Справа № 185/2573/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 квітня 2013 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О. при секретарі Логвиненко Л.Є., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження недостовірної інформації

В С Т А Н О В И В

Позивач в позові посилається на те, що в листопаді 2011 року вона знайшла в своїй поштовій скрині, в під'їзді, анонімного листа, мова автора: "какой у вас автобус красивый присматривайте за ним особенно ночью". Після отримання цього листа позивач почала хвилюватися за свій автомобіль, втратила спокійний сон. З метою з'ясування автора даного листа звернулася до відповідача за її домашньою адресою. Відповідач не заперечувала, що цей лист написано саме нею, та додала, що вона ще не таке їй зробить, крім того в бесіді із позивачем відповідач поводила себе нетактовно, агресивно: розмовляла у підвищеному тоні нецензурно лаялася. Приблизно через тиждень після цього випадку на домашній телефон позивача почали надходити незліченні дзвінки від бажаючих придбати її квартиру, хоча об'яви про бажання продати своє житло вона не надавала в жодну газету. Від одного з бажаючих придбати квартиру ОСОБА_1 дізналася, що об'ява про намір продати квартиру опублікована в газеті (мова оригіналу) Бесплатные объявления редакцииТН ЭКСПРЕСС. Позивач звернулася в газету, де їй надали копію заповненого талону, який надійшов на адресу газети. Вважає, що почерк анонімного листа та на об'яві дуже схожий. Від міського телефонного зв'язку позивач вимушена була відмовитися, тому що ОСОБА_3 постійно телефонувала та лаялася нецензурною лайкою, погрожувала у підвищеному тоні, а оскільки іноді брав трубку син позивача та чув нецензурну лайку сусідки, яка не соромилася кричати на адресу дитини, син почав боятися брати слухавку телефону.

Позивач також зазначає, що в січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою про те, що ОСОБА_1 нібито не займається вихованням свого сина, який шумить в нічний час доби. Позивач вважає, що дана заява є наклепом, розповсюдженням неправдивої інформації щодо неї та її дитини, оскільки згідно висновку лейтенанта міліції Павлоградського МВ ГУМВС ОСОБА_5, дана інформація не підтверджується.

Також, ОСОБА_3 звернулася із скаргою на сина позивача, ОСОБА_6, до загальноосвітньої школи №5, де він навчається, про порушення дитиною тишини в нічний час, агресивну поведінку, відсутність виховання з боку матері, відсутність захоплень у дитини та постійних нічних гостей у матері.

Позивач вважає, що дані ствердження не відповідають дійсності, тому що вихованням сина вона займається, її син має гострий, допитливий розум, багато читає, цікавиться комп'ютерними програмами, тому йому майже ніколи бігати по вулиці. Вона входить до складу батьківського комітету, що також свідчить про її піклування сином. З метою захисту своїх інтересів, 19.02.2013 року вона звернулася до Павлоградського МВ ГУМВС України із заявою про розповсюдження ОСОБА_3 неправдивих відомостей про її сім'ю. 21.02.2013 року лейтенантом міліції ОСОБА_5 ДІМ МВМ-1 Павлоградського МВ ГУМВС України проведено перевірку та надано їй висновок в якому роз'яснено, що дане питання відноситься до цивільно-правових відносин та мають бути вирішені в приватному порядку в суді, в зв'язку з чим я звернулася до суду із захистом своїх прав, відповідно до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України.

Позивач вважає, що неправомірними діями відповідача, щодо порушення права на повагу честі та гідності, їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала після написаних заяви та листа та у принижені її честі та гідності відповідачем. Позивач просить суд визнати недостовірною інформацію розповсюджену відповідачкою, викладеною в заяві від 16.01.2013 року до Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області та листі до загальноосвітньої школи №5 м. Павлограда, зобов'язати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію викладену нею в заяві від 16.01.2013 року до Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області та скарзі до загальноосвітньої школи №5 м. Павлограда шляхом вибачення за розповсюдження недостовірної інформації про позивача та її сина, в її присутності, лейтенанта міліції ОСОБА_5 ДІМ МВМ-1 Павлоградського МВ ГУМВС України та директора загальноосвітньої школи №5 м. Павлограда Ващенко Л.Л., заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії, які принижують честь та гідність позивача, стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 10000 гривень та покласти всі витрати по веденню справи на відповідача.

В судовому засіданні позивач та її представник, кожен окремо, позовні вимоги підтримали обгрунтовуючі їх обставинами викладеними в позові. Представник позивача пояснила, що згідно чинного законодавства кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканою. За п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" під поширенням інформації слід розуміти також викладення такої інформації в заявах, листах, адресованим іншим особам. Зазначила що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені). Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування недостовірної інформації має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація.

Відповідач та її представник, кожен окремо, позов не визнали. Відповідач пояснила, що будь-яких листів про автобус та заяв про продаж квартири позивача вона не писала, із письмовою заявою до міліції не зверталася, а листа до школи де навчається син позивачки написала з метою захисту від постійного шуму у неї над головою, внаслідок дерев'яної підлоги, стрибків та бігу сина позивачки. Своїм листом не хотіла нікого ображати чи принижувати.

Представник відповідача пояснив, що позов безпідставний та необґрунтований, а обставини викладені в листі відповідача до директора шкоди де навчається син позивача не містить образливих слів та недостовірної інформації.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона мешкає на другому поверсі в одному під'їзді разом із позивачем та відповідачем, знає родину позивача як благополучну, характеризує сина позивача як ввічливого, вихованого хлопчика. Пояснила, що ніколи не була свідком антиморальної, неналежної поведінки з боку родини позивача. Також позитивно характеризувала і родину відповідача. Відповіла, що також чує всіх сусідів, коли хто встає, ходить, розмовляє і тому подібне через низьку шумоізоляцію в будинку.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є класним керівником сина позивача: ОСОБА_6, зазначила, що дитина є висококультурною, має лідерські здібності, ввічливий, активний, є старостою класу, добре навчається, мати цікавиться та піклується про сина, є членом батьківського комітету. Коли прийшла скарга на ОСОБА_6, директор школи зобов'язала провести відповідну перевірку за місцем мешкання ОСОБА_6. В той же день свідок відвідала сусідів позивача: в квартирі 71, де мешкають люди похилого віку, будь-якого шуму в сусідній квартирі позивача не чули, ні в день ні вночі, вважають сусідів з квартири 72 благополучною родиною, сусідського хлопчика ввічливим та вихованим. В 66 квартирі також охарактеризували родину позивача як доброзичливу та дружню, хлопчика як кмітливого, доброго та ввічливого. В зв'язку з чим, свідок написала доповідну на ім'я директора про не підтвердження інформації зазначено в скарзі.

Свідок ОСОБА_10, пояснив, що він разом із дружиною: ОСОБА_3 мешкають АДРЕСА_1 на третьому поверсі під позивачем. Зазначив, що його дружина хворіє тому додатковий шум, який спричиняють сусідський хлопчик, бігаючи по дерев'яній підлозі заважають її відпочивати. На прохання не шуміти сусіди реагували агресивно та неадекватно.

Свідок ОСОБА_11, пояснила, що відповідач, яка доводиться їй рідною сестрою, часто скаржилася на шумних сусідів зверху, часто ночувала у неї оскільки не могла відпочити вдома.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Так в судовому засіданні встановлено, що позивач, мешкає разом із сином, та чоловіком, на четвертому поверсі в квартирі АДРЕСА_2. В цьому ж будинку на третьому поверсі, під квартирою позивача, в квартирі №69 мешкає відповідач. Між позивачем та відповідачем не склалося добросусідських стосунків.

Відповідачкою написано листа на сина позивача, до загальноосвітньої школи №5 міста Павлограда, де він навчається, про порушення дитиною тишини в нічний час, агресивну поведінку, відсутність виховання з боку матері, відсутність захоплень у дитини та постійних нічних гостей у матері.

Дані ствердження не знайшли свого підтвердження у показаннях свідків, відповідачем не доведено що викладені нею обставини в листі відповідають дійсності, а саме що ОСОБА_6 порушує тишину в нічний час, поводиться агресивно, не виходить на двір, нічим не захоплюється, не відвідує гуртків, ОСОБА_1 ставиться до нього байдуже.

Суд вважає, що відповідач розповсюджувала про позивача відомості які не відповідають дійсності і порочать її честь та гідність. Висловлювання відповідача в листі носять образливий характер.

Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року і Першого протоколу та Протоколів №2,4,7,11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу та вказує на способи такого захисту.

Статтею 297 Цивільного Кодексу України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканою. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно до ч.ч.1,3,4,7 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно ч.1, п.4 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У абзацах 1,2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 роз'яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

У пункті 15 вказаної постанови роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширена недостовірна інформація, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованим іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширення інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

У пунктах 18 та 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 роз'яснено, що згідно з положенням статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" передбачена цивільно-правова відповідальність за порушення законодавства про інформацію за поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи.

Суд вважає, що відповідач повинна спростувати написане в листі і вибачитися в присутності директора школи за розповсюдження недостовірної, образливої інформації.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та у принижені честі та гідності підлягає відшкодуванню.

Суд вважає, що зазначеними діями відповідача, позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у приниженні її честі та гідності, у душевних хвилюваннях, які вона відчула і продовжує відчувати на сьогоднішній день. Але виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючі глибину моральних страждань, суд вважає достатнім визначити розмір моральної шкоди в сумі 500.00 гривень.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Позивачем не доведено в судовому засіданні і не підтверджено доказами підстав для задоволення його позовних вимог в інший частині позову, таким чином суд дійшов до висновку що в задоволенні іншої частини позову слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, витрати на судовій збір в сумі 229,40 гривень, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження недостовірної інформації - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію викладену нею в скарзі до загальноосвітньої школи №5 м. Павлограда, а саме: що ОСОБА_6 порушує тишину в нічній час, поводиться агресивно, не виходить на двір, нічим не захоплюється, не відвідує гуртків, а ОСОБА_1 ставиться до цього байдуже, шляхом вибачення в присутності ОСОБА_1 та присутності директора загальноосвітньої школи №5 м. Павлограда Ващенко Л.Л.

Заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії, яки принижують честь та гідність ОСОБА_1, що виражаються в розповсюдженні недостовірної інформації про неї.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 500.00 (п'ятсот) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на судовій збір в сумі 229.40 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 копійок.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя: В. О. Головін