Дата документу 22.10.2003 Справа № 554/7668/13-ц
Провадження № 2/554/3084/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

22 жовтня 2013 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.

при секретарі Жданову Є.В.

за участю позивача - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, представника прокуратури Полтавської області ОСОБА_4, представника Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області та Державної казначейської служби України ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до прокуратури Полтавської області, Головного управління казначейської служби України в Полтавській області, Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди, керуючись ст.23, ч.6 ст. 1167, ч.1 ст.1172 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.

Стягнути з прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 6 грн. 75 коп.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 6 грн. 75 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І.Савченко

Справа № 554/7668/13-ц

Провадження № 2/554/3084/2013

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2013 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.

при секретарі Жданову Є.В.

за участю позивача - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, представника прокуратури Полтавської області ОСОБА_4, представника Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області та Державної казначейської служби України ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до прокуратури Полтавської області, Головного управління казначейської служби України в Полтавській області, Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до прокуратури Полтавської області, Головного управління казначейської служби України в Полтавській області, Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди, згідно уточнених позовних вимог у розмірі 60 000 грн. на користь ОСОБА_1 та 40 000 грн. на користь ОСОБА_3, посилаючись на те, що у березні 2003 року вони звернулися до прокуратури Полтавської області із заявою про порушення кримінальної справи з приводу заподіяння їм тілесних ушкоджень працівниками Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області та лікарем Полтавської ЦРЛ ОСОБА_6 Однак з березня 2003 року по 28 липня 2005 року їм незаконно відмовляли в порушенні кримінальних справ, в подальшому всі постанови про відмову в порушенні кримінальних справ були скасовані Октябрським районним судом м.Полтави. 18 травня 2005 року цим же судом порушена кримінальна справа за ст.125 ч.1, ст.126 ч.1 КК України відносно співробітників Полтавського РВ та лікаря Полтавської ЦЛР ОСОБА_6, а 28 липня 2005 року порушена кримінальна справа за ст.125 ч.1 КК України прокуратурою Полтавської області за фактом спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, які були обєднані в одне провадження. В подальшому неодноразово виносилися незаконні постанови про закриття кримінальних справ, які також скасовувалися Ленінським та Октябрським районними судами м.Полтави, постанови яких залишалися без змін ухвалами апеляційного суду Полтавської області. При цьому суди в своїх рішеннях вказували на недоліки та на дії, які необхідно провести під час дослідчої перевірки та досудового слідства з їх належною оцінкою, однак ці вказівки прокуратурою ігнорувалися і знову виносилися однотипні, формальні незаконні постанови і так роками. Внаслідок постійної, навмисної, систематичної на протязі багатьох років бездіяльності прокуратури, прийняття незаконних рішень про відмову в порушенні кримінальної справи, порушення строків прийняття рішення по заяві про скоєння злочину, непроведення належного досудового слідства, систематичного невиконання вказівок суду, порушенням кримінально-процесуального законодавства та прийняття незаконних рішень про закриття кримінальної справи, їм була спричинена моральна шкода. Остання виразилася в підриві в їхніх очах авторитету та престижу до органів прокуратури, в зневірі до прокуратури Полтавської області, яка повинна захищати їхні права як людини та громадянина, потерпілих від злочину. Внаслідок системного порушення їхніх прав вони вимушені були нервувати та на тривалий час втрачати сон та спокій, у ОСОБА_1 погіршився апетит, він змушений приймати заспокійливе. Також у подружжя погіршилися стосунки в сімї, вони змушені відриватися від роботи та звичайних повсякденних справ, свого звичайного життя на звернення за юридичною допомогою та участі у судових засіданнях. Вони мають неповнолітню доньку, ведуть домашнє господарство, на яких не залишається ні часу, ні зусиль. Внаслідок незаконних дій прокуратури кримінальна справа не знаходить свого вирішення вже понад 10 років, тому вони звернулися до суду з позовом.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_7 Полтавської області ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вважає, що саме по собі скасування постанов про відмову в порушення кримінальної справи не свідчить про протиправність дій прокуратури, підстав для відшкодування моральної шкоди немає.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області та Державної казначейської служби України ОСОБА_5 проти задоволення позову до органів казначейства заперечувала, оскільки останні прав позивачів не порушували, винних дій щодо позивачів не вчиняли.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у березні 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до прокуратури Полтавського району Полтавської області з заявою на неправомірні дії працівників Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області та Полтавської ЦРЛ при госпіталізації до психіатричного лікувального закладу і обстеженні ОСОБА_1 за фактом спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості ОСОБА_1 та тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості ОСОБА_3 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.125 та ч.1 ст.126 КК України.

14 серпня 2003 року старшим помічником прокурора Полтавського району Полтавської області винесено постанову про відмову в порушення кримінальної справи щодо перевищення службових повноважень та неправомірних дій працівниками Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області та Полтавської ЦРЛ при госпіталізації до психіатричного лікувального закладу у звязку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України на підставі п.2 ст.6 КПК України (том 1 а.с.34-35).

Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 16 жовтня 2003 року зазначену постанову старшого помічника прокуратури Полтавського району Полтавської області від 14 серпня 2003 року скасовано, а матеріали направлено для проведення додаткової перевірки, з підстав неповноти перевірки всіх обставин події та наявними протиріччями у висновках за результатами перевірки (том 1 а.с.36).

25 травня 2004 року старшим слідчим прокуратури Полтавського району Полтавської області винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно співпрацівників Полтавського РВ ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та лікаря-психіатра ОСОБА_11 щодо дій під час примусового доставлення ОСОБА_1 07 березня 2003 року до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні, на підставі п.2 ст.6 КПК України, за відсутністю в їхніх діях складу злочинів, передбачених ст.ст.122, 129, 146, 151, 365 КК України, а також про відмову в порушенні кримінальної справи відносно співпрацівників Полтавського РВ ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за фактами, викладеними у скарзі ОСОБА_3, щодо нанесення їй тілесних ушкоджень та пошкодження майна, внаслідок перевищення службових повноважень, на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю складу злочину, передбаченого ст.365 КК України (том 1 а.с.37-39).

Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 27 січня 2005 року зазначену постанову старшого слідчого прокуратури Полтавського району Полтавської області від 25 травня 2004 року скасовано, а матеріали направлено для проведення додаткової перевірки, оскільки слідчим не виконані вимоги ст.ст.94, 99 КПК України, не усунуті протиріччя між показами, не виконані вказівки суду (том 1 а.с.40).

04 березня 2005 року старшим слідчим прокуратури Полтавського району Полтавської області винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно співпрацівників Полтавського РВ ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_13 та лікаря-психіатра ОСОБА_11 щодо дій під час примусового доставлення ОСОБА_1 07 березня 2003 року до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні, на підставі п.2 ст.6 КПК України, за відсутністю в їхніх діях складу злочинів, передбачених ст.ст.122, 129, 146, 151, 365 КК України, а також про відмову в порушенні кримінальної справи відносно співпрацівників Полтавського РВ ОСОБА_8 та ОСОБА_12 за фактами, викладеними у скарзі ОСОБА_3, щодо нанесення їй тілесних ушкоджень та пошкодження майна, внаслідок перевищення службових повноважень, на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю складу злочину, передбаченого ст.365 КК України (том 1 а.с.41-44).

Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 16 травня 2005 року зазначену постанову старшого слідчого прокуратури Полтавського району Полтавської області від 04 березня 2005 року в частині відмови в порушенні кримінальної справи відносно співпрацівників Полтавського РВ ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_13 щодо дій під час примусового доставлення ОСОБА_1 07 березня 2003 року до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні, на підставі п.2 ст.6 КПК України, за відсутністю в їхніх діях складу злочинів, передбачених ст.ст.122, 129, 365 КК України, скасовано, також скасовано вказану постанову в частині відмови в порушенні кримінальної справи відносно співпрацівників Полтавського РВ ОСОБА_8 та ОСОБА_12 за фактами, викладеними у скарзі ОСОБА_3, щодо нанесення їй тілесних ушкоджень та пошкодження майна, внаслідок перевищення службових повноважень, на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю складу злочину, передбаченого ст.365 КК України. Матеріали направлено для проведення додаткової перевірки до прокуратури Полтавського району Полтавської області. В задоволенні решти скарги відмовлено за недоведеністю (том 1 а.с.45).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2005 року постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 16 травня 2005 року скасовано в частині залишення скарги без задоволення про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_11 та скасовано постанову старшого слідчого прокуратури Полтавського району Полтавської області від 04 березня 2005 року в повному обсязі, матеріали по скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 направлено для проведення додаткової перевірки в прокуратуру Полтавського району Полтавської області (том 1 а.с.46-47).

18 травня 2005 року Октябрським районним судом м.Полтави порушено кримінальну справу за ст.125 ч.1, ст.126 ч.1 КК України щодо спричинення співробітниками Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області та лікарем Полтавської ЦРЛ ОСОБА_11 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.

28 липня 2005 року прокуратурою Полтавської області порушено кримінальну справу за ст.122 ч.1 КК України за фактом спричинення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.

Вказані постанови обєднані в одне провадження від № 05700039.

10 червня 2006 року постановою старшого слідчого прокуратури Октябрського району м.Полтави кримінальну справу, порушену за фактом спричинення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середнього та легкого ступеня тяжкості та за фактом нанесення побоїв, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122, ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, закрито на підставі ст.6 п.2 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 складу даного злочину. Також відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст.364, ст.365, ст.151 КК України відносно ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю в їхніх діях складу злочину (том 1 а.с.48-52).

Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 05 лютого 2007 року зазначену постанову старшого слідчого прокуратури Октябрського району м.Полтави від 10 червня 2006 року про закриття кримінальної справи за фактом спричинення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середнього та легкого ступенів тяжкості та за фактом нанесення побоїв, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122, ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, відносно ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 та про відмову в порушенні кримінальної справи за ст..ст.364, 365, 151 КК України відносно ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 скасовано, справу направлено прокурору Октябрського району для відновлення слідства. Підставами для скасування стали неповнота досудового розслідування (том 1 а.с.53).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 березня 2007 року постанову Октябрського районного суду м.Полтави залишено без змін (том 1 а.с.54-55).

29 грудня 2007 року старший слідчий прокуратури Ленінського району м.Полтави виніс постанову про закриття кримінальної справи, порушеної за фактом спричинення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середнього та легкого ступеню тяжкості та за фактом нанесення побоїв, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122, ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, на підставі п.2 ст.6 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 складу даного злочину, та про відмову в порушенні кримінальної справи за ст.364, ст.365, ст.151 КК України відносно ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю в їхніх діях складу злочину (том 1 а.с.56-61).

Постановою Ленінського районного суду м.Полтави від 09 квітня 2008 року постанову старшого слідчого прокуратури Ленінського району м.Полтави від 29 грудня 2007 року скасовано, матеріали направлено прокурору Ленінського району м.Полтави для проведення додаткової перевірки в частині відмови в порушенні кримінальної справи, в частині закриття кримінальної справи для відновлення та організації досудового слідства, у звязку з невиконанням вказівок апеляційного суду Полтавської області, не зясуванням ряду обставин, що мають суттєве значення для вірного вирішення справи (том 1 а.с.62-67).

Постановою старшого слідчого прокуратури Ленінського району м.Полтави від 22 травня 2009 року кримінальну справу, порушену за фактом спричинення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середнього та легкого ступеню тяжкості та за фактом нанесення побоїв, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122, ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, закрито, на підставі п.2 ст.6 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 складу даного злочину, в порушенні кримінальної справи за ст.364, ст.365, ст.151 КК України відносно ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 відмовлено, на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю в їхніх діях складу злочину (том 1 а.с.68-81).

14 вересня 2009 року Ленінський районний суд м.Полтави скасував постанову старшого слідчого прокуратури Ленінського району м.Полтави від 22 травня 2009 року про закриття кримінальної справи, порушеної за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, та про відмову в порушенні кримінальної справи за ст.364, ст.365, ст.151 КК України, а справу направив прокурору для відновлення та організації досудового слідства по кримінальній справі та для проведення додаткової перевірки звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в частині відмови в порушенні кримінальної справи (том 1 а.с.82-83).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 29 жовтня 2009 року постанову Ленінського районного суду м.Полтави від 29 жовтня 2009 року залишено без змін (том 1 а.с.84-85).

01 вересня 2010 року старшим слідчим прокуратури м.Полтави винесено постанову про закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_13 у звязку з не підтвердженням наявності в їхніх діях складу злочину, передбаченого ст.122 КК України, на підставі п.2 ст.6 КПК України, та щодо ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_10 у звязку з не підтвердженням наявності в їхніх діях складу злочину, передбаченого ст.ст.125, 126 КК України (том 1 а.с.86-99).

Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 29 березня 2011 року скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3 про скасування постанови старшого слідчого прокуратури м.Полтави від 01 вересня 2010 року про закриття кримінальної справи залишено без задоволення (том 1 а.с.100-105).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 20 квітня 2011 року постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 29 березня 2011 року скасовано, справу направлено прокурору м.Полтави для відновлення слідства (том 1 а.с.106-108).

Постановою старшого слідчого прокуратури м.Полтави від 17 червня 2011 року закрито кримінальну справу щодо ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_13 за ст.122 КК України на підставі п.2 ст.6 КПК України та щодо ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_10 за ст.ст.125-126 КК України, яка постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 28 лютого 2013 року скасована, матеріали кримінальної справи направлено для організації проведення досудового розслідування та внесення даних про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Підставою для скасування стало невиконання вказівок суду в ході проведення досудового слідства (том 3 а.с.61-62).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 20 березня 2013 року зазначену постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 28 лютого 2013 року залишено без змін (том 3 а.с.64-65).

Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 11 квітня 2013 року скасовано постанову старшого слідчого прокуратури м.Полтави від 17 червня 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно лікаря ОСОБА_6, працівників ОВС ОСОБА_16, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_13 та ОСОБА_17 про відсутність в їх діях ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.151 КК України. Підставою для скасування стало невиконання належним чином вказівок суду, проведення однобічної та поверхневої перевірки (том 3 а.с.66-69).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 24 квітня 2013 року вказану постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 11 квітня 2013 року залишено без змін (том 3 а.с.70-71).

Оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, дії (бездіяльність) прокуратури визнані неправомірними, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України ця обставина є доведеною та не потребує доказування.

Проаналізувавши підстави неодноразового скасування судами, як першої так і апеляційної інстанції, постанов про відмову в порушенні кримінальної справи та про закриття кримінальної справи, яка не знаходить свого вирішення вже більше ніж десять років, суд приходить до висновку, що зазначені вище рішення приймалися прокуратурою з порушенням кримінально-процесуального законодавства, вказівки судів, які є обовязковими, не виконувалися, дії, вчинення яких було необхідним для обєктивного розслідування кримінальної справи, не вчинялися. Як наслідок, розслідування кримінальної справи велося неефективно, що призвело до порушення особистих немайнових прав позивачів.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі Федоров та ОСОБА_3 проти України від 07 липня 2003 року встановлено порушення ст.3 Конвенції в контексті процесуального аспекту стосовно обох заявників, у звязку з тим, що розслідування їхніх відповідних скарг було неефективним, порушення ст.8 Конвенції стосовно заявника, у звязку з тим, що спосіб, у який 15 червня 2001 року його було піддано психіатричному огляду та діагностовано психічний розлад не відповідав закону. У п. 71 рішення Європейського суду з прав людини також зазначено, що коли особа подає обгрунтовану скаргу, що вона піддалася серйозному жорстокому поводженню зі сторони державних органів в порушення ст.3, це положення в поєднанні з загальним обовязком держави по статті 1 Конвенції вимагає проведення ефективного розслідування. У п.72 рішення Суд відмітив, що заявники подали свої скарги на жорстоке поводження протягом декількох днів після інциденту. Крім того, особи посадових осіб, причетних до жорстокого поводження, були зазначені в їхніх скаргах. В той же час, розслідування, яке тривало більше семи років, так і не прийшло до висновку, чи повинні ці посадові особи нести відповідальність за свої дії. В п.73 Рішення Суд відмітив, що розслідування декілька раз припинялося, так як прокуратура не могла знайти докази жорстокого поводження. Всі рішення про припинення розслідування були в подальшому скасовані вищестоящими органами прокуратури або суду, у звязку з тим, що прокуратура не використала всі наявні у неї засоби для встановлення відповідних обставин. В своїх відповідних рішеннях ці органи прямо вказували на ряд заходів, як могли б бути прийняті, і відмічали, що їхні попередні вказівки не були виконані. Не зважаючи на це, розслідування неодноразово припинялося, в основному, на тих же підставах, як і до цього, без прийняття подальших суттєвих заходів (том 3 а.с.72-101).

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення

органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені в статті 1167 ЦК України, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Зі змісту ст.1172 ЦК України слідує, що відповідальність за шкоду ( в разі її наявності), завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах.

Частинами 1, п.2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї

чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається

судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового

характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність

причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проаналізувавши зібрані по справі та досліджені в ході судового розгляду докази, суд приходить до висновку, що при розгляді заяв та повідомлень про вчинення злочинів, органи прокуратури допускали порушення вимог ст.ст.2, 4, 22, 94, 97-99, 130, 114, 213 КПК України ( в редакції 1960 року), що призвело до системного прийняття незаконних рішень про відмову в порушенні кримінально справи та закриття кримінальної справи. ОСОБА_7 Полтавської області не вживала заходів для забезпечення районними органами прокуратури дотримання вимог кримінально-процесуального законодавства при розгляді в порядку ст.97 КПК України ( в редакції 1960 року) заяв та повідомлень про злочини, не дивлячись на вказівки відповідних рішень судів, хоча це належить до її повноважень. Внаслідок таких дій та бездіяльності досудове розслідування кримінальної справи тривало роками і остаточне рішення не прийнято навіть на сьогоднішній день, що свідчить про неефективне розслідування кримінальної справи, зокрема щодо спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості ОСОБА_1 та легкого ступеню тяжкості ОСОБА_3

Суд вважає, що зазначені дії (бездіяльність) прокуратури Полтавської області є протиправними, внаслідок чого позивачам спричинена моральна шкода, яка полягає в підриві в їхніх очах авторитету та престижу до органів прокуратури, в зневірі до прокуратури Полтавської області, яка повинна захищати їхні права як людини та громадянина, потерпілих від злочину, в нервуваннях та втраті сну та спокою, погіршенні апетиту, в необхідності приймати заспокійливе. Внаслідок незаконних дій відповідача у подружжя погіршилися стосунки в сімї, вони змушені відриватися від роботи та звичайних повсякденних справ, свого звичайного життя на звернення за юридичною допомогою та участі у судових засіданнях. Позивачі мають неповнолітню доньку, ведуть домашнє господарство, на яких не залишається достатнього часу та зусиль, оскільки вони змушені захищати свої права в судових органах. Оскільки кримінальна справа не знаходить свого вирішення понад 10 років, останні втратили надію на справедливість, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих звязків, необхідності застосування додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи, що під виною розуміють психічне ставлення особи до вчиненого нею протиправного діяння, а також до наслідків, що є субєктивною підставою деліктної відповідальності, а також те, що обовязок доведення відсутності вини заподіювача покладається на нього самого, та з врахуванням висновків Європейського суду з прав людини у рішенні Федоров і ОСОБА_3 проти України від 07 липня 2011 року, яким було встановлено порушення ст.3 Конвенції, зокрема встановлено погане поводження і приниження заявників працівниками міліції та неефективне розслідування відповідних скарг, суд приходить до висновку про наявність вини в діях відповідача.

Суд вважає, що в ході судового розгляду справи позивачами доведено наявність причинного звязку між винними протиправними діями відповідача та негативними наслідками у вигляді моральних страждань, що не спростовано відповідачем.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує суть позовних вимог, характер діяння особи, яка заподіяла шкоду, моральних страждань позивачів, які настали у них внаслідок протиправних дій (бездіяльності) прокуратури. Суд також враховує вимоги ч.3 ст.23 ЦК України та положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначений позивачами, на думку суду, є завищеним, а тому з врахуванням показів ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які були допитані в судовому засіданні в якості свідків на підтвердження спричинення їм моральної шкоди, вважає необхідним та достатнім стягнути з прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_1 15 000 грн., а на користь ОСОБА_3 10 000 грн, що є розумним та справедливим.

В задоволенні позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області та Державної казначейської служби України суд відмовляє, оскільки моральна шкода позивачам спричинена протиправними винними діями працівників прокуратури Полтавської області під час виконання ними своїх трудових (службових) обовязків, а не органами казначейства, тому позовні вимоги до останніх є безпідставними.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.ч.1,2 ст.88 ЦПК України та стягує їх в розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог на користь позивачів за рахунок держави.

Керуючись ст.23, ч.6 ст. 1167, ч.1 ст.1172 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.

Стягнути з прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 6 грн. 75 коп.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 6 грн. 75 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_18