16 грудня 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого - судді Мороза В.П.
при секретареві - Матухно І.А.
У судовому засіданні позивачка 16.12.2013 року не зявилася, причини неявки суду не повідомила.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 31 січня 2009 року між ОСОБА_1 та Відділенням акціонерного товариства Державний ощадний банк України було укладено договір № СС10-162 на вклад Строковий пенсійний ощадного банку у національній валюті для фізичної особи.
Відповідно до ст. 1064 Цивільного кодексу України, укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою.
В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред'явлення ощадної книжки у банк.
Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником.
Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред'явлення ощадної книжки.
На підтвердження відкриття депозиту позивачу було видано ощадну книжку за підписом керівника установи банку, скріпленої печаткою банку, із записом про внесення коштів посвідченим підписами посадових осіб. Подальший рух коштів по рахунку відображався у ощадній книжці посадовими особами банку, відповідні записи про прихід, видаток та залишок коштів на рахунку посвідчувались їх підписами.
Відповідно до п. 1.1 Договору вкладник вносить, а банк приймає на депозитний рахунок № СС 10-162 на умовах Договору кошти в сумі 20 000,00 грн. строком на 18 місяців. Днем повернення депозиту є 01 лютого 2010 року.
Згідно з п. 1.2 Договору, відсоткова ставка за Депозитом встановлюється в розмірі 17 %.
З п. 1.3. Договору вбачається, що сплата відсотків за користування Депозитом здійснюється щомісячно.
31 січня 2009 року позивачем було внесено на рахунок 20 000, 00 грн.
Відповідно до п. 2.6 Договору, вкладник може поповнювати рахунок додатковими внесками, сума яких не обмежується.
02 грудня 2009 року позивачем додатково було внесено на рахунок 10 000,00 грн.
01 лютого 2010 року позивач додатково вніс на рахунок 10 000,00 грн.
01 грудня 2010 року позивачем додатково було внесено на рахунок 10 000,00 грн.
02 березня 2011 року позивач додатково вніс на рахунок 30 000,00 грн.
01 липня 2011 року позивачем додатково було внесено на рахунок 20 000,00 грн.
Тобто, всього сума грошових коштів на рахунку за Договором складає 100 000,00 грн.
Згідно з п. 2.1 Договору, нарахування відсотків починається з дня, наступного за днем зарахування коштів на Рахунок, а в разі внесення готівкою - з дня, наступного за днем фактичного внесення готівки.
21 серпня 2012 року позивачка звернулася з заявою до відділення відповідача, де відкривала Рахунок, про розірвання договору та з вимогою забрати кошти у розмірі 100 000,00 грн. Позивачеві було запропоновано частину грошових коштів у розмірі 78 578,85 грн. перевести на інший рахунок, згідно договору № 4144003 на вклад Строковий пенсійний для фізичної особи, на що остання погодилася. У видачу решти суми у розмірі 21 421,15 грн. позивачу було відмовлено.
На звернення позивача від 28.09.2012 року до відповідача, отримала лист від 24.10.2012 року № 13-04/062, в якому повідомлялося, що п.1.3 Договору було обумовлено щомісячну сплату процентів за користування депозитом. За записами в ощадній книжці з дати складання договору (31.01.2009 рік) по день подання заяви (25.01.2012 рік) вкладнику виплачені проценти за депозитом в сумі 24 610, 00 грн. Умови Договору по нарахуванню відсотків згідно п.1.2, п. 1.3 установою банку виконано. Строк дії Договору закінчився 01 лютого 2010 року. Після закінчення строку зберігання Депозиту договір не було пролонговано. Додаткова угода, яка є невід'ємною його частиною, не була складена, в супереч п. 2.9 Договору, тому згідно записів в ощадній книжці сума безпідставно отриманих відсотків складає 21 421,15 грн. Поверненню вкладнику підлягає сума 78 578,85 грн. (100 000,00 21 421,15).
В п. 2.9 Договору вказано, що після закінчення строку зберігання Депозиту Договір може бути пролонговано за згодою сторін на умовах, які діятимуть в Банку на момент пролонгації, про що Вкладник повідомляє банк за 5 робочих днів до спливу строку, зазначеного в п. 1.1 Договору. Пролонгація Договору оформлюється шляхом підписання додаткової угоди, яка є його невід'ємною частиною.
В судовому засіданні встановлено, що позивач не зверталася з відповідною заявою до Відповідача, але останній все одно продовжував користуватися її грошовими коштами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона(банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно з ч. 3 цієї ж статті, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
У відповідності з ч. 5 ст. 1061 Цивільного кодексу України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 55 Закону України Про банки та банківську діяльність, банк зобов'язаний докладати максимум зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.
Згідно з ч.2 ст. 57 цього ж закону, вклади фізичних осіб Державного ощадного банку України гарантується державою.
У відповідності з п. 5.2 Договору, якщо сторони не досягнуть згоди шляхом переговорів, такі спори та розбіжності повинні бути врегульовані в судовому порядку згідно з вимогами чинного законодавства України в судах загальної юрисдикції.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідності з ч. 3 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів та п. 7 ст. 5 Закону України Про судовий збір, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1058,1061,1064 ЦК України, ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів, ст. ст. 55,57 Закону України Про банки та банківську діяльність, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 218,224 ЦПК України, -
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П. Мороз