Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2195/13 Головуючий у 1-й інстанції Федоренко О. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2013 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Державного підприємства Запорізький титано-магнієвий комбінат на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2013 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства Запорізький титано-магнієвий комбінат про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування вказує, що значний час перебував з відповідачем у трудових відносинах, з них 20 років працював в шкідливих умовах, у звязку з чим отримав захворювання та за результатами МСЕК від 26.09.2008 року був визнаний інвалідом ІІІ групи. Професійна хвороба розвилась у нього внаслідок впливу шкідливих факторів виробництва та невиконання адміністрацією підприємства обовязків по створенню безпечних умов праці.

Посилаючись на те, що за випискою із історії хвороби він страждає на стійкі болі та обмеження рухів в шийному і поперековому відділах хребта, плечових, ліктьових суглобах, іррадіацією болю в кінцівки, утрудненням ходьби, оніміння та сильну мерзлякуватість кінцівок, побіління пальців рук на холоді, порушились його нормальні життєві звязки, він вимушений лікуватись, позбавлений можливості нормально працювати, забезпечувати свою сімю, все це негативно відображається на його житті та відносинах з оточуючими, просив суд стягнути з відповідача 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП Запорізький титано-магнієвий комбінат на користь ОСОБА_2 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що розмір стягнутої судом суми не відповідає обставинам справи, судом не враховані всі моральні страждання, отримані ним внаслідок довготривалої роботи в шкідливих умовах, він став інвалідом та втратив 50 % професійної працездатності, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ДП Запорізький титано-магнієвий комбінат зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ДП Запорізький титано-магнієвий комбінат не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити рішення.

У відповідності до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частково задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що за актом розслідування хронічного професійного захворювання від 23.03.1994 року ОСОБА_2, який працював у відповідача в умовах з перевищенням ГДР норм впливу шкідливих факторів, стаж роботи в шкідливих умовах становить 20 років, встановлене професійне захворювання виброболезнь 1-2 ст. с вегетативно-сенсорной полинейропатией и периферической аниодистонией акроангиоспазмами и деформирующим полиостеоартрозом верхних конечностей с преимущественным поражением руки НФСІ 2 ст. Підствами виникнення професійного захворювання було перевищення ГДР рівня шуму і вібрації (а.с.5)

26.09.2008 року за довідкою до акту огляду МСЕК ОСОБА_2О була встановлена третя група інвалідності, причиною якої є професійне захворювання, обмежена працездатність без шкідливих виробничих факторів, обмежена тяжка фізична праця з обмеженим робочим часом (а.с. 8)

Виходячи із вини підприємства щодо професійного захворювання, характеру отриманих позивачем захворювань і повязані з ними фізичні та моральні страждання, зміни умов у життєвих стосунках, негативних наслідків суд визначив розмір моральної шкоди у сумі 10 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги підприємства проте, що працівником пропущено тримісячний строк позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України є хибними, бо строк позовної давності за вимогами п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимоги про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення містяться і в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Посилання про відсутність доказів на підтвердження моральної шкоди є такими, що не відповідають закону та матеріалам справи.

Доказами по справі, які підтверджують наявність моральної шкоди є виписки про стан здоровя позивача (а.с.6), із історії хвороби (а.с.7-11), щодо вини відповідача та причинного звязку акт розслідування професійного захворювання (а.с.5).

Відповідно до вимог ст. 173 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

За роз'ясненнями пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII Про охорону праці (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності внесені зміни до абз. 4 ст. 1, підп. е п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3 ст. 34 Закону № 1105- XIV, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Відділення.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно зі ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються спеціальним законом, який передбачає види та розміри страхових виплат.

Відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності в разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Зупинення, а надалі скасування права громадян, які потерпіли від професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, не позбавляє права цих громадян на відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (працедавця).

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя та здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважені ним органи незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 08 жовтня 2008 року визнав такими, що відповідають Конституції України зміни до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (які передбачали право потерпілого на відшкодування моральної шкоди у разі тимчасової, стійкої, часткової чи повної втрати професійної працездатності за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань) з огляду на те, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника (роботодавця) або уповноваженого ним органу.

Таким чином, відповідач безпідставно стверджує про відсутність права у позивача на відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст.ст. 23, 1167 , 1168 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України, за рахунок Запорізький титано-магнієвий комбінат з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, оскільки каліцтво потерпілий отримав при виконанні трудових обовязків з вини роботодавця, що підтверджується висновками комісії за результатами причин розслідування нещасного випадку, викладеними у Акту форми Н-1.

Разом з тим, суд першої інстанції, вирішуючи питання про розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача, обмежився загальним переліком вимог закону та не в повній мірі взяв до уваги розяснення п. 4, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, де сказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. При цьому суд мав виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, що судом першої інстанції дотримано не було, так як не наведено достатнього обґрунтування та мотивів визначення розміру стягнутої суми.

З урахуванням конкретних обставин даної справи, у звязку з отриманням професійного захворювання позивач за результатами МСЕК був визнаний інвалідом ІІІ групи та втратив 50 % професійної працездатності, за виписками із історії хвороби (а.с.6-11) ОСОБА_2 страждає на стійкі болі та обмеження рухів в шийному і поперековому відділах хребта, плечових, ліктьових суглобах, іррадіацією болю в кінцівки, утрудненням ходьби, оніміння та сильну мерзлякуватість кінцівок, побіління пальців рук на холоді, та з урахуванням порушень його нормальні життєвих умов повязаних з тривалим лікуванням, численних медичних оглядів та обстежень, проведення відновлювальних процедур, їх довго тривалість, оскільки зазначені обставини не враховані судом першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди позивачеві та достатньою сатисфакцією зазнаних ним моральних страждань, є 40 000 гривень , які підлягають стягненню на його користь.

Отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині оспорювання розміру стягнутої судом суми частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а тому рішення суду підлягає зміненню.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому ст.4 ч.2 п.2 Закону України Про судовий збір - 0,1% від мінімальної заробітної плати 114, 70 копійок та при розгляді апеляційної інстанції 57,35 гривень, а всього 17 2, 05 гривні.

Керуючись ст. ст. 307,309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Запорізький титано-магнієвий комбінат відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2013 року у цій справі в частині розміру задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства Запорізький титано-магнієвий комбінат про відшкодування моральної шкоди змінити з 10 000 (десяти тисяч) грн. на 40 000 (сорок тисяч) гривень.

Стягнути з Державного підприємства Запорізький титано-магнієвий комбінат на користь держави судові витрати при розгляді в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 172 (сто сімдесят дві) гривні 05 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

судді: