АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6679/2013
Справа № 2-1581/09р. Головуючий 1 інстанції Ганенко Т.С.
Категорія: договірні Доповідач: Сащенко І.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової А.І., Бездітка В.М.,

при секретарі - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 червня 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання договору дійсним та визнання права власності на частину житлового будинку,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2009 року ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання дійсним договору купівлі - продажу 21/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, який укладений 21 лютого 2009 року між ними та визнання за ними права власності на 21/100 частину вищевказаного житлового будинку, оскільки відповідачка відмовляється нотаріально посвідчити договір купівлі продажу, посилаючись на відсутність часу та грошей.

В обґрунтування позову вказали, що 21.02.2009 року вони домовилися з ОСОБА_7 про придбання 21/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та сплатили їй повну вартість в сумі 160000 грн.

На підтвердження угоди ОСОБА_7 видала розписку, в якій пообіцяла нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі - продажу до 01.06.2009 року після отримання необхідних документів.

Сторони в судове засідання не зявились, справу вирішено в попередньому судовому засіданні.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18 червня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено повністю.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу 21/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 укладений 21 лютого 2009 року між ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Визнано за ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності по 7/100 частин за кожним на житловий будинок АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що визнання прав власності за трьома позивачами не відповідає її волі, як покупця, оскільки в придбання квартири бути вкладені тільки її особисті кошти, про що і було вказано в розписці відповідачки.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що сторони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу обєкта нерухомого майна та відбулося його виконання, але відповідач ухиляється нотаріально посвідчити договір, що є підставою для визнання договору дійсним відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Проте погодитися із такими висновками суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Встановлено, що на час розгляду справи судом ОСОБА_7 на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12.12.2008 року належало право власності на самовільне будівництво житлового будинку «А» розміром 11,94 м.х15,0 м., житлового будинку «Б» розміром 12,0 м.х12,0 м., мансарди «А1» розміром 8,31 м. х15,0 м., підвалу «А2» розміром 4,35 м. х 4,35 м. по тупику Харківському, 2 в м. Чугуєві, Харківської області та введено будинок в експлуатацію ( а.с. 10 ).

21.02.2009 року ОСОБА_7 склала розписку, де вказала про те, що отримала від ОСОБА_9, який діяв за довіреністю в інтересах матері ОСОБА_3 гроші в сумі 160 тис. грн. в рахунок продажу 21/100 частин будинку ( квартири на першому поверсі, справа) та зобовязалася нотаріально посвідчити договір до 01.06.2009 року ( а.с. 15 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Однак, при розгляді справи суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та не врахував, що договір купівлі-продажу нежитлового будинку в силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачами права власності на спірне нерухоме майно.

Крім того, судом не було враховано, що однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, чого судом у справі встановлено не було, а встановлений ним факт відсутності у відповідача грошей та часу не може бути підставою для визнання договору дійсним.

Посилання позивача ОСОБА_5 та її представника в суді апеляційної інстанції на те, що грошові кошти для придбання майна були частково надані її батьками правового значення для вирішення справи не мають.

Таким чином, ухвалене в справі судове рішення щодо задоволення позову не можна визнати законним та обґрунтованим, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3; 313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 червня 2009 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання договору дійсним та визнання права власності на частину житлового будинку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді