Справа № 1310/2-358/11 Головуючий у 1 інстанції: Левик Я. А.
Провадження № 22-ц/783/222/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Гірник Т.А., Мацея М.М.,

секретаря Трофімової І.О.,

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 06 квітня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю третіх осіб: Вороняцької сільської ради Золочівського району Львівської області, Управління держкомзему у Золочівському районі Львівської області, Золочівської державної нотаріальної контори, ДП Центр державного земельного кадастру, про визнання недійсними та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та договору дарування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до своєї матері - ОСОБА_4 та брата - ОСОБА_5 про визнання незаконними та скасування: Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 533110 від 14.10.2008 року, виданого ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,2500 га, що розташована на вул. Прикарпатській, 36 в селі Вороняки Золочівського району Львівської області; Договору дарування земельної цієї ділянки площею 0,2500 га, що укладений 05.12.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В обґрунтування позову посилався на те, що йому про існування зазначених вище - Державного акту та Договору дарування стало відомо лише у червні 2010 року. При цьому, на подарованій матірю братові земельній ділянці розташований єдиний заїзд загального користування шириною 5 метрів, довжиною 45 м., площею 0.0225 кв.м. до належного йому будинковолодіння № 38, що по вул. Прикарпатській в селі Вороняки Золочівського району Львівської області, який існує впродовж 35-40 років і не міг бути включений у спірну земельну ділянку.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю третіх осіб Вороняцької сільської ради Золочівського району Львівської області, Управління держкомзему у Золочівському районі Львівської області, Золочівської державної нотаріальної контори, ДП Центр державного земельного кадастру, про визнання недійсними та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та договору дарування земельної ділянки відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, зазначає, що не згідний з ним, вважає, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а також неправильно застосовані судом норми матеріального та процесуального права. Впродовж 20 років іншого заїзду до його ділянки не облаштовувалось та немає. Висновки суду явно суперечать матеріалам справи та вимогам закону.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно зі ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним.

Підстави недійсності правочину, як способу захисту цивільного права зазначені у ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними № 9 від 6 листопада 2009 року передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку № 38, що по вул. Прикарпатській в селі Вороняки Золочівського району Львівської області. Крім цього, рішенням суду за ним визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1124 га за даною адресою - для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських споруд (а.с. 5). Відповідач ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,25 га. для обслуговування будинку № 36 та господарських будівель, яка розташована по вулиці Прикарпатській в цьому ж селі (а.с. 14-16).

З вулиці Прикарпатської, через земельну ділянку відповідача, самовільно, без будь якого погодження та рішення відповідного органу, влаштовано заїзд до будинку № 38 позивача, який використовується вже близько 20 років.

Як вбачається із плану забудови згаданих будинків від 16.01.1963 року, такого заїзду до будинків взагалі передбачено не було, рішень про надання дозволу на влаштування такого Вороняцькою сільською радою не приймалось. Наявність заїзду на викопіюванні з плану с. Вороняки, який виготовлений на базі аерофотозйомки засвідчує лише фактичний та приблизний стан розташування будинків і земель в с. Вороняки станом на 1987 рік, і не є документом, який свідчить про законність влаштування такого (а.с. 9-10).

Із викопіювання з плану с. Вороняки, яке передувало зазначеному вище, чітко видно, що спірного заїзду не існувало взагалі (цив. справа Золочівського районного суду № 2-365/10 а.с. 10).

Беручи до уваги наведене, районний суд, відмовляючи в позові, вірно зазначив, що підстав вважати спірний заїзд землями загального користування, та відповідно, через це ставити під сумнів передачу у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку № 36 по вулиці Прикарпатській у с. Вороняки Золочівського району немає.

Також суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що спірний Державний акт, який посвідчував право власності відповідачки ОСОБА_4 на земельну ділянку 0,25 га., був виданий їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері ОСОБА_6 та Державного акту ЛВ № 2522 від 29.01.1998 року, за яким ОСОБА_6 набула право власності на вказану земельну ділянку в порядку реалізації свого особистого права на приватизацію земельних ділянок. Такий акт визнаний недійсним не був.

Наведене обєктивно стверджується зібраними та оціненими судом доказами, які знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та рішенні.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті й справедливе рішення, дійшовши його на основі повно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що згідно п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 20 серпня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2011 року, які у свою чергу залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі 17 жовтня 2011 року, - у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю третьої особи Вороняцької сільської ради Золочівського району Львівської області, про встановлення постійного земельного сервітуту та усунення перешкод в користуванні зазначеним вище заїздом відмовлено (цив. справа Золочівського районного суду Львівської області № 2-365/10).

Дане рішення у черговий раз стверджує безпідставність вимог ОСОБА_2

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом та його представником не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 06 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Гірник Т.А.

ОСОБА_7