Провадження №2/202/566/2013
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.

при секретарі Фісун К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК, треті особи Публічне акціонерне товариство АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у жовтні 2011 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості на свою користь за кредитним договором № 208213-cred від 20.02.2008 року у розмірі 14921,25 дол. США; з ПАТ Акцент банк, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 200,00 грн.; з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь заборгованість у розмірі 1950,00 грн. за надання юридичних послуг та витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права. Судові витрати також просив покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2011 року позовна заява ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості була задоволена.

Ухвалою суду від 05 березня 2012 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2011 року за позовною заявою ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості скасовано.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що відповідно до договору № 208213-cred від 20.02.2008 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит 6 000 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.12.2008 року. Проте, в порушення умов договору ОСОБА_2 свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_2, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року; договорами поруки, укладеними з поручителями ОСОБА_3, ОСОБА_4 , у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

При новому розгляді справи відповідач ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ ПриватБанк про визнання договору поруки недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що в матеріалах справи є копія договору поруки №208213/П від 15 лютого 2008 року. Сторонами в договорі поруки №208213/П від 15 лютого 2008 року визначені ПАТ КБ ПриватБанк та він. Однак він такого договору не підписував, підпис на цьому договорі явно не його ( до того ж не потрібні спеціальні знання, аби дійти висновку про те, що замість нього цей договір підписувала інша особа). Але він не має наміру доводити цей факт, заявляючи клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки не має фінансової можливості сплатити винагороду експертові ( експертній установі) за відповідний висновок. При цьому він вважає, що цей договір має бути визнаний недійсним. Звернув увагу, що в Договорі укладеному 15 лютого 2008 року у п.1 договору зазначено, що ОСОБА_4 надає поруку за виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором №208213-cred від 15 лютого 2008 року. У той же час 15 лютого 2008 року зазначений кредитний договір не укладався. Договір з таким номером укладено 20 лютого 2008 року, отже договір поруки не має до даного договору жодного відношення. Це вже інший договір, що укладено на пять днів пізніше оспорюваного договору поруки, на забезпечення виконання зобовязань за яким будь-яких договорів поруки (принаймні відомих йому) не укладалося. Отже договір поруки укладено з метою забезпечення зобовязання, якого на момент підписання договору поруки не існувало. Просив визнати недійсним договір поруки №208213/П від 15 лютого 2008 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в задоволені зустрічної позовної заяви просив суд відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Просили суд в позові відмовити. Представник відповідача позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_4 та його представника, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги за основним позовом такими, що не підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_5 ПриватБанк ( правонаступник Публічне акціонерне товариство ОСОБА_5 банк ПриватБанк) та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 208213-cred від 20.02.2008 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав кредит 6 000 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 24,00 % річних з кінцевим терміном повернення 19.12.2008 року.

Крім того зобовязання Позичальника, що випливали зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ( а.с.6).

Як вбачається із договору поруки № 208213/П від 15.02.2008 року укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк і ОСОБА_4 зобовязання Позичальника ОСОБА_2 були забезпечені за договором від 15.02.2008 року №208213-cred.

Також як вбачається із договору поруки № 208213/П від 15.02.2008 року укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк і ОСОБА_3 зобовязання Позичальника ОСОБА_2 були забезпечені за договором від 15.02.2008 року №208213-cred.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин) .

Оскільки договори поруки були укладені з метою забезпечення зобовязання, якого на момент підписання договорів поруки не існувало, так кредитний договір №208213-cred був укладений 20.02.2008 року, тому суд приходить до висновку що позовні вимоги за зустрічною позовною заявою законні та підлягають задоволенню.

Як вказав представник позивача у звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 умов договору № 208213-cred від 20.02.2008 року заборгованість за ним станом на 28.09.2011 р. склала 14946,34 дол. США, що еквівалентно складає 119122,37 грн., в тому числі 5443,56 дол. США заборгованість за кредитом; 8761,18 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 31,37 дол. США штраф (фіксована частина); 710,24 дол. США штраф (процентна ставка).

Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахування вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності оскільки позивачем не надано жодного доказу про те, що ОСОБА_2 отримав кредит, так крім кредитного договору не надано жодного доказу по справі, не надано графік погашення кредиту і відсотків додаток №1 до договору, тому суд вважає, що позовні вимоги не законні та не обґрунтовані, тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України із ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 понесені ним судові витрати по справі в розмірі 107 грн.30 коп.

Керуючись: ст. ст. 530, 553, 554,559,610, 625,1050, 1054 ЦК України, ст.ст.3,7 11,15,27, 30, 60, 61, 84,85, 88, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 акціонерному товариству комерційний банк ПРИВАТБАНК - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 задовольнити. Визнати недійсним договір поруки №208213/П від 15 лютого 2008 року укладений між ОСОБА_1 акціонерним товариством комерційний банк ПРИВАТБАНК та ОСОБА_4

Стягнути із ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК (49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд.50, , МФО 305299 рах. № 0001) на користь ОСОБА_4 (03194, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені ним судові витрати по справі в розмірі 107 грн.30 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар