та визначаючи характер поширеної щодо позивача інформації, суд приходить до наступного.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно зі статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У позовній заяві ОСОБА_4 зазначено, що «секретар сільської ради, зловживаючи своїм службовим становищем, ввівши в оману ОСОБА_5, отримала її підпис на чистих, незаповнених аркушах, а згодом "підігнала" під підпис текст фіктивного заповіту»; «було здійснено службове підроблення з боку секретаря сільської ради при складанні даного заповіту»; «були здійснені грубі сфабриковані дії при складанні заповіту з боку секретаря сільської ради».

Аналізуючи зміст оспорюваних тверджень, суд приходить до беззаперечного висновку, що вони не містять фактичних даних, а лише припущення.

Відповідно до статті 277 ЦК оціночні судження не є предметом судового захисту, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України 7 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_6, Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, третя особа ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом з тих підстав, що заповіт був посвідчений з порушенням закону, в тому числі зі сторони секретаря виконкому було зловживання. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25.06.2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Таким чином, інформація, зазначена ОСОБА_4 у позовній заяві, не може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду»встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані.

При дотриманні умов § 2 статті 10 Конвенції, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію»та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства»(рішення у справі Handyside v.United Kingdom).

Позивач має право на захист свого приватного права за п.2 ст.10 Конвенції з прав людини, але межа цього захисту його репутації має бути такою, щоб забезпечити й вільне обговорення її дій, як особи, яка відповідно до ст.14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» є посадовою особою місцевого самоврядування п'ятої категорії - тобто публічною особою, і межа її допустимої критики є ширшої, ніж щодо приватної особи.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Згідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно до п.4 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так як суд відмовляє у задоволенні позову про захист честі, гідності, ділової репутації, то у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

При цьому суд враховує, що в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також в п. 7 зазначеної Постанови роз'яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суддя Є.А. Болибок