Справа № 1327/5661/12 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/2946/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Тропак О.В.,

секретаря Дідуся О.Р.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 січня 2013 року, в якому ухвалою цього ж суду від 16 січня 2013 року виправлено описку, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

07.12.2012 року позивачка звернулась в суд з позовом, в якому просить стягувати аліменти з ОСОБА_3 в її користь на утримання дочки - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини. Вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем проживали у цивільному шлюбі з червня 2010 року. Від спільного проживання 29 червня 2012 року народилася дочка ОСОБА_6. Відповідач, який працює на шахті, має стабільний заробіток, однак не надає кошти на утримання дитини.

Оскаржуваним рішення позов ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 07.12.2012 року до її повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 214 двісті чотирнадцять) гривень 60 копійок: одержувач - УДКСУ у м. Червонограді, код ЄДРПОУ - 37983843, банк одержувача - ГУДК у Львівській області, МФО - 825014, рахунок № 0019, код платежу - 2203000.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3, вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що судом було порушено його право на захист, оскільки, жодного разу не було повідомлено про розгляд даної справи, ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з доданими до неї документами він не отримував. Стосовно стягнення з нього аліментів, то стверджує, що в нього є сумніви, щодо його батьківства, та зазначає, що з позивачкою разом не проживав і спільного господарства не вів, тому позовні вимоги вважає безпідставними. Просить скасувати рішення міського суду та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

Від спільного проживання сторони мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії І-СГ № 337450, виданою 11.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області (а.с. 4).

Відповідач кошти на утримання дитини не надає.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Пунктом 17 ППВС України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. З матеріалів справи вбачається, що така домовленість відсутня, дитина проживає з позивачкою.

Задовольняючи позовні вимоги суд вірно виходив з положень ст. ст. 180 - 183 СК України.

Заперечення апелянтом батьківства стосовно неповнолітньої дитини безпідставні, оскільки ст. ст. 125-126 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, що було дотримано, крім цього апелянтом не спростовано цього факту жодним належним доказом.

Як ствердила в апеляційному суді позивачка, відповідач особисто подав у відділ ДРАЦС заяву про визнання батьківства. Останній цього твердження не спростував.

Відповідно до презумпції батьківства чоловіка, саме він є батьком дитини, народженої позивачкою. У зв'язку з цим позивачка не зобовязана доводити, хто є батьком її дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками міського суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті і справедливе рішення з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом та його представником не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 2 ст. 305, ч. 1 п. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_7