пр. № 2/759/5514/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2013 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Борденюка В.В.

при секретарі: Трегубенку М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив визнати за ним право власності на нежилої будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною площею 500 кв. м. та нежилої будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_2 загальною площею 110,6 кв. м., обґрунтовуючи тим, що між гр.. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір будівельного підряду № 15 від 14.10.2010 року, згідно якого відповідач як підрядник зобов'язувався виконати роботи з будівництва нежилої будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною площею 500 кв. м. та нежилої будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_2 загальною площею 110,6 кв. м.., відповідно до погодженої між сторонами проектно-кошторисної документації, а він, позивач, як замовник зобов'язувався прийняти і оплатити ці будівельні роботи, строк закінчення яких погоджено сторонами - 14.10.2011р.. Відповідно до додатку №1 до договору будівельного підряду № 15 від 14.10.2010 року., сторони погодили між собою склад та зміст проектно-кошторисної документації. Відповідач виконав будівельні роботи на об'єкті по АДРЕСА_2, у зв'язку з чим між ними був підписаний акт виконаних робіт від 14.10.2011р., в якому, також, зазначено про оплату робіт і відсутність претензій один до одного та економічну недоцільність продовження будівельних робіт на об'єкті по АДРЕСА_1. Але, він, позивач, отримав від відповідача лист-вимогу від 14.02.2012р., в якому останній вказував про те, що у разі не оплати його роботи в сумі 1 000 000 грн., до нього, відповідача, переходить право власності на об'єкти будівництва згідно договору будівельного підряду, чим порушує і не визнає його, позивача право власності на спірне нерухоме майно.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення і не визнання права власності позивача.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутність. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів, що є в справі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

01.07.2011р. між позивачем і відповідачем було укладено договір будівельного підряду № 15 від 14.10.2010 року, згідно якого відповідач як підрядник зобов'язався виконати роботи з будівництва нежилої будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною площею 500 кв. м. та нежилої будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_2 загальною площею 110,6 кв. м., відповідно до погодженої між сторонами проектно-кошторисної документації, а він, позивач, як замовник зобов'язався прийняти і оплатити ці будівельні роботи, строк закінчення яких погоджено сторонами - 14.10.2011р.

Відповідно до додатку №1 до договору будівельного підряду № 15 від 14.10.2010 р. сторони погодили між собою склад та зміст проектно-кошторисної документації, яка по об'єкту по АДРЕСА_1 становить 700 000 грн., а по об'єкту по АДРЕСА_2 - 300 000 грн.

Відповідач виконав будівельні роботи на об'єкті по АДРЕСА_2, у зв'язку з чим між ним був підписаний акт виконаних робіт від 14.10.2011р., в якому, також, зазначено про оплату робіт і відсутність претензій один до одного та економічну недоцільність продовження будівельних робіт на об'єкті по АДРЕСА_1.

Але, позивач отримав від відповідача лист-вимогу від 14.02.2012р., в якому останній вказував про те, що у разі не оплати його роботи в сумі 1 000 000 грн., до нього, відповідача, переходить право власності об'єкту будівництва згідно договору будівельного підряду.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з наступного.

Частина 1 ст. 331 ЦК України встановлює, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору є власником цієї речі.

Згідно частини 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Частина 1 ст. 328 ЦК України зазначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 876 ЦК України, власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою…

Згідно частини 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Оцінюючи зібрані по справі докази в частині позовних вимог про визнання права власності на об'єкт будівництва по АДРЕСА_2 в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, враховуючи, що це право оспорюється і не визнається відповідачем, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні дані позовні вимоги є доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що позивачем не надано суду належних і достовірних доказів про будівництво нежилої будівлі загальною площею 500 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 суд вважає за необхідне у задоволенні позову у цій частині відмовити як недоведеному.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 316, 317, 320, 321, 328, 386, 392, 876 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 223-228 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на нежиле приміщення загальною площею 110,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_2.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: