Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 листопада 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі: головуючого судді Джуги С.Д.

суддів: Павліченко С.В., Собослоя Г.Г.

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського місьрайонного суду від 03 вересня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, та відшкодування моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 04 вересня 2012 року між ним та відповідачем виникла суперечка з приводу його відмови допомогти вивезти металобрухт з орендованого приміщення за адресою: м. Мукачево, вул Пряшівська,6, у ході якої відповідач у присутності свідка ОСОБА_4 дозволив собі агресивно вигукувати нецензурні висловлювання в непристойній та принизливій формі, висловлювався на його адресу образами та наклепами, які невідповідають дійсності та принижують його честь і гідність, погрожував фізичною розправою. Так ним було заявлено, що «я буду все життя ходити синій і він мене закопає, і йому за це нічого не буде». Просив стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду в сумі 25 000 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24 січня 2013 року, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1З на користь позивача 10 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказане рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції скасовано , справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2013 року, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1З на користь позивача 5 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання апелянт ОСОБА_1 не зявився, про місце, час розгляду справи належним чином повідомлений. Справа на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України, розглянута у його відсутності.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив подану апеляцію, просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 вигукував на адресу позивача ОСОБА_2, в присутності його підлеглого свідка ОСОБА_4, нецензурні слова та ображав його висловлюванням своєї субєктивної думки в брутальній, принизливій та непристойній формі, що принижує гідність і честь позивача і спричинив останньому моральні страждання.

Однак з такими висновками погодитися не можна, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими, особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема право на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації належить позивачеві.

Як роз'яснено у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній осі будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно зі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Разом з тим, якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Позивач, відповідно з вимогами даної статті повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно з положеннями ст.ст. 10,60,212 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі доводів сторін та наданих ними доказів щодо обставин справи, досліджених в судовому засіданні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що підставою звернення позивача до суду з позовом про захист честі, гідності, відшкодування моральної шкоди є те, що відповідач під час суперечки, яка виникла між ними 04 вересня 2012 року з приводу відмови позивача допомогти вивезти металобрухт з орендованого приміщення в м. Мукачево, вул. Пряшівська,6, у присутності свідка ОСОБА_4, як зазначено в позовній заяві: «Поводив себе агресивно і визиваючи, голосно вигукував грубу нецензурну лайку, образливі слова на його адресу, став ображати його, висловлюватися на його адресу образами та наклепами, які невідповідають дійсності та принижують його честь і гідність, словесно виказуючи погрози фізично розправитись, супроводжуючи свої хуліганські дії нецензурною лайкою і словами погроз фізичної розправи наді мною. Так ним було заявлено, що «я буду все життя ходити синій і він мене закопає, і йому за це нічого не буде»».

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_5, зазначали про те, що відповідач ОСОБА_1 взагалі не ображав позивача та нецензурно в його адресу не висловлювався, причиною конфлікту між ними є невиконання останнім зобов'язань, передбачених договором оренди, а саме несплатою орендної плати, наданих послуг з енергопостачання та засмічення орендованої території.

Матеріалами справи встановлено, що між ПП ОСОБА_5 та ТзОВ «Закарпат блок» директором якого є позивач ОСОБА_2, наявний спір з приводу оренди нежитлового приміщення за адресою м. Мукачево, вул. Пряшівська,6 (а.с.78 83).

З матеріалів справи, зокрема з поданої заяви про вчинення злочину вбачається, що позивач з приводу суперечки з відповідачем, яка мала місце 04 вересня 2012 року в м. Мукачево, вул. Пряшівська,6, звертався до Мукачівського МРВ УМВС України у Закарпатській області. (а.с.6)

Постановою від 07 вересня 2012 року за наслідками розгляду вказаної заяви відносно ОСОБА_1 відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст. ст. 296 та ст. 129 КК України на підставі ст. 6 п.2 КПК України. (а.с.5).

З даної постанови вбачається, що під час суперечки, яка виникла між сторонами, ОСОБА_1 словесно пригрозив фізичною розправою ОСОБА_2, але ніяких дій щодо здійснення погроз не приймав, грубого порушення громадського порядку не було, у ОСОБА_2 не було реальних підстав побоюватись здійснення погроз.

Про вчинення ОСОБА_1 інших неправомірних дій, про які позивач вказує в заяві про вчинення злочину та в позовній заяві, в тому числі і про вчинення відповідачем образ, наклепів, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність позивача, в постанові не зазначено і такі відсутні в матеріалах справи.

У вказаній постанові також не зазначено про те, що свідками суперечки між позивачем та відповідачем були і інші особи, які чули або могли чути обставини суперечки і такі відсутні в матеріалах справи.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позивачем відповідно до ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України не подано належних і допустимих доказів, які б підтверджували поширення відповідачем негативної інформації щодо позивача, що негативна інформація щодо позивача, відповідачем висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача , і порушує його особисті немайнові права або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Тобто, в даному випадку відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі.

Показання свідка ОСОБА_4, допитаного судом першої інстанції, колегія суддів критично оцінює і не бере їх до уваги, оскільки даний свідок працює на підприємстві директором якого є позивач, є його підлеглим, його показання щодо обставин суперечки є неконкретизованими, містять загальні судження щодо обставин події.

Суд першої інстанції вказаних обставин справи та вимог закону не врахував, помилково дійшов висновку про порушення відповідачем особистих немайнових прав права позивача, та необґрунтовано поклав на відповідача обовязок відшкодування моральної шкоди позивачу.

Відповідно до пп.3 і 4 ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у заявленому позові з вищенаведених підстав.

Виходячи з вищезазначеного та керуючись вимогами ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів:

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мукачівського місьрайонного суду від 03 вересня 2013 року скасувати, ухваливши нове рішення.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :