Справа № 185/311/13- ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2013 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Бондаренко В.М.,

при секретарі: Галенко А.А.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, суд

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь за договором позики суму боргу в розмірі 2 500,00 грн., судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 23 жовтня 2012 року він дав в борг відповідачу 1 700,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 31 грудня 2012 року, про що власноруч написав розписку. 20 листопада 2012 року він дав в борг відповідачу 300,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 31 грудня 2012 року, про що власноруч написав розписку. 26 листопада 2012 року він дав в борг відповідачу 500,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 31 грудня 2012 року, про що власноруч написав розписку. Однак, по закінченню вказаного терміну, після 31 грудня 2012 року, відповідач суму боргу не повернув. За останній час він неодноразово звертався до відповідача із проханням повернути йому гроші, але всі ці звернення ніякого позитивного результату не дали, відповідач на його прохання не реагує. Таким чином, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали свої позовні вимоги та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, в своїх поясненнях спиралися на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову, пояснивши, що розписки він писав власноручно, гроші отримував, але зазначені боргові зобовязання він вніс до бухгалтерських документів, так як займається господарською діяльністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне:

23 жовтня 2012 року позивач дав в борг відповідачу 1 700,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 31 грудня 2012 року, про що власноруч написав розписку (а.с. 3). 20 листопада 2012 року позивач дав в борг відповідачу 300,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 31 грудня 2012 року, про що власноруч написав розписку (а.с. 5). 26 листопада 2012 року позивач дав в борг відповідачу 500,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 31 грудня 2012 року, про що власноруч написав розписку (а.с. 4). Однак, по закінченню вказаного терміну, після 31 грудня 2012 року, відповідач суму боргу не повернув. За останній час позивач неодноразово звертався до відповідача із проханням повернути йому гроші, але всі ці звернення ніякого позитивного результату не дали, відповідач суму боргу не повернув.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, форма договору позики не порушена.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, так як в судовому засіданні доведено та не заперечувалося відповідачем, що він власноручно 23 жовтня 2012 року, 20 листопада 2012 року, 26 листопада 2012 року писав розписки про отримання від позивача коштів в загальному розмірі 2 500,00 грн. та зобов'язувався повернути взяті кошти у строк до 31 грудня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані та доведені в судовому засіданні.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: суму судового збору в розмірі 229,40 грн., сплачену позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідент. номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_2) суму боргу за договором позики в розмірі 2 500 (дві тисячі пятсот) грн. 00 коп., судові витрати по справі, а саме: суму судового збору в розмірі 229 (двісті двадцять девять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_4