Справа № 2-5470/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2013 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Дніпропетровська міська рада, Управління державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, третя особа Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном та зобов»язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог з урахуванням уточнень посилається на те, що він є власником 41/100 частини домоволодіння, що знаходиться в м.Дніпропетровську, провулок Пожарського, буд. №2, кв.№1, інша частина домоволодіння належить відповідачу. Домоволодіння розташоване на спільному подвір»ї, що знаходиться в загальному користуванні. Межі земельної ділянки на території домоволодіння, якою користуються власники, не встановлені в натурі, а тому користування спільною земельною мідянкою відбувається за усною домовленістю і звичаєм первісних власників домоволодінь та на підставі правовстановлюючих документів на домоволодіння та креслень до них. Однак, всупереч установленим взаємовідносинам в користуванні спільною земельною ділянкою, що ґрунтуються на вказаних вище домовленостях та правовстановлюючих документах, відповідачем був самовільно встановлений гараж у безпосередній близькості до належної позивачеві частини домоволодіння, на частині спільної земельної ділянки, через яку здійснюється вхід-вихід та в»їзд-виїзд до його домоволодіння і який одночасно є пожарним виїздом. При цьому гараж встановлено на водорозбірну земельну колонку централізованого водопостачання, чим спричинено суттєвих перешкод в користуванні його майном як житловим приміщенням оскільки не забезпечуються умови нормального проживання, користування домоволодінням та життєдіяльності. При таких умовах він не має можливості розпоряджатись своїм майном за прямим цільовим призначенням. У разі не усунення перешкоди його сім»я буде вимушена знімати житло та нести невиправдані великі витрати, пов»язані з орендою житла. В той же час він вимушений сплачувати обов»язкові платежі за утримання свого домоволодіння, яким він не має можливості користуватись як житлом.

Позивач посилається на те, що водорозбірну колонку відповідач знищив безпідставно і незаконно, враховуючи те, що згідно договору купівлі-продажу від 11.10.1985 року між відповідачем і ОСОБА_3 водорозбірна колонка, знаходячись на сумісній земельній ділянці, не перейшла у власність та користування відповідача. Самовільно встановлений гараж також унеможливлює обслуговування належної йому частини будинку та прибудинкової території, робить неможливим заїзд до його будинку автотранспорту швидкої, пожежної машини. При цьому відповідачем при самовільному встановлені гаражу були порушені норми відстані між будинком та самовільно збудованим гаражем згідно Державних будівельних норм ДБН 360-92**, що складає приблизно 1 метр замість 8 метрів за протипожежними нормами. Під час використання відповідачем гаражу всі вихлопні гази від автомобіля надходять до його будинку, отруюючи повітря, навколо будинку постійно з»являються плями горючо-мастильних матеріалів, чим створюється небезпека для життя та здоров»я його та його сім»ї.

Позивач також зазначає, що посилання відповідача на згоду ОСОБА_4 з ним про надання нею дозволу на будівництво гаражу на території двору від 20.04.2004 року є неспроможним, враховуючи те, що ця згода не була своєчасно завершена належним оформленням земельної ділянки в міській раді у встановленому порядку і на підставі цього вона втратила чинність. Невідповідність встановленого гаража будівельним і проти пожарним нормам підтверджується листом Дніпропетровського міськрайонного відділу ГУ Держтехногенбезпеки у Дніпропетровській області від 05.09.2012 року №7/9/5262. На порушення, що мали місце при самовільному встановлені гаражу відповідачем, а саме знищення водопровідної колонку, через яку в частину його домоволодіння здійснювалось водопостачання, вказано в Акті МКВП «Дніпроводоканал» від 26.09.2012 року та листі Бабушкінської районної в м.Дніпропетровську ради від 28.09.2012 року. На протязі 8 років з моменту самовільного встановлення гаражу в 2004 році в його частині будинку повністю відсутнє водопостачання, що суттєво порушує цивільні та житлові права.

Позивач також зазначає про те, що в результаті самовільного встановлення відповідачем незаконного гаража на спільній земельній ділянці території їх домоволодіння він не має можливості ані зареєструвати реконструкцію своєї будівлі, а ні розпочати процес приватизації земельної ділянки, яка є його прибудинковою територією. На протязі трьох років відповідач чинить йому перешкоди у оформленні земельної ділянки, чим порушені його права.

Позивач просить визнати встановлений гараж на території домоволодіння за адресою м.Дніпропетровськ, пров.Пожарського, буд.2 самовільною забудовою; усунути перешкоди в володінні, користуванні та розпорядженні майном, яке належить йому на праві власності, а саме будинком за адресою м.Дніпропетровськ, пров.ПожарськогоАДРЕСА_1, шляхом знесення демонтажу самочинно збудованого гаража, належного відповідачу, не пізніше 10 днів з моменту набрання чинності рішення суду; відносини діяльність водорозбірної колонки шляхом очищення колодязя і приведення його у первісний робочий стан, встановити люк із захисною мета лею кришкою у відповідності до встановлених норм і правил влаштування і експлуатації водопровідних мереж не пізніше 10 днів з моменту набрання чинності рішення суду; витрати, пов»язані із знесенням самочинно збудованого гаража та відновлення водорозбірної колонки покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позові та в уточнені до нього, позовні вимоги підтримав. У дане судове засідання представник позивача не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. У дане судове засідання представник відповідача не з»явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність.

Представник Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні вважала необхідним вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства, пояснила, що Дніпропетровська міська рада дозволу на встановлення гаража не давала. У дане судове засідання представник не з»явився, про розгляд справи повідомлений.

В судове засідання представник «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради не з»явився, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Вислухавши осіб, які з»явилися, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння,

користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст.319 ЦК України власник володіє, користується,

розпоряджається своїм майном на власний розсуд, він має право вчиняти щодо свого

майна будь-якій дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні

умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не

може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч.2 ст.325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть

бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно

до закону не можуть їм належати.

Відповідно до ч.1 ст. 103 Земельного Кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянокповинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Згідно до ч.2 цієї статті власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

У відповідності до ч.3 ст.103 Земельного Кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянокзобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель(обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Відповідно до ст. 104 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянокможуть вимагати припинення діяльностіна сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини,

на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі

яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги

і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників,

допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і

відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 15.12.2009 року, укладеного між ним та ОСОБА_4, є власником 41/100 частини домоволодіння, що знаходиться в м.Дніпропетровську, провулок Пожарського, буд. №2, кв.№1.

Домоволодіння за вказаною адресою складається з: А-1 житловий будинок, житловою площею 51,7 кв.м., загальною площею 79,0 кв.м., Б-літня кухня, В сарай, Г-сарай, Д,д літні кухні, К-вбиральня, І,ІІ споруди.

За вказаним договором дарування була відчужена 41/100 частка домоволодіння, яка складається: в житловому будинку літ. А-1 квартира №1 прим.1-коридор, 2-кухня, 3,4 житлові, площею 17,4 кв.м., загальною площею 29,0 кв.м., літні кухні літ.Д,д, сарай літ.Г, К-вбиральня, у загальному користуванні споруди № 1-4, І,ІІ.

Відповідач ОСОБА_2 є власником 59/100 частин вказаного домоволодіння на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11.10.1985 року, укладеного між ним та ОСОБА_3 За цим договором ОСОБА_2 відійшло в будинку А-1 жила прибудова А,, -І кв.№2, яка складається з 2-2 коридор, 2-3, 2-4, 2-5 житлові, 2-7 кухня, тамбур а, сіні а, ганок а,,,, під А,, -І погріб, літня кухня Б сарай В, вбиральня Ж, споруди І-5,1 загального користування.

Домоволодіння розташоване на спільному подвір»ї, що знаходиться в загальному користуванні його співвласників, земельна ділянка, на якій воно розташовано, не є приватизованою та перебуває у державній власності.

Межі земельної ділянки на території домоволодіння, якою користуються власники, не встановлені в натурі, а тому користування спільною земельною мідянкою відбувається за усною домовленістю і звичаєм первісних власників домоволодінь та на підставі правовстановлюючих документів на домоволодіння та креслень до них.

Разом з цим, встановлено, що в 2004 році на території домоволодіння відповідачем був самовільно встановлений залізобетонний блочний гараж. Та обставина, що вказаний гараж є самовільним будівництвом не заперечувалося в судовому засіданні представниками відповідача та Дніпропетровської міської ради, а також підтверджується даними технічного паспорту на домоволодіння, де цей гараж зазначений під літ. И, площею 21,6 кв.м., саме як самовільне будівництво, яке підлягає введенню в експлуатацію. Самовільне встановлення за вказаною адресою гаража без належного на те погодження підтверджується також Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності державних будівельних норм, стандартів і правил, виданим Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області.

На час розгляду даної справи право власності на гараж ОСОБА_2 в судовому порядку не визнавалося, відповідно до листа Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради від 01.10.2013 року № 20/21-6 в період з 2001 по 2010 роки рішення виконкому районної у місті ради про дозвіл на будівництво гаража по пров.Пожарського, 2 та рішення виконкому про затвердження акту готовності об»єкта до експлуатації (гаража) по вказаній адресі не приймалося, спірний гараж був встановлений відповідачем без дозволу Дніпропетровської міської ради, без затвердженої проектної документації та дозволу на проведення будівельних робіт.

Вказаний самовільно поставлений гараж розташований на відстані 1 метру від належної позивачеві частини домоволодіння, що не відповідає Державним будівельним нормам ДБН 360-92**. Вказане також підтверджується поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_4, наданими суду фотокартками двору сторін, листами Головного управління держтехногенбезпеки у Дніпропетровській області №7/9/5262 від 05.09.12 року, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області від 30.05.2013 року № Г-590/06 та Головного архітектурно-планувального управління міської ради від 29.05.2013 року № 10/4-142, згідно до яких відповідно до п.7.50 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відстань від наземних і комбінованих (наземно-підземних) гаражів і автостоянок легкових автомобілів до житлових і громадських будинків слід приймати не менше ніж наведено у таблиці 7.5., а саме не менше 10 м.

Також встановлено, що вказаний гараж унеможливлює обслуговування позивачем належної йому частини будинку та прибудинкової території, робить неможливим під»їзд до його будинку автотранспорту швидкої, пожежної машин, крім того, в зв»язку з наявністю самовільно встановленого гаража позивач не має можливості приватизувати земельну ділянку, яка є його прибудинковою територією, та вирішувати питання щодо узаконювання реконструкції у своїй частині будівлі, чим порушуються його права власника нерухомого майна та користувача земельною ділянкою.

Невідповідність встановленого гаража будівельним і протипожежним нормам підтверджується листом Дніпропетровського міськрайонного відділу ГУ Держтехногенбезпеки у Дніпропетровській області від 05.09.2012 року №7/9/5262.

Також встановлено, що гараж встановлено на місці розташування водорозбірної колонки централізованого водопостачання, яку відповідач самовільно демонтував, що підтверджується листом Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради від 28.09.2012 року № Г-027, схематичним планом на домоволодіння за вказаною адресою. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 11.10.1985 року, укладеного між відповідачем і ОСОБА_3, водорозбірна колонка, знаходячись на сумісній земельній ділянці, не перейшла у власність та користування відповідача.

На порушення, що мали місце при самовільному встановлені гаражу відповідачем, а саме демонтування водопровідної колонки, через яку в частину домоволодіння позивача здійснювалось водопостачання, вказано в Акті МКВП «Дніпроводоканал» від 26.09.2012 року та листі Бабушкінської районної в м.Дніпропетровську ради від 28.09.2012 року. Встановлено, що на протязі 8 років з моменту самовільного встановлення гаражу в належній позивачеві частині будинку повністю відсутнє водопостачання.

В судовому засіданні представник відповідача посилався на те, що між ОСОБА_2 в 2004 році та колишньою співвласницею домоволодіння ОСОБА_4 була укладена письмова угода, відповідно до якої ОСОБА_4 надала йому дозвіл на будівництво на території двору гаражу, розміром 6,28х3,40 м, тобто на час будівництва гаражу між землекористувачами було погоджено питання його будівництва.

Разом з цим, в судовому засідання свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона, будучи співвласником домоволодіння за вказаною адресою, в квітні 2004 року давала згоду ОСОБА_2 та будівництво гаража на території домоволодіння, проте він його встановив у безпосередній близькості від її домоволодіння, не виконав умови угоди, тому вона скасувала свою згоду на встановлення гаражу.

Таким чином, відповідачем не надано доказів правомірності побудови гаражу,

наявності належного дозволу на проведення будівельних робіт чи належно затвердженого проекту, та не надано доказів правомірності користування земельною ділянкою при встановлені гаражу та не порушення при цьому прав позивача.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної

ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка

здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це

порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила

(здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно до ч.1, 3 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення

перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, встановлено, що позивач, як співвласник домоволодіння та користувач земельною ділянкою за адресою м. Дніпропетровськ, провулок Пожарського, 2 заперечує проти розміщення на подвір»ї домоволодіння гаражу, встановленого відповідачем, зокрема, на частині ділянки, яка необхідна йому для обслуговування належної частини домоволодіння, і його вимоги про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки за вказаною адресою відповідач залишає без задоволення.

Зважаючи на те, що відповідач без законних на те підстав розташував на

території, яка знаходиться в загальному користуванні співвласників домоволодіння гараж, що перешкоджає позивачеві користуватися належною йому частиною домоволодіння та земельною ділянкою, яка йому необхідна для обслуговування будинку, суд вважає необхідним зобов'язати відповідача усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні позивачем його нерухомим майном шляхом знесення за власний рахунок незаконно розташованого гаражу літ. «И». Суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов»язання відповідача знести гараж не пізніше 10 днів з моменту набрання чинності рішення суду, оскільки судове рішення підлягає виконанню після набрання ним законної сили та в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про

визнання встановленого на території домоволодіння гаражу самовільною незаконною забудовою, оскільки самовільність побудови гаражу літ. «И» підтверджується вищенаведеними доказами, які є у справі, а зокрема технічним паспортом на домоволодіння та не заперечувалося в судовому засіданні представником відповідача, а відповідно до ст.61 ЦПК України визнані сторонами обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Також, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача

про відновлення діяльності водорозбірної колонки шляхом очищення колодязя і приведення його в первинний робочий стан, встановлення люку із захисною кришкою у відповідності до встановлених норм і правил влаштування і експлуатації водопровідних мереж не пізніше 10 днів з моменту набрання чинності рішення суду, оскільки суду не надано доказів того, що такі дії повинен здійснити саме відповідач, а не відповідна установа, у веденні якої знходиться здійснення контролю за роботою та облаштуванням водорозбірної колонки та колодязя.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК

України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений ним судовий збір в сумі 17,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в 37 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково

Усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні ОСОБА_1

Вікторовичем належною йому частиною домоволодіння за адресою АДРЕСА_2, шляхом зобов»язання ОСОБА_2 знести за власний рахунок незаконно розташований на земельній ділянці за вказаною адресою гаражу літ. «И», площею 21,6 кв.м.

В задоволенні решти частини позовних вимог ОСОБА_1

відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені

ним витрати по справі - сплачений ним судовий збір в сумі 17,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в 37 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Кудрявцева