пр. № 2/759/5063/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2013 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Борденюка В.В.

при секретарі: Трегубенку М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики звернути стягнення на предмети забезпечення зобов'язання шляхом визнання за нею право власності на нежилу будівлю Літ. "Г", загальною площею 850,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_3; квартиру АДРЕСА_4.

Свою позовну заяву, з урахуванням уточнень, позивач мотивує тим, що між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого відповідач взяв у борг грошові кошти в сумі 4050000 гривень 00 копійок, що еквівалентно 500000 доларам США 00 центів зі строком повернення боргу не пізніше 01.07.2013р. В забезпечення даного зобов'язання і на випадок не повернення боргу до визначеної дати відповідач зобов'язався передати ОСОБА_3 у власність нежилу будівлю Літ. "Г", загальною площею 850,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_3; квартиру АДРЕСА_4.

Відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2013 у справі № 757/11589/13-ц та рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2013 у справі № 757/11587/13-ц, відповідач є власником квартири АДРЕСА_3, а також квартири АДРЕСА_4.

26.07.2013р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_1 прийняла належне ОСОБА_3 право вимоги до відповідача за Договором позики від 03.04.2013р., укладеного у формі розписки від 03.04.2013р. Тобто, позивач зазначає, що він набув права вимоги за договором позики.

Позивач стверджує, що станом на дату настання вказаного у розписці строку її виконання та на дату подачі позову, відповідач борг не повернув не вчиняв жодних дій для врегулювання питання з ОСОБА_3 та ОСОБА_1, як новим кредитором, щодо повернення грошових коштів та/або передачі у власність об'єкта забезпечення.

Крім того, відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2013 у справі № 757/11589/13-ц та рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2013 у справі № 757/11587/13-ц, відповідач є власником квартири АДРЕСА_3, а також квартири АДРЕСА_4.

Позивач просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 320, 328, 526 ЦК України.

Не погоджуючись з доводами позивача та з метою зобов'язати відповідача виконати умови договору позики від 03.04.2013р., шляхом звернення стягнення на предмети забезпечення зобов'язання, ОСОБА_3, як тертя особа, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, подала позовну заяву про визнання права власності на нежилу будівлю Літ. "Г", загальною площею 850,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_3; квартиру АДРЕСА_4.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у позовній заяві зазначила, що оскільки позивачем не виконані взяті на себе зобов'язання по Договору про відступлення права вимоги від 26.07.2013р. щодо сплати 4050000 гривень 00 копійок, що еквівалентно 500000 доларам США 00 центів, то до нього не перейшло право вимоги до відповідача. Вказане підтверджується тим, що оригінал розписки відповідача від 03.04.2013р. знаходиться у ОСОБА_3

Тому, ОСОБА_3 не визнає та заперечує проти права позивача вимагати виконання договору позики від 03.04.2013р., а також просить суд задовольнити свій позов з підстав не виконання відповідачем зобов'язань за договором позики та на підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317, 320, 328, 526 ЦК України.

В судовому засіданні представники позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовних заявах та на порушення і не виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що був укладений вказаний договір позики з ОСОБА_3 і те, що відповідач не повернув отримані за договором позики грошові кошти ОСОБА_3 з огляду на їх відсутність. Також, представник відповідача підтвердив, що відповідачу на праві власності належать квартири забезпечені в договорі позики. Водночас, представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог з огляду на те, що квартири для відповідача є дуже цінними та вона не хоче їх віддавати і те, що в майбутньому вона планує повернути отримані грошові кошти. Також представник відповідача заперечував щодо належності відповідачу нежилої будівлі Літ. "Г", загальною площею 850,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, представника відповідача, та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого відповідач взяв у борг грошові кошти в сумі 4050000 гривень 00 копійок, що еквівалентно 500000 доларам США 00 центів зі строком повернення боргу не пізніше 01.07.2013р. В забезпечення даного зобов'язання і на випадок не повернення боргу до визначеної дати відповідач зобов'язався передати ОСОБА_3 у власність нежилу будівлю Літ. "Г", загальною площею 850,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_3; квартиру АДРЕСА_4.

Договір позики, в тому числі його зміст та умови, сторонами не оспорювались.

26.07.2013р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_1 прийняла належне ОСОБА_3 право вимоги до відповідача за Договором позики від 03.04.2013р., укладеного у формі розписки від 03.04.2013р.

Відповідно до статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Оскільки позивач не виконав зобов'язання по договору відступлення права вимоги укладеним з ОСОБА_3 і, документ який засвідчує права - оригінал розписки, знаходиться у ОСОБА_3, то позивач не має права вимагати від відповідача виконати зобов'язання по договору позики. Тому суд вважає доводи позивача необґрунтованими та безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, в строк до 01.07.2013р. та станом на дату подання позовів до суду, відповідач борг не повернув і не бажає передати у власність об'єкти забезпечення.

Відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2013 у справі № 757/11589/13-ц та рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2013 у справі № 757/11587/13-ц, відповідач є власником квартири АДРЕСА_3, а також квартири АДРЕСА_4. Вказане також підтверджується доводами представника відповідача.

В статтях 6 і 627 ЦК України закріплена свобода договору, зокрема, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання.

Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Використавши своє право свободи договірних правовідносин в цивільному законодавстві, сторони уклали договір позики із забезпеченням його на випадок не виконання.

Ці обставини справи підтверджуються письмовими доказами і сторонами не оспорюються, а тому суд визнає їх встановленими відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК України.

Як встановлено судом, відповідач до теперішнього часу борг не повернув і не передав третій особі, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у власність нерухоме майно, чим порушив умови зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини 2 цієї ж норми права, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В частині 2 статті 346 ЦК України зазначено, що право власності припиняється в інших випадках, встановлених законом.

Аналізуючи вказані правові норми та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, а позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3, а також квартиру АДРЕСА_4, за ОСОБА_3, визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не виконані взяті на себе зобов'язання.

Оскільки сторонами справи не надано доказів про те, що саме відповідач є власником іншого об'єкта забезпечення - нежилу будівлю Літ. "Г", загальною площею 850,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а представник відповідача заперечує, що відповідач є власником вказаного нерухомого майна, суд вважає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити, у зв'язку з їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 6, 15, 16, 328, 346, 627, 629, 1046 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-61, ч.4, 212-215, 223 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) право власності на квартиру АДРЕСА_4.

В задоволенні іншої частини позовних вимог третьої особи, що заявляє самостійні вимоги відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення рішення судом протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

СУДДЯ: