Справа № 755/2571/13-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2013 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Ликсова А.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 840/11,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із завою від 30.01.2013 року про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 10.10.2011 р. у справі № 840/11.

Вимоги мотивує тим, що даним рішенням третейського суду, яке отримала 12 листопада 2012 року, стягнуто з неї на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 209197 грн. 53 коп. заборгованості та 2491 грн. 97 коп. витрат, пов»язаних з вирішенням спору третейським судом.

Вважає, що оспорюване рішення підлягає скасуванню, оскільки справа, у якій прийняте дане рішення, не підвідомча третейському суду, так як спір виник з приводу споживчого кредиту, тому є спором про споживання послуг банку, тобто щодо захисту прав споживачів, у зв»язку з чим третейський суд вийшов за межі своєї компетенції. Крім того, підставою для скасування рішення третейського суду є ухвалене Заводським районним судом м. Миколаєва рішення, яким визнано недійсним п. 6.2 договору кредиту № 640/735-К735 від 30.11.2007 р., укладеного між нею та АКБ СР «Укрсоцбанк», що є третейською угодою. Також у кредитному договорі не було погоджено конкретного спору за яким сторони домовились про кількісний і персональний склад третейського суду, а тому призначення судді мало відбуватись за правилами, встановленими регламентом третейського суду, у зв»язку з чим склад третейського суду, яким прийнято спірне рішення, не відповідав вимогам закону.

Також заявниця просить поновити строк для оскарження рішення третейського суду, посилаючись на те, що копію оспорюваного рішення її представник отримав лише 12.11.2012 року. Про розгляд справи третейським судом їй відомо не було, жодного процесуального документу з Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків вона не отримувала.

В судове засідання заявниця не з»явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, про причини неявки суд не повідомила; неявка заявниці, відповідно положень ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, не перешкоджає судовому розгляду заяви.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з»явився, суду надав заяву з проханням розглянути справу без участі представника банку та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1, враховуючи надані суду письмові заперечення та рішення Апеляційного суду Миколаївської області, посилаючись на безпідставність вимог.

Суд, дослідивши матеріали даної справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 в заяві вказує, що копію оспорюваного рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків вона отримала 12.11.2012 року.

Як вбачається із матеріалів справи, на адресу Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків ОСОБА_1 надсилала заяви з проханням видати копію рішення третейського суду рекомендованими листами 27.04.2012 року, 15.05.2012 року та 18.10.2012 р. (а.с. 29, 30, 33-36).

На вказані заяви Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків були надані відповіді від 10.05.2012 року та від 24.10.2012 р. у яких повідомляється про те, що згідно матеріалів третейської страви, ухвали та рішення направлялись третейським судом ОСОБА_1 за адресою вказаною в договорі кредиту АДРЕСА_1; повторне направлення копії рішення суду Положенням та Регламентом третейського суду не передбачено; з рішенням суду представник за довіреністю може ознайомитись та зняти копію у третейському суді під час відвідування суду (а.с. 31, 37).

За викладених обставин, оскільки, як вбачається із заяви, ОСОБА_1 мешкає за адресою АДРЕСА_2, суд вважає, що встановлений законом строк звернення до суду заявницею пропущений з поважних причин, у зв»язку з чим клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку підлягає задоволенню.

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Заявниця просить скасувати рішення третейського суду, відповідно п. п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, якими визначено, що рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; третейську угоду визнано судом недійсною та склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону.

Згідно матеріалів справи, Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Мороз О.А. 10.10.2011 року у справі № 840/11 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено. Даним рішенням стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість в сумі 209 197 грн. 53 коп. та витрати, пов»язані з вирішенням справи третейським судом у розмір 2 491 грн. 97 коп. Справа розглядалась Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків за адресою м. Київ, вул. М.Раскової, 15.

Заявниця посилається на те, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. При цьому ОСОБА_1 вказує, що на правовідносини за кредитним договором поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», у зв»язку з цим справа, згідно п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», не підвідомча третейським судам.

Судом встановлено, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту № 640/735-К735 від 30.11.2007 року, предметом якого є надання позичальнику грошових коштів в сумі 434 240 грн. зі сплатою 13,5 % річних з кінцевим строком повернення до 29.11.2022 р.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, а згідно п. 6 ч. 1 ст. 4 цього закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав.

З огляду на викладене, споживач вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, урегульованих спеціальним законом «Про захист прав споживачів».

Банк, як кредитодавець, є учасником правовідносин з позичальником за договором про надання споживчого кредиту. Будь-які правовідносини між банком і споживачем банківських послуг регулюються спеціальним законом «Про захист прав споживачів», проте Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» не є споживачем і до третейського суду звернулось з позовом про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, а не за захистом прав споживача, а тому даний спір за позовом банку до позичальника про стягнення кредитної заборгованості не є спором щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

За таких обставин суд вважає, що справа за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 640/735-К735 року підвідомча Постійно діючому третейському суду при Асоціації українських банків, скільки предметом спору у ній є не захист прав споживача, а неналежне виконання договірних зобов»язань, що призвело до виникнення заборгованості; оспорюване рішення щодо відповідачки у третейській справі ґрунтується договірних правовідносинах, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Також безпідставні є доводи заявниці про те, що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону.

Заявниця в обгрунтування вимог щодо не уповноваженого складу суду зазначає, що у договорі нею та банком не було погоджено конкретного спору за якими сторони домовились про кількісний і персональний склад третейського суду, тому третейський розгляд мав здійснюватись у складі трьох суддів. Однак, дані пояснення спростовуються матеріалами справи.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейське застереження міститься в пункті 6.2 зазначеного договору кредиту, згідно якого у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою 02002, м. Київ, вул. М.Раскової, 15, у випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий зазначеними у даному пункті суддями, суддя призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Відповідно до ст. ст. 2, 12 Закону України „Про третейські суди, третейський суд, як недержавний орган, має повноваження вирішення спорів лише тих сторін, якими укладено угоду про передачу спору на розгляд третейського суду.

Отже, така угода сторонами була укладена і склад третейського суду між позивачем та відповідачкою у третейській справі був обраний, справа розглядалась третейським суддею Мороз О.А., яка зазначена в третейській угоді.

Крім того, також не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні ті обставини, що третейська угода визнана судом недійсною.

Так, рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 10.09.2013 року скасоване заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2012 року та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору в частині третейських застережень відмовлено.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 72, 73, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для подання заяви про скасування рішення третейського суду.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 10 жовтня 2011 року по справі № 840/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовити.

Ухвала може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п»яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Виниченко Л.М.