Справа № 295/4038/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2013 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом

ОСОБА_3,

10014, м. Житомир, вул. Рильського, 9, оф. 216,

до Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України,

03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-а,

про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку та моральної шкоди у сумі 5 тис. грн.,

ВСТАНОВИВ:

З урахуванням уточнених позовних вимог, наданих в судовому засіданні 03.09.2013 р., представник позивача просить стягнути з Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України на користь довірителя заборгованість із заробітної плати в сумі 12955 (дванадцять тисяч девятсот пятдесят пять) грн. 71 коп., середньомісячний заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати станом на 03.09.2013 р. в сумі 55700 (пятдесят пять тисяч сімсот) грн. 94 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 5245 (пять тисяч двісті сорок пять) грн. 38 коп., 5000 (пять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 3000 (три тисячі) грн. витрат на правову допомогу адвоката.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що при звільненні позивачу не виплатили заборгованість по заробітній платі в сумі 12955 (дванадцять тисяч девятсот пятдесят пять) грн. 71 коп. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 5245 (пять тисяч двісті сорок пять) грн. 38 коп.

Крім того, позивач зазначає, що згідно ст. 117 КЗпП України він має право на середньомісячний заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати станом на 03.09.2013 р.

У судовому засіданні представник позивача уточнені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав частково, зокрема не погодився із стягненням моральної шкоди в сумі 5000 грн. та просив суд їх зменшити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням меж заявлених позовних вимог керуючись законом, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи 6 березня 2012 року наказом Міністра оборони України № 126 ОСОБА_3 призначено на посаду директора Концерну «Військторгсервіс» з дня визначеного в контракті.

У подальшому наказом Міністра оборони України від 12 березня 2012 року № 138 внесено зміни до наказу № 126 від 06.03.2012 року в частині прийняття позивача на посаду генерального директора Концерну «Військторгсервіс» з дня визначеного в контракті.

Згідно контракту з керівником Концерну «Військторгсервіс» від 6 березня 2012 року, укладеного між Міністерством оборони України (далі - орган управління майном) в особі міністра оборони України ОСОБА_4, з одного боку, та громадянина ОСОБА_3 (далі - Керівник), з іншого боку, вбачається, що цей контракт укладено про таке: громадянин ОСОБА_3 призначається на посаду генерального директора Концерну «Військторгсервіс» на термін з 7 березня 2012 року до 7 березня 2015 року (надалі - Контракт).

На початку жовтня 2012 року позивачем подано заяву про звільнення із займаної посади за згодою сторін.

12 жовтня 2012 року на підставі наказу міністра оборони України від 12.10.2012 року № 660 про дострокове розірвання контракту з керівником Концерну «Військторгсервіс» достроково розірваний контракт між ОСОБА_3 та відповідачем та позивача із займаною посади з 12 жовтня 2012 року за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України та п. 5.2. розділу 5 контракту), що підтверджується відповідним записом до трудової книжки.

Проте, в день звільнення, відповідач не дотримався норм чинного законодавства України в частині проведення повного розрахунку.

Згідно п. 3.1. Контракту, за виконання обовязків, передбачених цим контрактом, Керівнику нараховується заробітна плата за рахунок чистого доходу, одержаного Концерном у результаті його господарської діяльності, виходячи з установлених керівнику:

посадового окладу в розмірі 4200,00 гривень і фактично відпрацьованого часу;

премії згідно з наказом міністра оборони України від 6 вересня 1999 року № 271;

надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків посадового окладу залежно від стажу роботи;

надбавки за інтенсивність праці та особливий характер в розмірі 50% посадового окладу і фактично відпрацьованого часу;

надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, обчислених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414.

Згідно останніх змін до штатного розкладу концерну «Військторгсервіс» станом на жовтень 2012 року посадовий оклад генерального директора складав 5245,35 гривень.

Згідно довідки відповідача за № 536 від 19.04.2013 року станом на 17.04.2013 року заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_3 склала 12 955,71 грн.

Згідно довідки відповідача за № 535 від 19.04.2013 року вбачається, що середньомісячна заробітна плата, яка мала виплачуватися позивачу складає 5 245,35 грн., а середньоденна заробітна плата за один день складає 249,78 грн.

Згідно ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідності до роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 (із змінами) «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Згідно із ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Згідно із ст.12 Закону України «Про оплату праці» оплата щорічних відпусток та виплата компенсації за невикористані дні щорічної відпуски належать до інших норм і гарантій в оплаті праці та відносяться до питань, що випливають із трудових правовідносин.

Статтею 6 Закону України «Про відпустки» визначено загальну тривалість щорічної відпустки для працівників за відпрацьований робочий рік. Щорічна відпустка не може бути менше, ніж 24 календарних дні.

Пункт 3.3. Контракту передбачає, що керівнику надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 24 календарних дні та додаткова за ненормований робочий день тривалістю 7 календарних днів.

Відповідно до статті 83 Кодексу Законів про Працю та статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.

Компенсація за невикористану відпустку нараховується та виплачується згідно із Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 Розрахунковий період становить 12 місяців, що передують місяцю виходу у відпустку.

Оскільки позивач відпрацював 8 календарних місяців з 12, то йому мала бути виплачена компенсація за невикористанні дні щорічної основної та додаткової відпустки у кількості 21 день у сумі 5245,38 грн. з розрахунку 249,78 грн. середньоденний заробіток х 21 день.

Крім того, 18 лютого 2013 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_5 укладений договір про надання правової допомоги. Згідно умов вказаного договору адвокат надавав консультації щодо захисту прав повязаних із несвоєчасним проведенням розрахунків при звільненні, здійснював адвокатські запити до відповідача з метою отримання відповідних довідок та здійснював підготовку позовної заяви до суду. Крім того, згідно умов договору адвокат бере на себе зобовязання представляти інтереси позивача у суді.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до п.3.1. вказаного Договору винагорода адвоката становить 3000,00 грн. і була сплачена позивачем до подачі позову, що підтверджується відповідною квитанцією.

Згідно статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Мінімальна заробітна плата з 01.01.2013 року складає 1147,00 грн., отже максимальна вартість роботи адвоката за одну годину не може перевищувати 458,80 грн.

Представник відповідача повністю погодився у судовому засіданні із позовними вимогами в частині стягнення заробітної плати в сумі 12955 (дванадцять тисяч девятсот пятдесят пять) грн. 71 коп., середньомісячного заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати станом на 03.09.2013 р. в сумі 55700 (пятдесят пять тисяч сімсот) грн. 94 коп., компенсації за невикористану відпустку в сумі 5245 (пять тисяч двісті сорок пять) грн. 38 коп., а також 3000 (три тисячі) грн. витрат на правову допомогу адвоката, що не суперечить чинному законодавству.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що уточнені позовні в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то їх належить задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 237-1 КЗПП України відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗППУ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності».

Як зазначає позивач його моральна шкода виражена у моральних стражданнях, переживаннях (як постійна занепокоєність, нервозність, сором, приниження). Не проведенні з ним належних розрахунків змусило звертатися до друзів з проханням позичити кошти для того, що забезпечити сімю.

Суд, проаналізувавши надані докази у справі, вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, проте частково в сумі 500 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 169, 212-215, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України (ідентифікаційний код 33689922, 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-а) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість із заробітної плати в сумі 12955 (дванадцять тисяч девятсот пятдесят пять) грн. 71 коп., середньомісячний заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати станом на 03.09.2013 р. в сумі 55700 (пятдесят пять тисяч сімсот) грн. 94 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 5245 (пять тисяч двісті сорок пять) грн. 38 коп., 500 (пятсот ) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 3000 (три тисячі) грн. витрат на правову допомогу адвоката.

У решті позовних вимог відмовити

Стягнути із Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України (ідентифікаційний код 33689922, 03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-а) на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 739,02 грн. (майнові вимоги) +114,70 грн. (моральна шкода) = 853 (вісімсот пятдесят три) грн. 72 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Корицька

Повний текст рішення виготовлено 04.09.2013 р.