Номер провадження № 22-ц/785/7887/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Гончаренко В.М.

суддів: Короткова В.Д., Калараш A.A.

з участю секретаря Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, про припинення стягнутих аліментів на утримання дитини, повернення отриманих аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 серпня 2013 року, -

встановила:

27.03.2013 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3, та з урахуванням збільшення розміру позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь на утримання молодшого сина ОСОБА_4 аліменти в розмірі ? частини усіх її доходів, також стягнути на його користь незаконно отриману нею суму аліментів з 24.05.11 року по день постановления судового рішення та припинити стягнуті з нього рішенням Саратського районного суду Одеської області аліменти на утримання сина ОСОБА_5 з 24.05.11 р., посилаючись на те, що від зареєстрованого між ним та відповідачкою шлюбу народилися діти - донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який знаходиться на його утриманні та проживає разом з ним з 24.05.2011 року.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 серпня 2013 року позов задоволено частково, припинено стягнення з позивача аліменти за рішенням Саратського районного суду Одеської області від 17.11.2010 року на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 01.06.2011 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 в розмірі 1/4 усіх видів заробітку відповідачки щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини певного віку починаючи з 27.03.13 року до досягнення ним повноліття або до зміни матеріального, сімейного стану, а також стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 229, 40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, вважаючи, що вищезазначене рішення суду постановлене з порушенням матеріального та процесуального права, просить його скасувати.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Статтею 180 СК України визначено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7).

Шлюб між сторонами розірвано 03.04.2011 року (а.с. 5).

За рішенням Саратського районного суду Одеської області від 17.11.2010 року ОСОБА_2 сплачує на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/2 частини з всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.11.2010 року, до повноліття найстаршої дитини ОСОБА_7, тобто до 26.08.2013 року, чи до зміни матеріального, сімейного стану (а.с.127-128).

Місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_5 визначено за місцем проживання матері ОСОБА_3, за адресою: с.Світлодолинське Саратського району Одеської області, вул. Степова,91, місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 визначено за місцем проживання батька ОСОБА_2 за адресою: с.Камянка Саратського району Одеської області вул. Степова, 15, згідно рішення Саратського районного суду від.16.11.2012 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 06.03.2013 року.

Дитина ОСОБА_5 з травня місяця 2011 року знаходиться на утриманні та вихованні ОСОБА_2 (а.с.6).

За розрахунком заборгованості по аліментам ОСОБА_2, проведеним державним виконавцем державної виконавчої служби Саратського управління юстиції станом на 01.01.2012 року розмір заборгованості по аліментам складає 2328,99 грн. (а.с.126).

Відповідно до ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У розумінні положень ст. 181 СК України аліменти стягуються на користь того з батьків, з котрим проживає дитина.

У сімейному законодавстві України аліменти визначаються як кошти на утримання дитини і мають сплачуватись особі, на утриманні якої фактично перебуває дитина.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції правильно встановлено, що, оскільки неповнолітній ОСОБА_5 фактично перебуває на утриманні батька, то у матері дитини припиняється право на отримання аліментів на сина ОСОБА_4.

Однак, при цьому, судом першої інстанції невірно визначено дату припинення аліментів.

Так, відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.

У позовній заяві та у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували, що ОСОБА_2 до звернення до суду вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останньої від їх сплати.

До суду з позовом про стягнення аліментів позивач звернувся 27.03.2013 року.

Однак суд першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 58, 59, 212-214 ЦПК України на зазначені положення закону та обставини справи належної уваги не звернув, доводів сторін у достатньому обсязі не перевірив, не встановив і не зазначив у рішенні наявність доказів того, що ОСОБА_2 вживав відповідних заходів для одержання аліментів з ОСОБА_3, а остання ухилялась від їх сплати, внаслідок чого, без відповідних правових підстав, визначених ч. 2 ст. 191 СК України, дійшов передчасного висновку про необхідність стягнення аліментів за минулий час.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати в частині визначення дати припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, визначивши дату припинення стягнення аліментів 27.03.2013 року, тобто дату звернення його до суду з позовом про стягнення аліментів.

В решті рішення слід залишити без змін, як постановлене відповідно до чинного законодавства України.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, ч.1 пп.1, 4 ст.309, ч. 2 ст. 314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 серпня 2013 року змінити в частині визначення дати припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 по рішенню Саратського районного суду Одеської області від 17.11.2010 року на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, визначивши дату припинення стягнення аліментів 27.03.2013 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

ОСОБА_8