Справа №493/2849/13-ц
Провадження № 2/493/1125/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2013 року

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді БОДАШКО Л.І.,

при секретарі ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, укладену між ними та відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за ними в рівних частках, тобто по ? частині за кожним, право власності на житловий будинок (на плані позначено літ. А) загальною площею 32,9 кв. м., житловою площею 20,5 кв. м. з господарськими будівлями, а саме літньою кухнею (літ. Б), сараями (літ. В, Д), вбиральнею (літ. Г), огородженням №1-3, розташований на земельній ділянці площею 1403 м2 по вул. С. Лазо,6 в м. Балта Одеської області, який раніше на праві приватної власності належав ОСОБА_4, стверджуючи, що 05.11.2013 року вони уклали з відповідачем ОСОБА_3, яка на підставі довіреності, посвідченої 05.09.2011 року приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5, реєстр №2247, діяла від імені ОСОБА_4, угоду купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку, згідно якої сплатили відповідачу гроші у сумі 28700 грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач передала їм правовстановлюючі документи, технічний паспорт на будинок, сам житловий будинок з господарськими будівлями, пообіцяла зявитися до нотаріальної контори для оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення угоди, до нотаріальної контори не зявляється, крім того, оформити належним чином угоду неможливо і по причині того, що у власника житлового будинку відсутній державний акт на земельну ділянку, на якій він розташований.

Вказані обставини позбавили позивачів права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого вони змушені звернутися до суду з позовом, надали суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просять розглянути справу без їх участі.

Відповідач до судового засідання не зявилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі і те, що наміру оформити угоду належним чином у нотаріуса, просить справу розглянути за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 02.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5, реєстр №1567, належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. С. Лазо,6 в м. Балта Одеської області, що ОСОБА_4 05.09.2011 року склав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5, реєстр №2247, в якій доручив відповідачу ОСОБА_3 розпоряджатися з правом продажу належним йому житловим будинком з господарськими будівлями, що сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку від 05.11.2013 року, згідно якого відповідач продала, а позивачі придбали вище вказаний житловий будинок за 28700 грн. і по акту прийому-передачі від 05.11.2013 року відповідач передала, а позивачі прийняли житловий будинок з господарськими будівлями, що відповідно до розписки, складеної відповідачем, вона отримала від позивачів вище вказану суму грошей і взяла на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі.

Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилилася від нотаріального посвідчення договору, про що повідомила в клопотанні про розгляд справи без її присутності, де вказала, що наміру зявитися до нотаріальної контори для посвідчення договору у неї немає, її довіритель приватизувати земельну ділянку не бажає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає.

За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але відповідач ухилилася від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 05.11.2013 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони.

Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків).

Таким чином, вище зазначені норми законів приводять суд до висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний житловий будинок, повинна перебувати у власності відчужувача цього житлового будинку і лише в цьому випадку власник земельної ділянки зобовязаний отримувати її кадастровий номер, тобто позивачі повинні були бути власниками земельної ділянки, на якій розміщений будинок. Позивачі власниками земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, не є, а тому, на думку суду, не повинні вживати заходів для отримання кадастрового номеру, що їх право користування земельною ділянкою переходить разом із правом власності на житловий будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 220, 334, 377, 640, 657 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст. ст.10, 11, 209, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсною і такою, що відбулася угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого на земельній ділянці площею 1403 м2 по вул. С. Лазо,6 в м. Балта Одеської області, укладену між ОСОБА_1, ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рівних частках, тобто по ? частині за кожним, право власності на житловий будинок (на плані позначено літ. А) загальною площею 32,9 кв. м., житловою площею 20,5 кв. м. з господарськими будівлями, а саме літньою кухнею (літ. Б), сараями (літ. В, Д), вбиральнею (літ. Г), огородженням №1-3, розташований на земельній ділянці площею 1403 м2 по вул. С. Лазо,6 в м. Балта Одеської області, який раніше на праві приватної власності належав ОСОБА_6.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СУДДЯ