АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/785/13 Справа № 401/541/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Дерев'янко О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2013 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Деревянка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А., Петешенкової М.Ю.

при секретарі: Солод О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення ОСОБА_3 - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання угоди дійсною, визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2005 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідачки ОСОБА_5, в обґрунтування якого зазначила, що в липні 2003 року між нею та відповідачкою укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу будинку № 46 по вул.. Петрозаводскій в м. Дніпропетровську. Оскільки відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу, позивачка просила суд визнати угоду купівлі-продажу дійсною, визнати за нею право власності.

ОСОБА_3 - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2012 року ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляцiйнiй скарзi ОСОБА_2 зазначив, що судом неповно зясовано обставини справи, порушено норми матерiального та процесуального права, тому ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову.

Перевiривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегiя суддiв вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних пiдстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.1993 року належав будинок № 46 по вул.. Петрозаводскій в м. Дніпропетровську. (а.с.5,9)

В обгрунтування позову ОСОБА_4 надала суду «Договір про домашню угоду»від 05.07.2003 року, за яким ОСОБА_5 продала а ОСОБА_4 купила будинок № 46 по вул.. Петрозаводській в м. Дніпропетровську, за дві тисячі гривень. (а.с.11)

Відповідно до вимог статті 227 УРСР (1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Статтею 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Встановивши, що договір купівлі-продажу про визнання якого дійсним ставила питання ОСОБА_6, не був нотаріально посвідчений і доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 ухилялася від нотаріального оформлення цього договору не надано, суд першої інстанції не обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Крім того, відповідно до висновків проведеної судом судової почеркознавчої експертизи № 3012-12 від 04.09.2012 року, підпис від імені ОСОБА_5, який розміщений в оригіналі договору про домашню угоду від 05.07.2003 року під текстом ліворуч від дати виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою. (а.с.169-173)

Таким чином, доводи відповідачки ОСОБА_5 про те, що вона договір не підписувала та грошей за належний їй будинок не отримувала заслуговують на увагу та позивачем не спростовано.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Доводи ОСОБА_2, про те, що судом не враховано набуття ним права власності на спірне домоволодіння, при викладених вище обставинах не є підставою для задоволення позову та скасування рішення, тому такі посилання апелянта задоволені бути не можуть. Посилання апелянта на те, що судом його не було залучено у якості третьої особи, також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог ст.. 35 ЦПК України ОСОБА_2 заяви про вступ у справу на стороні позивача не подавав, сторони про його залучення до участі в справі клопотання не заявляли.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення ОСОБА_6 - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: