Справа № 752/6424/13-ц
Провадження № 2/752/2603/13
І м е н е м У к р а ї н и
13 серпня 2013 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Новак А.В., при секретарі Чабанюк Л.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» про стягнення шкоди,-
позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач відмовляється належно виконувати зобовязання покладене на нього відповідно до рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 05 грудня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кримської Республіканської дирекції ЗАТ «СК «Інкомстрах», ЗАТ « СК«Інкомстрах» про стягнення страхової суми за договором обовязкового страхування.
Виходячи з розрахункового періоду з 01.05.2012 року по 01.03.2013 року, позивач просить суд стягнути з відповідача суму трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, яка становить 1275 гривень та інфляційні збиткі, які становлять 510 гривень.
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1000 гривень.
Позивач надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи у відсутність його представника. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить направлення судової повістки за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення.
Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано до суду ксерокопію рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 05 грудня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кримської Республіканської дирекції ЗАТ «СК «Інкомстрах», ЗАТ « СК«Інкомстрах» про стягнення страхової суми за договором обовязкового страхування.
Долучене до матеріалів справи рішення суду належним чином не завірене, а є лише ксерокопією такого.
В ході розгляду справи, позивачем не було надано суду для огляду належним чином завірену копію рішення суду, на яке останній посилався у позовній заяві.
Суд змушений констатувати факт ігнорування позивачем вимог Цивільного процесуального кодексу України, зауважуючи, що надання/ненадання доказів є правом, а не обовязком сторони, яка обґрунтовує конкретні позовні вимоги.
Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Принцип безпосередності судового розгляду закріплено у ст.159 ЦПК України відповідно до якої суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.60 ЦПК України обовязок доказування покладаються на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, суд вважає, що позивач не виконуючи вимог Цивільного процесуального кодексу України про представлення належним чином завіреної копії рішення суду, реалізував своє диспозитивне право щодо подання доказів і участь у дослідженні таких доказів у той спосіб, який він обрав самостійно.
Також позивачем не надано суду доказів того, що ним було здійснено дії направлені на примусове звернення рішення суду.
Будь-яких доказів наявності виконавчого провадження про примусове виконання рішення суду, на яке позивач посилається у позовній заяві суду надано не було.
Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні статей 58, 59 ЦПК України, суду надано не було, а тому твердження позивача не можуть бути взяті до уваги судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного-процесуального кодексу України.
Також суд вважає необхідним зазначити, що згідно матеріалів договору про надання правової допомоги від 22 травня 2012 року та квитанції від 22 серпня 2012 року позивачем було сплачено виконавцю ОСОБА_2 1000 гривень за участь в суді.
Суд констатує, що особа, яка у договорі про надання правової допомоги від 22 травня 2012 року зазначена, як виконавець послуг по наданню правової допомоги, жодного разу участі в судових засіданнях по даній справі не брала.
Детального розрахунку виконаних робіт по наданню правової допомоги, а так само актів прийому-передачі виконаних робіт, суду також надано не було.
Підтвердження того, що ОСОБА_3 є адвокатом та отримував у встановленому законом порядку свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю, суду надано не було.
За таких обставин, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 208-209, 212-215, 294-296 ЦПК України, суд,-
в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах» про стягнення шкоди - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Голосіївським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.
Суддя А.Новак