Провадження № 2/750/1819/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2013 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Коверзнева В.О.,

при секретарі Дорошенко О.В.,

з участю: позивача, представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

14.11.2012 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн, щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також аліментів за три роки до дня звернення до суду в розмірі 36000 грн.

В обґрунтування позову послався на невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків по утриманню сина.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні.

Представник відповідач позов не визнав. Стверджує, що відповідач належним чином виконує свої обовязки по утриманню сина. Вона періодично передає з Італії, де постійно проживає, через знайомих грошові кошти, одяг, продукти харчування, у звязку з чим вважає, що відсутні підстави для стягнення з неї аліментів.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 (повнолітня дочка сторін) показала суду, що відповідач 1 2 рази на місяць передає з Італії, де вона постійної проживає з 2003 року, посилки з продуктами харчування, одягом та грошовими коштами в сумі 100 150 Євро. З цих коштів вона 50 Євро надає неповнолітньому братові на дрібні витрати, а решту витрачає на свою сімю, в тому числі й на придбання продуктів харчування, які потім споживає брат.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 (повнолітня дочка сторін) надала суду аналогічні покази.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та двох повнолітніх дочок: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. З 2003 року відповідач постійно проживає в Італії, а тому вихованням і утриманням неповнолітніх дітей займався позивач. У даний час ОСОБА_6 створила свою сімю і проживає разом із чоловіком окремо від позивача. ОСОБА_5 також створила свою сімю, але проживає з чоловіком і двома малолітніми дітьми разом із позивачем. Неповнолітній син сторін також проживає з позивачем і знаходиться на його утриманні.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 181 цього Кодексу способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За статтею 184 Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину якого одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Системний аналіз наведених положень Кодексу дає суду підстави для висновку, що право на аліменти має той з батьків, з ким постійно проживає дитина. Право одного з батьків на отримання аліментів кореспондує обовязку іншого батька, який проживає окремо, сплачувати аліменти на утримання дитини тому з батьків, з ким дитина проживає. В тому разі, якщо платник аліментів не має регулярного доходу та за наявності інших істотних обставин, розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що відповідач надає допомогу на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 періодично передаючи з Італії одяг, продукти харчування та грошові кошти в сумі 100 150 Євро на місяць. Вказана сума розподіляється на двох повнолітніх дочок та неповнолітнього сина сторін, у спосіб, який кожного разу визначає відповідач у телефонному режимі. Розпорядження коштами, що призначаються для неповнолітнього сина здійснює ОСОБА_5, яка купує на свою сімю, з урахуванням брата, продукти харчування, а за потреби інколи купує йому й одяг. Вона ж готує їжу, яку потім споживає брат. Безпосередньо позивачеві відповідач допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає.

З огляду на вимоги статей 180, 181 Кодексу утримання неповнолітнього сина, яке здійснює відповідач через ОСОБА_5, не можна вважати належним виконанням своїх батьківських обовязків, оскільки як зазначено вище, Кодексом на неї покладено обовязок надавати допомогу саме позивачеві, який як батько, з ким проживає неповнолітній син, здійснює його виховання та щоденне утримання. Крім того, та обставина, що обидві дочки сторін мають свої сімї та виховують власних малолітніх дітей, при цьому ніде не працюють, дає суду серйозні підстави для сумніву, що грошові кошти, які відповідач виділяє на неповнолітнього сина витрачаються лише на його особисті потреби.

По справі доведено, що відповідач не бере участі в оплаті інших супутніх витрат, крім тих, що спрямовані лише на задоволення фізіологічних потреб неповнолітнього сина, зокрема, витрат на утримання житла, в якому він проживає; витрат, повязаних з фізичним і духовним розвитком дитини тощо.

Наведене в сукупності дає суду підстави для висновку про те, що участь відповідача в утриманні неповнолітнього сина є неналежною і недостатньою, що є підставою для стягнення з неї аліментів на користь позивача.

Вирішуючи питання розміру аліментів, що належить стягнути з відповідача, суд виходить з наступного. Так, статтею 182 Кодексу встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоровя та матеріальне становище дитини;

2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають значення.

Суд вважає необхідним врахувати те, що відповідач хоча й бере участь в утриманні неповнолітнього сина, проте її участь визнана недостатньою та неналежною і такою, що не дозволяє забезпечити усі потреби дитини. Відповідач також не довела того, що вона має постійну роботу та регулярний заробіток. За таких суд вважає доцільним визначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн щомісячно.

Відповідно до частини 2 статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати.

У звязку з тим, що позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження вжиття заходів стягнення з відповідача аліментів за минулий час і що остання ухилялася від сплати аліментів, позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 10, 79, 88, 208, 212 215, 367 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 800 грн щомісячно, починаючи з 14.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 229 грн 40 коп.

Рішення суду, в частині стягнення аліментів, підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Головуючий: