КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/32/13- ц
Номер провадження 2/319/29/2013
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

11 січня 2013 року смт Куйбишеве

Суддя Куйбишевського районного суду Запорізької області Солодовніков Р.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Куйбишевської селищної ради Запорізької області, ОСОБА_2, 3-тя особа: Реєстраційна служба Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за собою право власності на житловий будинок №1а по вул. Жовтнева, в с. Трудове, Куйбишевського району Запорізької області в порядку спадкування за законом.

Позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням статті 119 ЦПК України, відповідно до вимог якої, позивач повинен зазначити виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до ч.4 ст.119 ЦПК України заява повинна відповідати іншим вимогам, встановлених законом.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб...

Враховуючи викладене, позивач в обґрунтування позову, не зазначив якими діями (бездіяльністю) зазначений у позові відповідач Куйбишевська селищна рада Запорізької області порушив, не визнає або оспорює права позивача.

Згідно із ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Формою розгляду справ цивільної юрисдикції є провадження ( позовне, наказне та окреме).

Враховуючи характер позовних вимог, спір повинен вирішуватись в порядку позовного провадження, відповідно до ч.3 ст.15 ЦПК України.

Справа позовного провадження характеризується наявністю двох сторін з протилежними інтересами і спірністю їх майнових та особистих немайнових правовідносин, які передаються на розгляд суду.

Отже, передумовою звернення до суду в порядку позовного провадження є наявність спірних правовідносин та необхідність захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав і обовязків, здійснення яких є неможливим без судового втручання.

В обґрунтування свого позову, позивач не зазначив які саме права, свободи та охоронювані законом інтереси порушені, хто є порушником прав, і якими діями їх порушено, та чому вирішення є неможливим без судового втручання, оскільки відповідно до ст.3 ЦПК України до суду можна звертатись за захистом свої прав, свобод і охоронюваних законом інтересів.

У позовній заяві зазначено, що позивач має право на спадкове майно, та просить суд визнати за собою право власності на нього в порядку спадкування за законом, однак діючим законодавством передбачений порядок отримання спадкового майна у власність.

Позивач, в обґрунтування свого позову, зазначив, він звертався до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не може оформити право власності в порядку спадкування, оскільки спадкодавець не оформив право власності на спадкове майно, у звязку з чим йому було відмовлено у видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, однак в силу ст.1268 ЦК України вважає себе спадкоємцем який прийняв спадщину.

Позовна заява не містить жодного посилання на докази, що підтверджують зазначені обставини.

Доказами звернення до державного нотаріуса є: письмова заява позивача до нотаріальної контори про прийняття спадщини(видачу свідоцтва про право на спадщину), Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи, постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка відповідно до п.п.31,32 Інструкції „Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України виноситься нотаріусом не пізніш як у триденний строк, на прохання особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальних дій.

Зазначені документи не додані до позову.

Однак, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість (стаття 1297 Цивільного кодексу України).

З позовної заяви не зрозуміло чи виконав позивач свій обовязок щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухомість, відповідно до ст.1297 ЦК України, у позові не зазначені інші обставини щодо прийняття спадщини.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 „Про судову практику у справах про спадкування, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Враховуючи викладене, вважаю, що відсутність письмового звернення позивача до нотаріуса про прийняття спадщини (заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину), а також відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позбавляє дійти висновку суд про наявність достатньо обґрунтованого припущення про порушення або невизнання спадкових прав позивача.

Оскільки, законодавством України передбачений порядок отримання нерухомого майна у власність в порядку спадкування за законом, та у позивача існують усі умови для реалізації цього права, а тому вважаю, що позивач повинен (зобовязаний відповідно до ст.1297 ЦК України) письмово звернутися до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухомість (заявою про прийняття спадщини).

Враховуючи викладене, вважаю, що підставою для звернення до суду є письмова відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину (видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухомість, з зазначенням причин відмови вчинення нотаріальної дії, яка відповідно до п.п.31,32 Інструкції „Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України виноситься нотаріусом не пізніш як у триденний строк, на прохання особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальних дій.

Таким чином, позивачу необхідно, на підтвердження позовних вимог і наявності правового характеру спору (наявності спору про право), надати письмову відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину.

В порушення вимог п.4 ч.2 ст.119 ЦПК України у позовній заяві не правильно зазначена ціна позову щодо вимог майнового характеру.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.80 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна, а не балансовою вартістю за технічним паспортом в сумі 118410 грн., як зазначив позивач.

Відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року Про практику застосування судами законодавств, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинокпід дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості на час розгляду справи.

Таким чином, позивач, відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України, повинен надати суду довідку про дійсну (ринкову) вартість нерухомого майна, на яке він просить визнати за собою право власності, звернувшись до відповідного експерта, надавши суду висновок (ринкову оцінку вартості).

Також, у позові у якості 3-ї особи не зазначений Держаний нотаріус, участь якого необхідна оскільки позов стосується визнання права власності в порядку спадкування. Відносно зазначеної 3-ї особи позивачі повинні виконати вимоги ст.ст.119,120 ЦПК України щодо зазначення у позові найменування, місцезнаходження, поштового індексу, номеру засобів звязку, та надати копії позовної заяви, копії всіх доданих до позову документів.

В порушення ч.5 ст.119 ЦПК України, позивачем до позову не додані документи, що підтверджують сплату судового збору.

До матеріалів позову долучена заява позивача від 10.01.2013 р. про відстрочення сплати судового збору, оскільки позивач має тяжкий матеріальний стан, має наближену до мінімальної пенсію, та йому потрібен час для зібрання коштів на оплату судового збору.

Однак, зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на законі.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Підстава, на яку посилається позивач, є загальною,а тому суд не вбачає підстав, в порядку виключення, для відстрочки обовязкових платежів при зверненні до суду з позовом. Крім того, позивачем в обґрунтування своєї вимоги не надано суду жодного доказу, що свідчіть про його майновий стан (склад сімї, розмір заробітної плати, пенсії або інших соціальних виплат), не зазначив та не надав суду доказів неможливості сплати судових витрат при подачі позову, як того вимагає ст.119 ЦПК України.

Відсутність зазначених документів позбавляє дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що позивач позбавлений можливості сплатити судові витрати, та потребує відстрочки.

У такому разі, позивач повинен сплатити судовий збір.

А тому, відповідно до дійсної вартості нерухомого майна, позивач повинен зазначити ціну позову, та сплатити судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (від 235,20 грн. до 3528 грн.), відповідно до Закону України Про судовий збірвід 8 липня 2011 року N 3674-VI.

В порушення п.2 ч. 2 ст.119 ЦПК України у позовні заяві не зазначені засоби звязку відповідачів.

Відповідно до п.6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням розяснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування.

Це майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу в судовому порядку.

Відповідно до п.9 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані обєкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття обєкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин.

Позивач не надав докази звернення до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття обєкта до експлуатації.

Згідно наданої позивачем відповіді виконкому Куйбишевської селищної ради від 28.12.2012 року, процедура прийняття в експлуатацію обєктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорту, проводиться шляхом реєстрації Державної архітектурно-будівельною інспекцією України, однак у звязку з тим, що дозвіл отримувався іншою особою, позивач не зможе отримати дозвільні документи.

Позивачем у позові не зазначений та не наданий будівельний паспорт, не зазначені причини за яких будівництво зайняло площу земельної ділянки, більшу ніж було надано Рішенням від 15.07.1980 р., а саме: надано під будівництво 0,15 га, а згідно технічного паспорту на будинок загальна площа двору 1862 кв.м., тобто більше ніж 0,18 га.

Однак, необхідно зазначити, що п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 „Про судову практику у справах про спадкування, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Враховуючи викладене, вважаю необхідним рекомендувати позивачу вирішувати питання оформлення права власності на будинок шляхом звернення до вводу в експлуатацію шляхом звернення до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття обєкта до експлуатації, а у разу відмови звернутись до суду з заявою про встановлення юридичного факту переходу прав та обовязків забудовника після смерті для вирішення питання вводу в експлуатацію.

Звертаю Вашу увагу на те, що при подачі уточненого позову та додаткових документів, позивач повинен виконати вимоги ст.120 ЦПК України щодо надання копії уточненого позову та копій доданих до позову документів відповідно до кількості осіб, що приймають участь у справі.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 119-121 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

У такому вигляді позов не може бути прийнятий, оскільки за формою та змістом складений в неналежному обсязі, необхідному для правильного і своєчасного розгляду і вирішення справи у визначений законом строк, тому підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позовну заяву залишити без руху, надав позивачу пятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків по заяві. В разі невиконання ухвали позов вважається неподаним, та буде повернутий позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р.С.Солодовніков