Справа № 1716/3812/2012
Номер провадження 2/570/293/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2013 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі Захарук Г.Л.

за участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачки, адвоката ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки, адвоката ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

представника 3-ої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівному

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Управління Держкомзему у Рівненському районі (до участі в справі залучено як третю особу без самостійних вимог Садове товариство "Льонок") про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, і за позовом третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги ТРУСІКА ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, КУЗЬМІЧА ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Управління Держкомзему Рівненського району, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації,

в с т а н о в и в :

У звязку з тим, що вона після смерті батьків успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями в с.Ремель по вул.Ремельській № 74-а Рівненського району, її право власності на цей будинок зареєстровано в КП РОБТІ, рішенням сесії Новоукраїнської сільської ради № 15 від 03.12.2010 року їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1618 га для будівництва і обслуговування цього житлового будинку, вона розпочала процес приватизації, однак отримати Державний акт на право власності на земельну ділянку не може, оскільки виявилося, що у системі координат зовнішні межі земельної ділянки суміжного землевласника ОСОБА_3 частково накладаються на її земельну ділянку, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить визнати недійсним та скасувати реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку, який було видано ОСОБА_3

Під час розгляду справи до суду через канцелярію надійшла позовна заява третіх осіб з самостійними вимогами (8 чоловік) про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 060583 від 11.11.2008 року, виданого на імя ОСОБА_3 та скасування його державної реєстрації. Свої позовні вимоги треті особи з самостійними вимогами мотивують тим, що відповідачка ОСОБА_3 самовільно захопила частину земель загального користування (більшу частину дороги) приватизувала її, тим самим ширина дороги звузилася і на даний час становить від 1 метра до 1,20 метра по довжині 34 метри, тоді як згідно ДБН ширина дороги не повинна бути меншою 3 м. Вважають, що при отриманні ОСОБА_3 вказаного Державного акту було порушено порядок приватизації земельних ділянок громадян в частині передачі у приватну власність земель загального користування, тому цей Державний акт підлягає скасуванню.

Обидва позови прийняті до спільного розгляду.

В ході розгляду справи, бажаючи мирним шляхом врегулювати спір, ОСОБА_3 звернулася до землевпорядної організації з питанням встановлення меж земельної ділянки. Дійсно було встановлено, що при виготовленні Державного акту на імя ОСОБА_3І, допущено технічну помилку і відповідно до плану земельної ділянки, який є в Державному акті, межі земельної ділянки частково накладаються на земельну ділянку, яка передана у приватну власність ОСОБА_14, хоча в натурі (на місцевості) ці земельні ділянки не накладаються одна на другу. В звязку з цим відповідачка за власні кошти замовила нову технічну документацію із землеустрою і просила зробити поділ земельної ділянки. Після виготовлення технічної документації із землеустрою, було проведено розподіл земельної ділянки і ОСОБА_3 отримала два Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зокрема: на земельну ділянку площею 0,0845 га, яка фактично є у її власності, і на земельну ділянку площею 0,0125 га, яка згідно плану в Держакті накладалась на земельні ділянки сусідніх землекористувачів. Державний акт серії ЯЖ № 060583 від 11.11.2008 року, виданий на імя ОСОБА_3 було анульовано.

В звязку з цим, позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог і просить скасувати Свідоцтво про право власності і його державну реєстрацію на земельну ділянку площею 0,0125 га, видане на імя ОСОБА_3 Аналогічну заяву про уточнення позовних вимог подала і третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_5 і просить скасувати Свідоцтво про право власності і його державну реєстрацію на земельну ділянку площею 0,0845 га, видане на імя ОСОБА_3

В суді позивачка ОСОБА_1 і її представник, адвокат ОСОБА_2, позов підтримали з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Суду пояснили, що єдиною проблемою при приватизації земельної ділянки для ОСОБА_1 була накладка частини однієї земельної ділянки на іншу. На даний час ця проблема усунута, документація виправлена. Але оскільки процедура відмови ОСОБА_3 від земельної ділянки площею 0,0125 га в нотконторі може затягнутися, тому просять скасувати Свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на цю земельну ділянку і його державну реєстрацію. Претензій стосовно фактичного користування земельними ділянками у них до ОСОБА_3 немає.

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_5, яка також представляє інтереси решти третіх осіб з самостійними вимогами згідно довіреності, позов третіх осіб підтримала з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, пославшись на обставини викладені в позовній заяві. Вважає, що приватизація земельної ділянки ОСОБА_3 була проведена з порушенням норм земельного законодавства, нею приватизовано частину дороги загального користування, що є неможливим. На даний час прохід між земельними ділянками ОСОБА_3 і ОСОБА_1 становить один метр, це не відповідає вимогам ДБН і утруднює рух по цьому проходу. Тому землекористувачі земельних ділянок 4 лінії, які не є суміжними землекористувачами з ОСОБА_3, але які користуються цим проходом, звернулися до суду з даним позовом і вона просить його задоволити.

Представник третьої особи, садового товариства «Льонок» ОСОБА_6, суду пояснила, що згідно плану земельних ділянок садового товариства всім його членам спочатку виділялося по 0,06 га землі. Коли ОСОБА_3 проводила приватизацію своєї земельної ділянки, то при виготовленні технічної документації було встановлено, що її земельна ділянка є більшої площі. Вона звернулася з заявою до правління товариства і на засіданні правління (протокол № 9 від 15.03.2008 року) їй надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,0370 га, яка прилягала до її земельної ділянки і якою вона фактично користувалася. Вона, ОСОБА_6, 15.03.2008 року видала відповідачці довідку про те, що вона є членом садового товариства «Льонок» користується земельною ділянкою № 68 площею 0,097 га, заборгованості по оплаті членських внесків немає, яка і була підставою для приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки. На той час вона не могла вчинити інакше, тому що рішення від 15.03.2008 року правління приймало стосовно трьох осіб і вони не могли відмовити ОСОБА_3, а решті задоволити заяви. На той час ніяких претензій від садівників 4 лінії стосовно проходу не було. На даний час розуміє, що нею було допущено помилку, яку необхідно виправити. Коли відповідачка останній раз приватизовувала земельну ділянку, то правління садового товариства не приймало рішення про те, земельну ділянку якої площі виділити їй для приватизації, вони відкликали підпис колишнього голови садового товариства, але на їх заяви ніхто не звернув уваги і знову видали ОСОБА_3 Свідоцтво про право власності на більшу земельну ділянку. Тому підтримує позови і просить їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_3 і її представник, адвокат ОСОБА_4, позов ОСОБА_1 визнали, а позов третіх осіб з самостійними вимогами не визнали. ОСОБА_3 суду пояснила, що вона з 1988 року користується земельною ділянкою, ця земельна ділянка огороджена і вона не зміщувала її меж. Земельна ділянка була виділена їй правлінням садового товариства, вона самостійно не захоплювала нічиїх земельних ділянок, тим паче вулиці. На плані там вулиці немає, а є лише стежка. Ця стежка є і до сьогодні і нею користуються всі. Коли ОСОБА_1 стала проводити приватизацію своєї земельної ділянки, то виявилося, що в технічній документації допущена помилка і частина її земельної ділянки накладається на частину земельної ділянки ОСОБА_1, хоча фактичного накладення земельних ділянок не має. Тому вона за власні кошти замовила нову технічну документацію з землеустрою і просила провести розподіл земельної ділянки. Така робота була проведена і було розділено земельні ділянки і їй видано два Свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,0845 га, якою вона фактично користується з 1988 року і яка належить їй на праві власності з 2008 року і на земельну ділянку площею 0,0125 га, яка накладалася на сусідні земельні ділянки і прохід і їй рекомендовано в нотконторі відмовитися від цієї земельної ділянки. Тому вона не заперечує, щоб Свідоцтво про право власності саме на земельну ділянку площею 0,0125 га було скасоване і ОСОБА_1 могла приватизувати свою земельну ділянку. Вимоги третіх осіб вважає безпідставними, не доведеними належними доказами, а тому просить в задоволенні цього позову відмовити. Адвокат ОСОБА_4 підтримала пояснення відповідачки. Вважає, що позов третіх осіб з самостійними вимогами є безпідставним, недоведеним, крім того треті особи пропустили строк позовної давності, тому підтримала заяву ОСОБА_3 про застосування позовної давності і просить в позові відмовити.

Представник третьої особи за позовом ОСОБА_1 і відповідача за позовом третіх осіб - Управління Держземагенства у Рівненському районі ОСОБА_15 - позов ОСОБА_1 визнавав частково, а позов третіх осіб не визнавав. Пояснив, що за позовом ОСОБА_1 буде достатнім скасувати Свідоцтво про право власності, оскільки там дійсно по документах були накладки земельних ділянок одна на одну, і коли реєстраційна служба внесе запис про його скасування, то їм надійде відповідна інформація і Держземагенство скасує реєстрацію земельної ділянки і без рішення суду. Що стосується позову третіх осіб, то до суду було подано заперечення, які ОСОБА_15 підтримав. У цих запереченнях позов не визнається, оскільки Управління Держземагенства у Рівненському районі не наділене повноваженнями державної реєстрації прав та зняття з державної реєстрації прав на нерухоме майно. Позови вважають недоведеними, тому просять в їх задоволенні відмовити.

Судом встановлено, що за позивачкою ОСОБА_1 відповідно до рішення Рівненського районного суду від 14.05.2010 року було визнано право власності на спадкове майно, зокрема на житловий будинок № 74 по вулиці Ремельській в с.Ремель Рівненського району. На підставі цього рішення суду позивачка зареєструвала в КП РОБТІ право власності на будинок № 74-а по вул.Ремельській в с.Ремель Рівненського району, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.08.2010 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Технічний паспорт на будинок також виготовлено на імя ОСОБА_1

Крім того, рішенням Новоукраїнської сільської ради № 15 від 03 грудня 2010 року ОСОБА_1 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку, розташовану в с.Ремель Рівненського району загальною площею 0,1618 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і зобовязано її право приватної власності на цю земельну ділянку підтвердити Державним актом.

Під час проведення позивачкою процедури приватизації земельної ділянки і виготовлення технічної документації з землеустрою, землевпорядною організацією було встановлено, що перенести кадастровий план земельної ділянки ОСОБА_1 у систему координат неможливо, оскільки визначені та зареєстровані у системі координат зовнішні межі земельної ділянки суміжного землевласника ОСОБА_3 частково накладаються на земельну ділянку ОСОБА_1 Таке накладення було лише в документах, фактичного ж накладення частин земельних ділянок не було.

Також встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є членом садового товариства «Льонок» і в її користуванні з 1988 року перебувала земельна ділянка № 68 на 4-й лінії. В 2008 році відповідачка провела приватизацію своєї земельної ділянки і 11.11.2008 року отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 060583. При проведенні ОСОБА_3 приватизації земельної ділянки виявилося, що у її фактичному користуванні знаходиться більша земельна ділянка, ніж 0,06 га. Тому вона звернулася з заявою до садового товариства «Льонок» і рішенням правління садового товариства (протокол № 9 від 15.09.2008 року) в звязку з фактичним використанням земель трьом членам садового товариства в тому числі і ОСОБА_3 було надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,0370 га, яка прилягала до її земельної ділянки № 68 і того ж таки 15.03.2008 року їй було видано довідку про те, що в її користуванні знаходиться земельна ділянка № 68 площею 0,097 га та викопіювання, які і були підставою для виготовлення технічної документації.

Після виявлення накладок частин земельних ділянок ОСОБА_1 і ОСОБА_3, остання звернулася до землевпорядної організації з заявою про розподіл земельної ділянки з тим, щоб усунути технічну помилку. Після виготовлення нової технічної документації з землеустрою, ОСОБА_3 видано два Свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,0845 га, якою вона фактично користується з 1988 року і яка належить їй на праві власності з 2008 року і на земельну ділянку площею 0,0125 га, яка накладалася на сусідні земельні ділянки і прохід, а Державний акт від 11.11.2008 року анульовано.

Відповідно до ст.ст.91, 96, 103 Земельного кодексу України власники земельних ділянок та землекористувачі зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства і співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них.

Виходячи з цього суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, оскільки дійсно в технічній документації була допущена технічна помилка і виявлено накладки частини однієї земельної ділянки на іншу, хоча фактичного накладення немає. На даний час помилка виправлена, земельна ділянка ОСОБА_3 розділена і встановлено ту частину земельної ділянки, яка накладалася. В даній ситуації відповідачка діяла добросовісно, сама зініціювала виправлення технічної помилки в документації і проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперечує.

Що стосується позову третіх осіб з самостійними вимогами, то суд вважає, що він до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом, жоден із третіх осіб з самостійними вимогами не є суміжним землекористувачем чи землевласником із ОСОБА_3, до їх земельних ділянок є облаштовані підїзди, якими вони користуються тривалий період часу. Між земельними ділянками ОСОБА_3 і ОСОБА_1 є пішохідний прохід, яким треті особи з самостійними вимогами можуть також користуватися безперешкодно.

Доводів третьої особи ОСОБА_5 і представника садового товариства ОСОБА_6 про те, що відповідно до ДБН між земельними ділянками ОСОБА_3 і ОСОБА_1 має бути дорога шириною не менше 3 м суд не може взяти до уваги, оскільки ці доводи не доведені жодним доказом.

А відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, згідно експлікації земель садового товариства «Льонок», які передавалися цьому товариству від садового товариства «Східне» і викопіювання вбачається, що 4-та лінія переривається земельною ділянкою ОСОБА_16 (мати позивачки ОСОБА_1Ф.), а в одній точці межа земельної ділянки ОСОБА_16 накладається на межу земельної ділянки № 108, яка належить ОСОБА_17

Також із цих документів вбачається, що між земельними ділянками ОСОБА_3 і ОСОБА_1 є значно вужча вулиця, ніж вся 4-та лінія. Про те, що між цими земельними ділянками є пішохідний прохід ствердила в суді третя особа ОСОБА_5, але як вона пояснила цей прохід є вузьким і на ньому не можуть розминутися двоє людей, тому вважає, що цей прохід має бути ширшим і саме ОСОБА_3 має уступити частину своєї земельної ділянки для розширення проходу. Ці її доводи також не підтверджені жодним доказом, як і твердження того, що по проходу неможливо проїхати дитячою коляскою. Даний прохід існує не лише між земельною ділянкою ОСОБА_3 і ОСОБА_1, а й проходить біля земельної ділянки № 109 , яка належить Юдіну, але чомусь претензій до цієї особи позивачі не мають. В цій ситуації, на думку суду, треті особи з самостійними вимогами діють не добросовісно, вимагаючи розширення проходу лише від ОСОБА_3

Суд не може визнати належним доказом висновок експертного дослідження № 31125/2-С від 27.11.2013 року, яке було проведено ППФ «Експерт-Рівне» за заявою Садового товариства «Льонок», оскільки правління садового товариства вирішило звернутися з заявою про проведення дослідження 27.11.2013 року і в той же день було проведено дослідження і підготовлено висновок. А представник садового товариства «Льонок» ОСОБА_6 в суді пояснила, що висновок вже був готовий і вона лише під цей висновок провела засідання правління садового товариства, висновок було виготовлено так швидко, бо хтось із членів товариства про це домовився. Тому у суду виникають сумніви стосовно цього документа і він не може бути визнаний належним доказом, тим паче він поданий з порушенням порядку, встановленого ЦПК України. Ні садове товариство, ні треті особи з самостійними вимогами під час розгляду справи не були позбавлені можливості заявити клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, при проведенні якої експерти попереджаються про кримінальну відповідальність в ухвалі суду і цей висновок експертизи міг бути одним з належних доказів.

Що стосується самовільного захвату ОСОБА_3 частини дороги (землі загального користування), про що йдеться в позові, то ці доводи позивачів є безпідставними. Дійсно ст.83 Земельного кодексу України передбачає, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Виходячи із змісту цієї статті, в ній мова йде про землі населених пунктів. В даному випадку садове товариство «Льонок» хоча і знаходиться на землях Новоукраїнської сільської ради, але воно розташоване за межами населеного пункту і це садове товариство, як і інші садові товариства, які знаходяться поряд, є не населеним пунктом. Принаймні, доказів того, що садове товариство є населеним пунктом, ні представник садового товариства, ні позивачі суду не надали.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 приватизувала більшу земельну ділянку, яка була виділена їй рішенням правління садового товариства. Тобто самовільного захвату нею земель загального користування не було. Надаючи ОСОБА_3 у власність більшу земельну ділянку, садове товариство діяло відповідно до норм Земельного кодексу України (ст.119), оскільки на момент приватизації ОСОБА_3 мала право на цю земельну ділянку, так як користувалась нею добросовісно, відкрито і безперервно понад 20 років.

Також не може суд прийняти до уваги доводів представника садового товариства і третьої особи ОСОБА_5 про те, що при виготовленні ОСОБА_3 останньої технічної документації з землеустрою і отримання нею Свідоцтв про право власності на земельні ділянки, їх правління не приймало рішення про збільшення для відповідачки площі земельної ділянки і не видавало відповідної довідки для виготовлення технічної документації, оскільки останньою технічною документацією, яка виготовлялася в 2013 році відповідачка лише провела розподіл земельної ділянки з тим, щоб усунути технічну помилку і визначити яку ж земельну ділянку вона має уступити для того, щоб не було накладок. А земельна ділянка фактичними розмірами 0,0845 га перебуває у власності ОСОБА_3 з 2008 року і відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд погоджується з доводами відповідачки і її представника про те, що треті особи з самостійними вимогами пропустили строк позовної давності, оскільки про цей прохід їм відомо понад двадцять років, вони ним постійно користуються, а відповідачка приватизувала свою земельну ділянку в 2008 році, про що також було відомо і садовому товариству і садівникам 4-ої лінії, але оскільки суд приходить до висновку, що позов третіх осіб є безпідставним і не доведеним, тому вважає, що застосовувати позовну давність в даному випадку є зайвим.

Що стосується клопотання відповідачки про стягнення на її користь судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу адвоката, то враховуючи ситуацію, яка має місце в даному випадку, відповідно до ст.ст.84, 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне судові витрати покласти на сторони у фактично понесених ними розмірах.

Керуючись ст.ст.57, 59, 60, 84, 88, 213-215, 223, 294, 295 ЦПК України, ст.ст.83, 91, 96, 103, 158 Земельного кодексу України, ст.321 Цивільного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: Управління Держкомзему у Рівненському районі (до участі в справі залучено як третю особу без самостійних вимог Садове товариство «Льонок») про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) - задоволити повністю.

Скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 12277003, видане 05.11.2013 року Реєстраційною службою Рівненського районного управління юстиції Рівненської області, яким зареєстровано право власності ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0,0125 га на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області та скасувати відповідну державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер: :04:002:2671, дата державної реєстрації земельної ділянки 30.04.2013 року управлінням Держземагенства у Рівненському районі.

В задоволенні позову третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги ТРУСІКА ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, КУЗЬМІЧА ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Управління Держкомзему Рівненського району, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) - відмовити повністю за безпідставністю і недоведеністю позовних вимог.

Судові витрати покласти на сторін у фактично понесених ними розмірах.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Остапчук Л.В.