Справа №228/1218/2012
Провадження по справі №2/150/24/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2013 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого: судді Суперсона С.П.,

при секретарі Гендзьорі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чернівецького районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства Діана П с. Моївка Чернівецького району Вінницької області про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що протягом 2011 2012 років ФГ Діана П с. Моївка Чернівецького району Вінницької області без відповідних на те підстав заволоділо та використовувало земельну ділянку №439, кадастровий №030010039 площею 2,6694 га та земельну ділянку кадастровий №:030:001:0038 площею 2,6616 га, розташовані на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, та належні ОСОБА_1 згідно державних актів серії ЯД, №418458 та ЯЛ, №225381 на праві приватної власності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, яка діє на підставі угоди, позов підтримала, просила його задовольнити. ОСОБА_1 зазначив, що після смерті батьків договори оренди земельних ділянок із ФГ Діана П не переукладалися, зазначеним господарством не виплачувалась орендна плата за користування земельними ділянками. ФГ Діана П користувалося земельними ділянками без відповідних правових підстав, тому просить стягнути із даного господарства всі доходи, які воно одержало від використання земельних ділянок.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення. Зауважив, що розмір збитків проведено ОСОБА_1 арифметичним способом без урахування будь яких виробничих затрат.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що земельні ділянки знаходяться на полі, розташованому позаду адміністративної будівлі фермерського господарства Діана П с. Моївка Чернівецького району Вінницької області. Після розпаювання земельні ділянки оброблялись даним господарством.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дали суду аналогічні покази.

З*ясувавши позицію сторін, заслухавши пояснення свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно статті 35 Закону України Про оренду землі спори, пов*язані із орендою землі, вирішуються у судовому порядку.

Встановлено, що між ФГ Діана П та ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (батьками позивача) було укладено договори оренди земельних ділянок, належних останнім на праві приватної власності на землю згідно державних актів.

ОСОБА_7 померла 01.03.2000 року, ОСОБА_8 помер 01.05.2009 року. Єдиним спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 згідно заповітів являється позивач, що стверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 21.09.2007 року та від 11.11.2009 року, видані та посвідчені нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області /а.с. 37, 50/.

В листі Державного комітету України із земельних ресурсів від 01.03.2010 року, №5110/21/13-10 зазначено, що підстави припинення договору оренди землі визначенні ст.31 Закону України "Про оренду землі", серед яких є: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 Закону України Про оренду землі, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі може припинятися також в інших випадках, передбачених законом.

Правонаступництво у разі зміни власника речі, переданої у найм, передбачено загальними положеннями про найм Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обовязки наймодавця.

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як слідує зі статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Частиною 4 ст. 32 Закону України Про оренду землі визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Так, у самому договорі оренди землі може бути передбачено як підставу для припинення договору оренди землі смерть фізичної особи орендодавця.

Таким чином, смерть фізичної особи - орендодавця за загальним правилом не є підставою для припинення договору, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців переходять права та обовязки за договором оренди, якщо інше прямо не передбачено в самому договорі.

При вирішенні питання про повернення ОСОБА_1 безпідставно набутого ФГ Діана П майна (земельних ділянок) суд критично ставиться до висновків, що містить Лист Державного комітету України із земельних ресурсів від 01.03.2010 року, №5110/21/13-10.

Так, згідно ст.34 Закону України "Про оренду землі" орендар зобовязаний повернути орендовану земельну ділянку після припинення дії договору.

Відповідно ст.125 Земельного кодексу України приступати до використання земельної ділянки необхідно лише за наявності зареєстрованого договору оренди землі ( тобто коли особа наділена речовим правом оренди, що зареєстровано відповідно до встановленого порядку). Отже, смерть орендодавця автоматично зупиняє реєстрацію речового права оренди земельної ділянки, і відповідно орендар без нового договору не може приступати до її використання без дозволу нового власника. Орендар позбавлений в такому випадку права користуватися земельною ділянкою без зареєстрованого договору, смерть власника земельної ділянки (орендодавця) тягне за собою і відповідно припинення дії договору оренди, необхідно укладати договір з новим власником.

Власника земельної ділянки неможливо змусити чи зобов*язати передати в оренду свою земельну ділянку, переукласти договір оренди земельної ділянки, оскільки, статтею 19 Основного закону України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними звернено увагу судів на те, що в разі передчасної передачі на виконання юридично ще неукладеного договору майна право на це майно у набувача не виникає і власник може витребувати його в порядку, встановленому главою 83 ЦК України (Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави).

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння (п.2 ч.3 cт.1212 ЦК України).

Таким чином, ФГ Діана - П користується земельною ділянкою без достатньої правової підстави, тому ОСОБА_1 як законний володілець вправі вимагати повернення у товариства безпідставно набутого майна.

Оскільки, договори оренди земельних ділянок не переукладено, ОСОБА_1, являючись власником земельних ділянок, не має можливості в повній мірі здійснити свої права власника та розпорядитись на власний розсуд належними йому земельними ділянками, а тому позовні вимоги щодо витребування у ФГ Діана - П земельних ділянок та повернення їх ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 321 Цивільного кодексу України також передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині повернення фермерським господарством Діана П с. Моївка належних йому земельних ділянок, набутих господарством без відповідних на те правових підстав.

Вирішуючи питання про стягнення і ФГ Діана П с. Моївка Чернівецького району вінницької області на користь ОСОБА_1 доходів від безпідставно набутого майна, суд ґрунтується на наступному.

Статтею 1214 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов*язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна.

Відповідно до ч.2 ст.157 Земельного кодексу України 2 порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року, № 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до пункту 2 вище зазначеного Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Розмір збитків проведено ОСОБА_1 арифметичним способом без урахування будь яких виробничих затрат, позивачем при проведенні розрахунку збитків взято до уваги, що у 2011-2012 роках належні йому земельні ділянки були засіяні ФГ Діана П с. Моївка озимою пшеницею, розрахунок ґрунтується лише на довідці відділу статистики у Чернівецькому районі №104 від 19.11.2012 року, яка містить дані щодо середньої врожайності озимої пшениці у 2012 році з одного гектара та середньої ціни реалізації пшениці у жовтні 2012 року за одну тонну. Наведене свідчить, що розрахунок збитків проведено без дотримання Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року, № 284. Крім того, позивачем в порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК України не доведено обставину, на яку він посилається, обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо стягнення збитків від безпідставно набутого майна, зокрема, те, що саме озимою пшеницею були засіяні належні йому земельні ділянки, тому доказування відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вище наведеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення із ФГ Діана П с. Моївка на його користь доходів від безпідставно набутого майна.

При вирішенні питання щодо стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 орендної плати за користування земельними ділянками, належними позивачу, судом враховується наступне.

Відповідно до ст. 33 Закону України Про оренду землі поновленням договору оренди землі є укладання договору оренди земельної ділянки на той же строк і на тих же умовах, на яких було укладено попередній договір оренди зазначеної ділянки.

Відповідно до ст. 31 Закону України Про оренду землі однією з підстав припинення договору оренди землі є закінчення строку, на який його було укладено. Тобто, по закінченню терміну договору оренди в орендаря припиняється право орендного землекористування незалежно від волі сторін щодо поновлення зазначеного договору на новий строк.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації.

Таким чином, договір оренди землі після закінчення його терміну не може бути автоматично поновлений на тих самих умовах, оскільки для виникнення права орендного землекористування необхідна наявність зареєстрованого договору оренди землі.

Зі змісту ст. 33 Закону України Про оренду землі слідує, що суть переважного права орендаря на поновлення договору оренди земельної ділянки полягає в тому, що якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення терміну договору оренди, він виявляє свою волю щодо поновлення договору оренди на новий термін; у місячний термін орендодавцю надається право заперечити проти поновлення договору оренди на новий термін, що має бути здійснено у письмовій формі листом-повідомленням; якщо у місячний термін такого заперечення від орендодавця не надійшло, орендар має право вимагати від орендодавця укладення договору оренди на той же строк і на тих же умовах, що і попередній договір. У випадку відмови орендодавця від укладення договору оренди, орендар має право на судовий захист.

Коли договір оренди закінчився, але ще не поновлений, орендодавець не має права вимагати від орендаря сплати орендної плати за термін фактичного користування земельною ділянкою. Орендна плата є істотною умовою договору оренди земельної ділянки, який припинився у зв'язку із закінченням терміну, на який його було укладено.

Враховуючи те, що договір оренди земельної ділянки не переукладено, не поновлено, ОСОБА_1 позбавлений права вимагати у ФГ Діана П сплати орендної плати за термін фактичного користування належними йому земельними ділянками.

На підставі ст., ст.321, 1212, 1213 ЦК України, ст., ст.31, 125, 157 Закону України Про оренду землі від 06.10.1998 року, керуючись ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Витребувати у фермерського господарства Діана П с. Моївка Чернівецького району Вінницької області земельну ділянку №439, кадастровий №030010039 площею 2,6694 га та земельну ділянку кадастровий №:030:001:0038 площею 2,6616 га, розташовані на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, належні ОСОБА_1 згідно державних актів серії ЯД, №418458 та ЯЛ, №225381 на праві приватної власності та повернути ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення установлених строків, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя: Суперсон С.П.