Справа № 457/2-89/11 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/3876/13 Доповідач в 2-й інстанції: Каблак П. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Каблака П.І.,

суддів: Крайник Н.П., Курій Н.М.,

з участю секретаря Данилик І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 5 березня 2013 року у справі

за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Колективного виробничо-торгового підприємства дієтична їдальня "Полонина", третя особа: державний реєстратор виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області Лужаниця Тарас Петрович про визнання права власності на частку у статутному фонді підприємства, включення до числа засновників підприємства та про зменшення розміру часток інших співзасновників

та за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів дарування недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 5 березня 2013 року позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на частку у статутному фонді (майні) Колективного виробничо-торгового підприємства дієтична їдальня "Полонина" у розмірі 8%, що становить 629 грн. 74 коп.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на частку у статутному фонді (майні) Колективного виробничо-торгового підприємства дієтична їдальня "Полонина" у розмірі 8%, що становить 629 грн. 74 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено.

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є правонаступниками ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів дарування часток в статутному фонді КВТП дієтична їдальня "Полонина"недійсними.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 та про задоволення позову його довірителів, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає про те, що позивачі надавали правову допомогу у кримінальних та цивільних справах ОСОБА_3 та ОСОБА_9 за що отримали 6000 доларів США. ОСОБА_3 та ОСОБА_9 не мали решти суми для оплати гонорару позивачів, та не мали можливості укласти угоди про надання правової допомоги з іншими адвокатами, тому змушені були подарувати позивачам належні їм частки у статутному фонді КВТП дієтична їдальня "Полонина". Оскільки позивачі неналежним чином надавали правову допомогу, то довірителі розірвали з ними договірні відносини. У зв'язку із цим, з підстав передбачених ст. 233 ЦК України, угоди дарування мають бути визнані недійсними. Вказує, що суд прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_9 через ненадання останніми належних доказів недійсності угод дарування, оскільки таке не відповідає фактичним обставинам справи.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, та ОСОБА_7 про зобов'язання державного реєстратора внести зміни до ЄДРЮО та ФОП, останніми в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на підтримання скарги, ОСОБА_7 на заперечення скарги (інші учасники належним чином повідомлені про судове засідання, але не з»явилися), дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та визнаючи за ними право власності на частку в статутному фонді КВТП дієтична їдальня "Полонина", суд, з посиланням на положення ст.ст. 328 і 392 ЦК України, обґрунтовано виходив з того, що позивачі набули право власності на спірні частки на підставі договорів дарування, у визнанні яких недійсними судом відмовлено. При цьому судом вірно враховано, що інші співвласники КВТП дієтична їдальня "Полонина" не здійснювали жодних дій щодо забезпечення реалізації позивачами свого права власності на набуті частки, тобто вчиняли дії, якими оспорювали (не визнавали) таке право. Відтак, право позивачів було порушено, та його захищено судом в належний спосіб.

Рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим. При вирішенні цих позовних вимог, місцевим судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін. Судом застосовано належний спосіб захисту порушеного права.

Як встановлено судом, 14 березня 2008 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 та ОСОБА_9 і ОСОБА_7 були укладені нотаріально посвідчені договори дарування часток у статутному фонді Колективного виробничо-торгового підприємства дієтична їдальня "Полонина", за якими ОСОБА_3 і ОСОБА_9 подарували, а ОСОБА_6 і ОСОБА_7 прийняли у дар 8 % статутного фонду КВТП дієтична їдальня "Полонина".

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені ст. 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справа про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

При вчиненні такого правочину, сторона, яка відчужує майно, усвідомлює, що вчиняє його добровільно, проте на вкрай невигідних умовах, але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини.

Друга сторона правочину повинна усвідомлювати, що контрагент перебуває під впливом тяжкої обставини і вчиняє правочин вимушено та користується цим.

Доказуванню підлягає причинно-наслідковий зв'язок між існуючою тяжкою обставиною та вчиненим на вкрай невигідних умовах правочином.

За своєю правовою природою договір дарування належать до безоплатних (безумовних) правочинів, оскільки, виходячи з його суті, обдаровані не мають перед дарувальником будь-яких зобов'язань матеріального характеру.

Тому такі договори не може бути визнано недійсними на підставі ст. 233 ЦК України.

Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про те, що порушення вимог "Правил адвокатської етики" не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Не встановлено також і обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 подарували належні їм частки у статутному фонді в рахунок належного позивача гонорару за надану адвокатську допомогу.

Щодо посилання представника скаржників в суді апеляційної інстанції на те, що оспорювані договори є удаваними, то колегія суддів виходить з того, що з цих підстав позов ОСОБА_3 та ОСОБА_9 не заявлявся, а в ході апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено обставин, які б давали підстави вважати укладені договори дарування удаваними.

Апеляційним судом встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовують. Підстав для обов'язкового скасування рішення суду колегією суддів не встановлено. Відтак, рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 5 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Каблак П.І.

Судді: Крайник Н.П.

Курій Н.М.