Справа № 2-609/11
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2013 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10, Дніпропетровської міської ради та Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", про визнання недійсним розпорядження, скасування свідоцтва про право власності та запису в реєстрі, визнання права на приватизацію, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10, Дніпропетровської міської ради та Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" про визнання недійсним розпорядження, скасування свідоцтва про право власності та запису в реєстрі, визнання права на приватизацію.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що він з дня свого народження до 26.04.1998 року проживав у квартирі АДРЕСА_1

18.03.1998 року виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної ради прийняв рішення №111/1 про влаштувати неповнолітнього ОСОБА_1 в школу-інтернат на повне державне забезпечення. Даним рішенням за ним було закріплено житло, а саме квартира АДРЕСА_1

11.08.2005 року позивачу виповнилося 18 років, він набув повної цивільної дієздатності та міг реалізувати своє право користування на житло, однак з 06.06.2005 року по 12.09.2007 року ОСОБА_1 відбував покарання в Песчанській виправній колонії №59 у зв'язку з чим не міг скористатися своїм правом.

12 вересня 2007 року він повернувся з місця позбавлення волі, але квартира, що була за ним закріплена, була зайнята невідомими особами. Особисті речі, що належали йому та його родичам, були знайдені в непридатному для використання стані у підвальному приміщенні будинку.

У квартирі АДРЕСА_1 були замінені двері та замок, у зв'язку з чим потрапити до житлового приміщення ОСОБА_1 не має можливості. Іншого жилого приміщення у ОСОБА_1 немає.

26.06.2008 року він отримав з КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" інформаційну довідку, згідно з якою вищевказана квартира на підставі свідоцтва про право власності від 22.11.2007 р., виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, на праві спільної часткової власності, по ? частині кожному, належить відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_10

Позивач вважає, що набуття права власності вищевказаними особами на квартиру №1 по вул. Артеківській відбулося з порушенням норм діючого законодавства про приватизацію.

Відповідно до ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: поміщення дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника - протягом усього часу їх перебування в цьому закладі, у родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях. Взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.

Позивач зазначає, що з цих підстав вищезазначена квартира могла надаватися ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 тільки на підставі договору оренди, тобто на визначений строк, як передбачає ст. 71 Житлового кодексу України, тобто до закінчення строку перебування ОСОБА_1 у дитячому закладі або до досягнення ним повноліття і повернення від родичів.

Управляння житлового господарства Дніпропетровської міської ради при приватизації квартири АДРЕСА_1 не звернуло уваги на те, що дана квартира закріплена за ОСОБА_1 і він має право користування цим житловим приміщенням.

Норми діючого законодавства гарантують право позивачу, як дитині, поміщеній до дитячої установи на повне утримання держави, на збереження за нею права на жиле приміщення в спірній квартирі на час перебування в даній установі, а в подальшому - у період знаходження в місцях позбавлення волі.

У зв'язку з тим, що вищезазначена квартира приватизована відповідачами і вони на теперішній час є співвласниками квартири, тому ОСОБА_1 не має змоги реалізувати гарантоване йому ч.1 ст.9 ЖК України право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Таким чином, позивач просив суд визнати недійсним розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської про приватизацію квартири АДРЕСА_1; скасувати запис № НОМЕР_1 в єдиному реєстрі прав власності; скасувати свідоцтво про право власності на вказану за відповідачами та виселити їх з квартири; вселити ОСОБА_1 в спірну квартиру визнати за ним право на її приватизацію.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідачі та їх представник проти позову заперечували та суду пояснили, що з вересня 1985 року по жовтень 2005 року ОСОБА_3 працювала у ВАТ "Нижньодніпровський трубопрокатний завод", у 1989 році була поставлена на облік для отримання житла. У 1991 році її сім'ї з 4-х чоловік була виділена кімната у малосімейному гуртожитку, а 26.11.1998 року на підставі рішення адміністрації та профкому ВАТ "НТЗ ім.К.Лібкнехта" 393 від 1.10.1998 року, їй було видано ордер на службове приміщення - квартиру АДРЕСА_1

Рішенням Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради №400/2 від 20.12.2002 року за клопотанням ВАТ "НТЗ ім.К.Лібкнехта" дана квартира була виключена зі складу службового житлового фонду і включена до складу житлового фонду для постійного проживання, у зв'язку з чим ОСОБА_3 на склад сім'ї із 4-х чоловік 13.02.2003 року був виданий ордер на житлове приміщення НОМЕР_2.

Додатково зазначили, що у лютому 1998 року мати позивача ОСОБА_7 була виселена зі спірної квартири в гуртожиток і дане рішення нею не оскаржувалося. Таким чином, на час влаштування неповнолітнього ОСОБА_1 до школи-інтернату та закріплення за ним житла, сім'я Жадан уже не була користувачами цієї квартири, у зв'язку з чим за дитиною повинно бути закріплено те житло, яким дійсно користувалася його сім'я на час прийняття такого рішення.

Таким чином, дана квартира надана для проживання відповідачам без будь-яких порушень законодавства та приватизована ними у строгій відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду, тому у позовних вимогах просили відмовити у повному обсязі.

Представник відповідачів Дніпропетровської міської ради та Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" проти позову заперечував, надав письмові заперечення та посилався на те, що відповідачі отримали спірну службову квартиру, цілком на законних підставах, оскільки відповідно до ст. 121 ЖК України, п.16 Постанови Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37 "Про службові приміщення" службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

11.10.1998 року було проведено спільне засідання адміністрації ВАТ "Нижньодніпровський трубопрокатний завод", правонаступником якого є ВАТ "ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД" та профспілкового комітету ВАТ "НТЗ ім.. К.Лібкнехта, де було прийняте рішення надати сім'ї ОСОБА_3 житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1

Згідно зі ст.122 ЖК України, п. 21 Постанови Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37 на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. 26.11.1998 року на підставі вищевказаного спільного рішення Амур-Нижньодніпровською районною радою м. Дніпропетровська відповідачам був наданий ордер на спірне житлове приміщення, що відповідає вимогам ст. 129 ЖК, яка передбачає видачу ордера на вільну жилу площу.

Посилання позивача на те, що відповідачам було надано в користування спірну квартиру з порушенням норм ст.71 ЖК не може братися до уваги, оскільки на час видачі їм ордера ст.71 ЖК України була викладена у наступній редакції: "жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: поміщення дітей на виховання в державний дитячий заклад, до родичів, опікуна

чи піклувальника - протягом усього часу їх перебування в цьому закладі, у родичів,

опікуна чи піклувальника, якщо в жилому приміщенні, з якого вибули діти, залишились

проживати інші члени сім'ї. Якщо в жилому приміщенні, з якого вибули діти, не залишились проживати члени їх сім'ї і приміщення надано іншим громадянам або вселення в нього є неможливим з інших причин, то після закінчення строку перебування дітей у державному дитячому закладі, повернення їх від родичів, опікуна (піклувальника) їм у порядку, передбаченому частиною першою статті 46 цього Кодексу, надається жиле приміщення виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів за останнім постійним місцем проживання. Таким чином, викладення позивачем підстав позову з посиланням на ЖК України у редакції зі змінами станом на 02.03.2000 року незаконне та необґрунтоване, оскільки відповідно до ч.2,3 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі та якщо цивільні відносини виникли раніше, то вони регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Окрім цього, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.1998 р. по справі № 2-1344/98 мати позивача ОСОБА_7 втратила право використання житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Як вбачається, у спірному жилому приміщенні, з якого вибув позивач до державного закладу, не залишились проживати члени його сім'ї, у зв'язку з чим йому в порядку, передбаченому частиною першою статті 46 ЖК України, після закінчення строку перебування у дитячому закладі повинно надаватися жиле приміщення виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів за останнім постійним місцем проживання. Вказане зазначено і в рішенні суду від 09.10.1998 року.

Відповідно до ст. 47 ЖК України, п.12. Постанови Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37 службові жилі приміщення надаються у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті, визначеному в установленому порядку.

Ордер на житлове приміщення виданий відповідачам на чотири члена сім'ї, на вільну жилу площу, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, у віданні якої на той час ці приміщення знаходились, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, у зв'язку з чим сім'я ОСОБА_3 отримала спірну (на той час ще службову) квартиру цілком на законних підставах.

Додатково представник третьої особи зазначила, що статтею 32 ЖК України встановлено вік, з якого громадяни здійснюють право на отримання житлового приміщення. Відповідно до ст. 14 ЦК Української РСР (в редакції станом на 1998-1999 р.р.) неповнолітні, які не досягли 15 років, за них (від їх імені) необхідні дії за постановкою на квартирний облік та отриманню житлового приміщення здійснюють батьки (чи піклувальники).

У довідці КП Дніпропетровської міської ради "Жилсервіс-3" від 29.03.2012 р. № 111 вказано, що ОСОБА_7 прибула з міст позбавлення волі та за ордером № 1470 від 08.12.1998 р. отримала кімнату у гуртожитку: АДРЕСА_2. На той час вищевказаний гуртожиток знаходився у віданні ВАН "НТЗ ім.К Лібкнехта", кімната ізольована і позивач з дня повернення з державного дитячого будинку №1, тобто з 28.03.2000 року, проживає в ній разом з матір'ю ОСОБА_7. Таким чином, оскільки на той час позивач був неповнолітнім, його мати ОСОБА_7 використала право на отримання житлового приміщення після закінчення строку його перебування у державному дитячому закладі.

Окрім цього, згідно з п.6 Постанови Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37 жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

20.12.2002 року за клопотанням ВАТ "Нижньодніпровський трубопрокатний завод", та листа комітету комунальної власності Дніпропетровської міської ради, керуючись ст.125 ЖК України, Положенням "Про службові приміщення" виконком Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська цілком законно та обґрунтовано прийняв рішення про виключення із складу службового житлового фонду і включення до складу житлового фонду для постійного проживання трьохкімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Таким чином, оскільки спірна квартира була виведена зі складу службових житлових приміщень, має загальну площу 55,0 кв.м. та склад сім'ї наймача ізольованої квартири складає чотири особи, тому відповідачі мали повне право на приватизацію житлового фонду та отримання квартири у власність, у зв'язку з чим представник третьої особи просила суд відмовити ОСОБА_1 в позовних вимогах у повному обсязі.

Представник третьої особи - Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради проти позову заперечував.

Вислухавши думку відповідачів, представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає ОСОБА_1 в позовних вимогах відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 18.03.1998 року виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної ради прийняв рішення №111/1 про влаштувати неповнолітнього ОСОБА_1 в школу-інтернат на повне державне забезпечення. Даним рішенням за ним було закріплено житло, а саме квартира АДРЕСА_1 (а.с.13).

Згідно з довідкою дитячого міського будинку №1 від 11.08.2008 року за №93, ОСОБА_1 знаходився на повному державному забезпеченні дитячого будинку №1 з 27.04.1998 року по 28.03.2000 року (а.с.12).

Відповідно до довідки КП Дніпропетровської міської ради "Жилсервіс-3" №1/178 від 17.05.2012 року ОСОБА_1 з моменту прибуття з дитячого закладу-інтернату разом зі своєю матір'ю ОСОБА_7 проживає в ізольованій кімнаті НОМЕР_3 гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.113).

З 06.06.2005 року по 12.09.2007 року ОСОБА_1 відбував покарання в Песчанській виправній колонії №59 (а.с.16).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 09.10.1998 року ОСОБА_7 була визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та з нею було розірвано договір найму житлового приміщення (а.с.117, 118).

Даним рішенням зазначено, що після терміну перебування дитини ОСОБА_1 в дитячому закладі йому в порядку, передбаченому ч.1 сит. 46 ЖК України, повинно бути надано житлове приміщення. Дана норма закону передбачає позачергове надання житлового приміщення: п.3 -особам, які повернулися із державного дитячого закладу, від родичів, опікуна чи піклувальника, громадянам, які були незаконно засудженні та в подальшому реабілітовані, при неможливості повернення раніше займаного приміщення.

Рішенням виконкому АНД райради №469 від 20.11.1998 року спірна квартира АДРЕСА_1 включена в число службових (а.с.159).

26.11.1998 року Виконавчим комітетом АНД райради на підставі рішення адміністрації та профкому ВАТ "НТЗ ім.К.Лібкнехта" №93 від 1.10.1998 року, ОСОБА_3 на сім'ю із 4-х чоловік був виданий ордер №00322 на службове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 (а.с.85).

Рішенням виконкому АНД райради №400/2 від 20.12.2002 року квартира АДРЕСА_1 виключена із числа службових та включена до числа житлового фонду для постійного проживання (а.с.162).

13.02.2003 року Виконавчим комітетом АНД райради на підставі рішення виконкому №400/2 від 20.12.2002 року, ОСОБА_3 був виданий ордер НОМЕР_2 на квартиру АДРЕСА_1, на склад сім'ї із 4-х чоловік: ОСОБА_3 - наймач, ОСОБА_2 -чоловік, ОСОБА_4 - син та ОСОБА_10 - дочка (а.с.77).

22.11.2007 року дана квартира відповідачами була приватизована та Управлінням житлового господарства було видано свідоцтво про право власності на: ОСОБА_3 (1/4 частина), ОСОБА_2 (1/4 частина), ОСОБА_4 (1/4 частина) та ОСОБА_10 (1/4 частина).

В ході розгляду справи та в результаті дослідження документів, на підставі яких була проведена приватизація спірної квартири (а.с.32-36), будь-яких порушень чинного законодавства судом встановлено не було.

Окрім цього, станом на час виникнення даних правовідносин ст.71 ЖК України була викладена у наступній редакції: "жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: поміщення дітей на виховання в державний дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника - протягом усього часу їх перебування в цьому закладі, у родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в жилому приміщенні, з якого вибули діти, залишились проживати інші члени сім'ї. Якщо в жилому приміщенні, з якого вибули діти, не залишились проживати члени їх сім'ї і приміщення надано іншим громадянам або вселення в нього є неможливим з інших причин, то після закінчення строку перебування дітей у державному дитячому закладі, повернення їх від родичів, опікуна (піклувальника) їм у порядку, передбаченому частиною першою статті 46 цього Кодексу, надається жиле приміщення виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів за останнім постійним місцем проживання. Таким чином, підстави для вселення ОСОБА_1 після повернення його з дитячого будинку саме в спірну квартиру, відсутні, оскільки рішенням суду від 09.10.1998 року його мати ОСОБА_7 втратила право використання житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, та у спірному жилому приміщенні, з якого вибув позивач до державного закладу, не залишились проживати будь-хто із членів його сім'ї.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 47 ЖК України, п.12. Постанови Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37 службові жилі приміщення надаються у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті, визначеному в установленому порядку. Ордер на житлове приміщення виданий відповідача на чотири члена сім'ї, на вільну жилу площу, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, у віданні якої на той час ці приміщення знаходились, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, у зв'язку з чим сім'я ОСОБА_3 отримала спірну (на той час ще службову) квартиру цілком на законних підставах.

Окрім цього, ст.32 ЖК України встановлено вік, з якого громадяни здійснюють право на отримання житлового приміщення. Відповідно до ст.14 ЦК України (в редакції 1963 року) неповнолітні, які не досягли 15 років, за них (від їх імені) необхідні дії за постановкою на квартирний облік та отриманню житлового приміщення здійснюють батьки (чи піклувальники). Після повернення з будинку дитини - з 28.03.2000 року, позивач проживає гуртожитку разом з матір'ю ОСОБА_7, яка і повинна була представляти його інтереси в усіх органах, в тому числі щодо постановки дитини на облік для отримання житла, оскільки батьківських прав вона позбавлена не була.

Керуючись ст.10, 60, 61, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 14 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 32, 46, 47, 71, 122 ЖК України, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10, Дніпропетровської міської ради та Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" про визнання недійсним розпорядження, скасування свідоцтва про право власності та запису в реєстрі, визнання права на приватизацію, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя