ун. № 759/2658/13-ц
пр. № 2/759/2588/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2013 року

Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, у якому просив відшкодувати за рахунок ОСОБА_2 заподіяну внаслідок ДТП майнову шкоду у розмірі 8 603,51 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.; крім того, просив стягнути судові витрати у розмірі 229,41 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 січня 2012 року о 12 год. 30 хв. на пл. Перемоги в м. Києві з вини ОСОБА_3, який керував рейсовим автобусом «І-VAN», д.н.з. НОМЕР_1 сталась дорожньо-транспортна пригода. Автомобіль «І-ВАН» у момент ДТП належав на праві приватної власності ОСОБА_2. Автомобілю позивача було завдано пошкоджень, вартість ремонту яких склала 8 603,51 грн. При цьому за доводами позивача характер використання вказаного транспортного засобу відповідача передбачав його експлуатацію, як маршрутного автобусу.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи на те, що за кермом автомобіля «І-VAN» на момент ДТП перебував ОСОБА_3, а не відповідач, а відтак саме ОСОБА_3 має бути належним відповідачем за даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, третьої особи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 11 січня 2012 року о 12 год. 30 хв. на пл.Перемоги в м. Києві з вини ОСОБА_3, який керував пасажирським автобусом «І-VAN», д.н.з. НОМЕР_1 сталась дорожньо-транспортна пригода; автобус «І-VAN» у момент ДТП належав за правом приватної власності ОСОБА_2. Викладене вбачається із наявних у матеріалах справи копій постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 31.01.2012 року у справі про адміністративні правопорушення № 2610/1755/2012, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і довідки № 8943347, виданої МВС України (а.с. 17, 41). Із тимчасового реєстраційного талону ДАР №35122 вбачається, що у користуванні ПП «А.Т.Н.» вказаний автобус перебував із 24.01.2012 року (а.с. 42).

У ході розгляду даної справи відповідачем, чи його представником факт того, що на момент ДТП пасажирський автобус «І-ВАН», д.н.з. НОМЕР_1 перебував у власності ОСОБА_2 не заперечувався.

При цьому із листа ТОВ «ЄвроАсистанс» від 01.03.2012 року вбачається, що поліс обовязкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу I-VAN д.н.з. НОМЕР_1 №АВ/0783321, виданий УСК «Гарант-Авто» на імя ОСОБА_2 діяв з 12.01.2012р. по 11.01.2013р., тобто на момент, коли сталася ДТП, вказаний поліс не діяв (а.с. 21-22). Матеріали справи містять копію листа МТСБУ від 23.03.2012 року із аналогічним змістом (а.с. 23).

Згідно висновком-калькуляцією від 12.01.2012 року, рахунком-фактурою № СЧ-0005512 від 12 січня 2012 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Чері» д.н. НОМЕР_4, що належить позивачу, складає 8 603,51 грн. (а.с. 24).

У ході розгляду даної справи розмір матеріальних збитків, які зазнала ОСОБА_1 відповідачем під сумнів не ставився, а клопотання про забезпечення доказів щодо цієї обставини не заявлялись.

У ході розгляду даної справи, надаючи пояснення як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, ОСОБА_3 повідомив суду про те, що він знайомий із ОСОБА_2 і на її прохання він, 11.01.2012 р., керуючи автобусом I-VAN д.н.з. НОМЕР_1, відвозив його до станції технічного обслуговування, по дорозі до якої і сталась ДТП.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, представник відповідачки вказував на те, що у даному випадку нести цивільно-правову відповідальність за заподіяну позивачці шкоду має не ОСОБА_2, а особа, яка у момент ДТП керувала вказаним автобусом ОСОБА_3 Обґрунтовуючи це, представник ОСОБА_2 посилався на те, що у день ДТП, 11.01.2012 року, відповідачка передала належний їй на праві власності автобус I-VAN д.н.з. НОМЕР_1 своєму знайомому, ОСОБА_3, який, по дорозі до станції технічного обслуговування, з метою планового обслуговування транспортного засобу і страхової компанії, з метою укладення договору страхування, керуючи автобусом і спричинив ДТП. Крім того, представник позивачки наголошував на тому, що жодних трудових відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не існувало.

Так, на думку представника відповідача, передаючи вказаний автобус ОСОБА_3 для технічного обслуговування, ОСОБА_2 фактично передала даний транспортний засіб у володіння і користування ОСОБА_3, що свідчить про укладення між сторонами усного цивільно-правового договору, який і був правовою підставою для володіння 11.01.2012 р. ОСОБА_3 автобусом I-VAN д.н.з. НОМЕР_1. Відтак, із посиланням на положення частини 2 статті 1187 ЦК України представник відповідача вказує на те, що відшкодовувати завдану позивачці шкоду має ОСОБА_3.

Однак, із такими доводами відповідача погодитись не можна, виходячи із такого.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так, право власності (в об'єктивному розумінні) це сукупність правових норм, які регулюють відносини, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, а також обовязки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, сукупність яких є змістом права власності.

За своєю правовою природою правомочність володіння це юридично забезпечена можливість власника бути в безпосередньому фактичному звязку з річчю. Володіння треба розуміти як постійну можливість матеріального звязку власника з річчю.

Правомочність користування полягає у заснованій на законі можливості вилучення корисних властивостей речі для задоволення потреб власника чи інших осіб.

Отже, із викладеного вбачається, що передача транспортного засобу його власником іншій особі для проведення технічного обслуговування не є набуттям цією особою права володіння і користування річчю, оскільки у даному випадку особа не користується корисними властивостями транспортного засобу для задоволення своїх матеріальних і нематеріальних потреб, а виконує одноразове доручення власника. Сам факт керування транспортним засобом не свідчить про набуття його у своє володіння, як однієї із правомочностей власника.

Викладене свідчить про те, що носієм права володіння і користування відносно автобусу I-VAN д.н.з. НОМЕР_1 на момент, коли сталась вказана ДТП, була його власник ОСОБА_2, відповідач у даній справі, а відтак, в силу положення частини 2 статті 1167 ЦК України, саме у неї виникло деліктне зобовязання із відшкодування заподіяної позивачу шкоди у розмірі 8 603,51 грн.

Наведене є підставою для задоволення даного позову у частині стягнення з ОСОБА_2 матеріальних збитків у розмірі 8 603,51 грн., яких зазнала ОСОБА_1 у результаті ДТП 11 січня 2012 року.

При вирішенні даного спору у частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить із такого.

Матеріали справи містять копію виписки медичної установи Поліклініки № 2 Шевченківського району м.Києва із амбулаторної картки ОСОБА_1, за змістом якої позивачка у січні 2012 року потрапила у ДТП, внаслідок чого зазнала забою грудної клітини, сильного стресу, головних болей, болей в області грудної клітини, головокружіння. Отримувала лікування з 11.01.2012 р. по 31.01.2012 року (а.с. 30).

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відтак зі змісту наведених правових норм вбачається, що за загальним правилом матеріальна і моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала.

Однак, враховуючи правовий режим речі, яка є джерелом підвищеної небезпеки, частиною 2 статті 1187 ЦК України законодавець закріпив положення про те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі нею володіє.

Таким чином у даному випадку законодавець не вказує на те, що носій правомочності володіння джерелом підвищеної небезпеки має відшкодувати лише заподіяну матеріальну шкоду, а зазначає про відшкодування потерпілій особі шкоди у широкому розумінні, крім матеріальної, у тому числі і шкоди немайнового характеру (моральної шкоди).

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про відшкодування моральної (немайнової шкоди )» від 31.03.1995 року № 4 вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відтак, враховуючи спеціальний режим майна, який відноситься до джерела підвищеної небезпеки, при системному тлумаченні положень частини 1 статті 1166 ЦК України, частини 1 статті 1167 ЦК України, частини 2 статті 1187 ЦК України, з урахуванням суті позовних вимог, характеру, обсягу і тривалості фізичних та моральних страждань ОСОБА_1, яких вона зазнала у результаті ДТП, суд вважає необхідним стягнути з відповідача 3 000,00 грн. відшкодування моральної (немайнової) шкоди, частково задовольнивши позовні вимоги у цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1188, 1172 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 8 603,51 грн. у відшкодування матеріальних збитків і 3 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії повного тесту рішення.

Суддя: