Справа № 2-1091/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2013 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд у складі:

головуючогосуддіАлександрової Н.В.,

при секретарі Голуб Т.М.,

за участю позивачаДавидова О.М.,

представника позивачаКотлярової С.І.,

відповідачаОгребчук Л.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що 22 лютого 2010 року помер його батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якого відкрилась спадщина, в тому числі на квартиру, яка розташована за адресою м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, 11-а/63. 04.03.2010 року він звернувся до Першої Сєвєродонецької нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого батька ОСОБА_4, але від державного нотаріусу йому стало відомо, що 11.02.2010 року приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 зареєструвала заповіт його батька ОСОБА_4, яким він на випадок своєї смерті зробив розпорядження на користь своєї сестри відповідача ОСОБА_3 Вважає, що остання навмисно скористалась станом здоровя ОСОБА_4 та оформила на своє імя заповіт. ОСОБА_4 за станом свого здоровя не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, так як перебував на обліку у нарколога як особа, що зловживає спиртними напоями. Після частого зловживання спиртними напоями у нього розвився віковий склероз і почастішали випадки несприйняття дійсних подій, поведінка стала дивною, він неправильно орієнтувався у часі та просторі. Тому вважає, що правочин, укладений у такому стані, не відображає справжньої волі особи на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків, і тому може бути визнаним недійсним. Батько не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Неспроможність батька розуміти значення своїх дій та керувати ними була викликана хворобою, хронічним алкоголізмом та частим пияцтвом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 підтвердив доводи, викладені в позовній заяві на підтвердження позовних вимог, просив позов задовольнити та визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, посвідчений 11.02.2010 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий номер № 64, та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Крім того пояснив, що почерк батька знає погано, звертався до нарколога в першій половині січня 2010 року, оскільки хотів допомогти батьку. Ходили втрьох з мамою та батьком. Ні він, ні мама не заходили до нарколога, батько один заходив. Батько лежав в наркологічному стаціонарі, про що знає зі слів матері, але коли, не знає. Знає, що лежав в онкології, де і коли, не знає. Він не розмовляв з лікарями, мама говорила, що стан важкий. Він спілкувався з ним, був нормальний, але в останні місяці не віддавав собі ради. Не може пояснити, в чому неадекватність. В онкології не пив. Він в останній час став відноситися до нього, як не до сина, у нього були претензії до нього. Він допомагав грошима, возив в лікарню, відвідував по можливості. Розлучилися з матірю, коли йому було 3 роки. Всиновив його вже у 18 років. Він офіційно не працював на момент хвороби батька. До цього працював в Москві, у нього були заощадження, за рахунок яких він допомагав. Останній раз бачив батька у кінці січня 2010 року, коли ОСОБА_3 забрала його з лікарні. В них була нехороша розмова. Він робив ремонт в квартирі, помітив, що пропали інструменти. Батько був тверезий, ходив погано, під руку. На його питання відповідав нормально. Викликали міліцію, його хотіли відвезти в міліцію за фактом пропажі документів. Він його попросив віддати ключі від квартири. Йому працівники міліції сказали, що якщо не поверне ключі, то буде гірше. Він вважає, що тітка вплинула на працівників міліції. ОСОБА_3 забрала батька з лікарні, він не знав, що виписують. З лікарями спілкувалася мати, йому ніколи було, працював. 04.03.2009 року він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, де дізнався, що є заповіт. У нього неприязні стосунки з тіткою, що вона скористалася ситуацією. Батько погано бачив, але немає документів про віковий склероз, випадків припадків не було, швидку допомогу не викликали. Він зі слів матері написав, що підпис не батька. В нього немає документів з почерком і підписом батька.

Представник позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позовну заяву задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити та пояснила, що приходили мати, співмешканка та Давидов. Вони хотіли там жити, але брат говорив, що не хоче, щоб він заїжджав. Матеріально не допомагав, брат попросив на операцію, йому відмовили. Він їй запропонував обміняти квартиру на меншу з доплатою. Брат плакав, що син прийшов один раз в лікарню і приніс тільки сигарети. Працівники міліції поговорили з братом, він сказав при ОСОБА_4, що житиме сам, скаржився на нього. Ніякої випивки вона братові не носила. До брата приходила співмешканка останнім часом. Нотаріуса запрошували вдень. Вона часто приходила до брата, 2-4 рази на тиждень. Брат сказав, що він не потрібний синові. Останнім часом Давидов не ходив до брата. Вона стала дзвонити приблизно в 13-00 г. 22.02.2009 року, коли брат помер. Вона ховала брата за свої гроші, її син їй допомагав.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала пояснення відповідача, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він працює лікарем наркологом. ОСОБА_4 не памятає, може розповісти лише по картці. Працює з 1992 року в амбулаторній службі. У ОСОБА_4 психозів не було, інакше був би у відділенні. Був адекватний, орієнтувався у часі, відповідав на питання, обманного сприйняття немає. Якби було таке, направили б в стаціонар. В основному поступають за викликами швидкої допомоги. Якщо відволікається, бачить, що психоз, тоді ведуть до психіатра.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 знала, жила з ним в одному підїзді. ОСОБА_4 був нормальним, хорошим чоловіком, жили близько 30 років в одному підїзді, хороший сусід, чуйний, нормальний мужик. Проживав з дружиною, а коли вона померла, жив один. Працював на дачі, постійно з мішками з дачі їхав, працьовитий, не байдужий, на дачу їздив на велосипеді, трудяга. Спиртними напоями не зловживав, не бачили ніколи, щоб валявся, бешкетував. Влітку на лавочці сиділи, він іноді підходив, настрій хороший, говорили. Вранці на роботу йшов, увечері з роботи. Працював слюсарем десь. Був хороший співрозмовник, розмовляв чітко. У гості вони не ходили, але як з сусідом, спілкувалися. Наприкінці січня 2010 року він приходив до них та сказав, що не працює телефон, хоче подзвонити сестрі, хотів сказати, що його виписали з лікарні, щоб сестра туди не йшла. Вона запитала його, що з ним, був блідий, він сказав, що у нього рак і потрібна операція. Він сказав, що звертався до сина, щоб зайняв гроші на операцію, але йому відмовили. Збирався поміняти квартиру на однокімнатну, щоб на операцію дістати гроші. Вона живе на першому поверсі, вікна на підїзд. Сказав, що сестра тільки про нього турбується, а синові не потрібний. Сказав, що якщо не встигне поміняти квартиру, сестрі буде. Вона була присутньою при складанні заповіту. До неї прийшла сестра і запросила в квартиру Давиденко. Давиденко сидів блідий, слабкий, в квартирі був нотаріус, ще була сусідка знизу. Давиденко сказав, що хоче скласти заповіт на сестру, оскільки вона оплачувала його лікування, бігала до нього в лікарню, доглядала. Нотаріус сказав, щоб сів за стіл, узяв ручку і писав. Сказав, що син один раз прийшов в лікарню і приніс сигарети. Нотаріус запитувала, чому не синові заповіт. Він сказав, що він синові не потрібний, тільки сестра про нього піклувалася. Писав заповіт сам, читав. Потім їм дали читати заповіт. Своєю рукою писав, що згоден, що саме писав, не памятає. Він був при памяті, тверезий. У гості до ОСОБА_4 вона не ходила, була один раз, коли писав заповіт. Знаходилися в добросусідських стосунках. Жінка з 52 квартири постійно зверталася до ОСОБА_4 по допомогу. Її до квартири ОСОБА_4 запросила сестра, казала, що Давидов її запрошує. У момент складання заповіту, сестри не було, оскільки нотаріус сказала, що родичів не повинно бути, на питання відповідав нормально.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що 18.02.2010 року до неї подзвонила сестра ОСОБА_4 і попросила піднятися в його квартиру. Вона живе на 3 поверсі. В квартирі була сусідка ОСОБА_8, ОСОБА_4, нотаріус. Нотаріус попросив сестру вийти, і вони залишилися у чотирьох. Нотаріус запитувала, чому захотів написати заповіт на сестру. ОСОБА_4 сказав, що син його не відвідував, його доглядала сестра. Нотаріус дав прочитати усім текст заповіту, усі розписалися. ОСОБА_4 сидів, при свідомості, при памяті.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що живе в будинку з 1994 року в одному підїзді з ОСОБА_4. Він не бачив дивностей в його поведінці і він не був алкоголіком, пяним ніколи його не бачив, він ніколи не хуліганив, не виражався. Спілкувалися нормально, завжди поводився адекватно, осмислено. У нього був велосипед, постійно на дачу їздив. На пятий поверх носив велосипед. Останнім часом бачив, як син з хлопцями приїжджав на машині, що вони робили, не знає, з сестрою він не знайомий, бачив як вона приходила. Сина бачив у вікно, щось витягували з квартири, вантажили на машину. Ніхто не скаржився на його алкоголізм, ні родичі, ні співробітники з роботи. Був нормальний чоловік, може раз на тиждень випив, може раз на місяць, поводився дуже культурно, ніхто на нього не скаржився. Могли хвилин по пять поговорити біля підїзду, в квартирі ОСОБА_4 не був. На похоронах бачив родичів. Про ОСОБА_4 чув тільки хороше, був нормальний чоловік.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 знає давно, з часів роботи на СПЗ. У листопаді 2009 року вона зустріла його з жінкою, потім дізналася, що вона його сестра. Він сказав, що у нього пухлина і потрібна операція. Сказав, що вирішили з сестрою продати квартиру, купити однокімнатну і на різницю зробити операцію. У підїзді ОСОБА_4 живе її тітка, раніше вона цього не знала. Тітка їй сказала, що у ОСОБА_4 рак, і вона вирішила відвідати його. Він їй повідомив, що хоче написати заповіт на сестру ОСОБА_8. Сказав, що синові він не потрібний, зрозумів, що їм потрібна тільки квартира. Вони потім передзвонювалися з ним. Приходила до нього двічі. Під час бесід нічого дивного вона не помітила, був абсолютно адекватний. Її тітка говорила, що мати сина приходила до неї і просила надати свідчення, що Давидов алкоголік. Тітка відмовилася, сказала, що вона не бачила ОСОБА_4 пяним. ОСОБА_4 до останнього працював в приватній фірмі. Син не доглядав, не ховав, памятник не ставив. Квартира, наскільки їй відомо, належала батькам ОСОБА_4. Вона приходила двічі до ОСОБА_4. Дзвонила, що йде до тітки і зайде до нього. Перед смертю вона бачила, що він жив один. Сторонніх речей вона не бачила, сам говорив, що живе один. Бачила, що хворий, слабкий. Говорив, що сестра приходить, приносить їжу, доглядає. Вона не заводила розмови про здоровя оскільки розуміла, що рак. У квартирі чисто. Вона пропонувала допомогу, він сказав, що усе зробить ОСОБА_8. Скаржився на сина, що не ходить, не доглядає, в лікарню приніс лише пачку сигарет один раз.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона працює приватним нотаріусом. До неї звернувся за посвідченням заповіту Давидов. Вони неодноразово з ним телефонували один одному, так як звернувся по телефону. Зясувала наміри, обговорили проект документу, був виїзд додому для ознайомлення із заповітом, погоджували проект. У нотаріальній конторі було складено заповіт, свідки склали необхідні документи. Був ще один виїзд додому. ОСОБА_4 ще раз висловив наміри відносно заповіту і у присутності двох свідків було завірено заповіт. Також в реєстрі розписався особисто. Свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_8 розписалися. Потім вона в приміщенні нотаріальної контори завірила заповіт та завела спадкову справу та дані в реєстр. Він пояснив, що син від нього відмовився, були погані стосунки, а сестра його доглядала. Він говорив, що ні в якому разі не хоче залишати нерухомість синові. У квартирі було дуже чисто, запаху хворого не було. ОСОБА_4 фізично був нормальний, бадьоро поводився, спілкувався не змушено. Був нездоровий колір шкіри. За бажанням клієнта вона може виїхати, не дивлячись на стан здоровя. ОСОБА_4 був абсолютно адекватний, добре розмовляв. Його попередили, що він онкохворий. Ставила питання, чому саме на цю людину. ОСОБА_4 сказав, що син від нього відмовився, не допомагає. Ніяких сумнівів фізичний стан не викликав. ОСОБА_4 сам назвав прізвища свідків, сказав, що багато років їх знає. Він знав, що важко хворий.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що знала ОСОБА_4 давно. Вона говорила сестрі, що він пє. Вона в першому підїзді живе, він в останньому. Не памятає, коли останній раз бачила ОСОБА_4. Помер після нового року, коли, не бачила, її не було вдома. У вихідні вона в селі у матері. Працює цілими днями, вдома не сидить. Він до неї в гості не ходив. Близько 20 років тому, коли вони жили зі Свєтою, спілкувалися, бачила раз на тиждень. Останнім часом літом-восени бачила пяним. Дача була, був велосипед, говорив, що возив картоплю і в кімнаті зберігав картоплю. Взимку вона його бачила, не знала, що хворий, погано ходив, думала, що пяний.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що знає давно ОСОБА_4, його мати його кума. Їй сказали, що спадкоємцем має бути син. ОСОБА_4 робив ремонт в квартирі у батька, говорив, що буде там жити. Потім Коля захворів. Син з матірю повезли ОСОБА_4 в лікарню, в урологію. Там сказали, що пухлина. Возили його в Луганськ, постійно доглядали його. Вона пропрацювала зі Свєтою 26 років. Останній раз бачила ОСОБА_4 влітку, він був нормальний. Вони з кумою ходили брати кредит для лікування ОСОБА_4, вона говорила, що купувала ліки, возила в Луганськ. Вона поручитель, кредит погашений. У лікарні відвідувала постійно, через день-два. Син став робити ремонт, оскільки батько сказав, що квартира йому. Потім захворів, став випивати. Вона його не бачила, їй кума говорила, що він в такому стані.

Вислухавши позивача, його представника, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, був власником квартири № 63 у будинку № 11-а, розташованого за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського. Згідно копії повторного свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 239584, виданого відділом РАЦС Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_4 помер 22 лютого 2010 року, актовий запис № 250.

Відповідно до копії заповіту, складеного 18 лютого 2010 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, на випадок своєї смерті ОСОБА_4 склав заповіт, за яким заповів належну йому на праві приватної власності квартиру № 63 у будинку № 11-а, розташованого за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Маяковського, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач ОСОБА_2, який згідно копії повторного свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 064606, виданого відділом РАЦС Сєвєродонецького міського управління юстиції 14 листопада 2006 року, є сином ОСОБА_4, вважає, що заповіт його батька ОСОБА_4, яким він на випадок своєї смерті зробив розпорядження на користь своєї сестри, відповідача ОСОБА_3, відносно належної йому на праві приватної власності квартири, відповідно до ст. 225 ЦК України, повинен бути визнаний недійсним, оскільки ОСОБА_3 навмисно скористалась станом здоровя ОСОБА_4 та оформила на своє імя заповіт, так як ОСОБА_4 в силу стану свого здоровя не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними через те, що перебував на обліку у нарколога як особа, що зловживає спиртними напоями. Внаслідок частого зловживання спиртними напоями у нього розвився віковий склероз і почастішали випадки несприйняття дійсних подій, поведінка стала дивною, він неправильно орієнтувався у часі та просторі. Тому правочин, укладений в такому стані, не відображає справжньої волі особи на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків, і тому може бути визнаним недійсним. Батько не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Неспроможність батька розуміти значення своїх дій та керувати ними була викликана хворобою, хронічним алкоголізмом та частим пияцтвом.

Однак дані ствердження позивача, на думку суду, є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно п. 16 Постанови ПВС України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Як видно з акту № 13 посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи від 05.03.2013 року, проведеної на підставі ухвали Сєвєродонцького міського суду Луганської області від 23 квітня 2012 року, ОСОБА_15 в період складання ним заповіту, 18.02.2010 року, стійким, хронічним психічним розладом не страждав. Активних ознак психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю: запій, стан відміни, психотичний стан (з приводу чого він спостерігався в наркологічній установі за місцем проживання) у момент складання заповіту не виявляв, у тому числі не знаходився у вказаний період часу в стані алкогольного спяніння (згідно представлених для експертного дослідження матеріалів). У момент складання заповіту у нього відзначалися окремі ознаки астенічних розладів соматогенного генезу (внаслідок онкологічної патології - рак бруньки), які, проте, не супроводжувалися продуктивними психопатологічними розладами, явними когнітивними порушеннями, у тому числі алкогольного генезу, порушеннями свідомості і не позбавляли ОСОБА_15 здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними на період підписання ним заповіту 18.02.11.2010 року.

Позивачем суду будь-яких доказів, пояснень свідків тощо, щодо перебування ОСОБА_15 саме на момент вчинення правочину, 18.02.2010 року, у стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) не міг керувати ними не надано, а посилання на систематичне вживання алкоголю та перебування з цього приводу на диспансерному обліку суд оцінює критично, як і пояснення свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13, так як дані обставини та надані на їх підтвердження свідчення не стосуються подій 18.02.2010 року, тобто часу складання заповіту, крім того спростовуються поясненнями інших свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10, а також свідків ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_5, які були присутніми під час складання заповіту 18.02.2010 року та бачили стан ОСОБА_4, згідно пояснень яких останній перебував в стані, у якому міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, а складення заповіту відповідало його волі, дані пояснення позивачем не спростовані, та не надано доказів щодо їх неспроможності, у звязку з чим суд вважає, що правочин, який було зроблено ОСОБА_4 18.02.2010 року у заповіті на імя його сестри ОСОБА_3 відображали саме волевиявлення ОСОБА_4, яке було вільним і відповідало його волі, отже пояснення позивача та надані ним докази є безпідставними, а позовні вимоги не обґрунтованими і тому не підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 82, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. П. Александрова