Справа № 1316/2335/12 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Провадження № 22-ц/783/8044/13 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Монастирепцького Д.І., Мацея М.М.

секретар - Дідусь О.А.

з участю представника відповідача - ОСОБА_2

та представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2013 року у справі за первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Реєстраційної служби Пустомитівського РУЮ, Чишківської сільської ради Пустомитівського району, третя особа - приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєва О.Я., про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтва та договору дарування, скасування реєстрації права власності і зобов'язання до вчинення дій, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Пустомитівська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним та скасування його посвідчення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, реєстраційної служби Пустомитівського районного управляння юстиції, Чишківської сільської ради Пустомитівського району з участю третьої особи приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєва О.Я. про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтва та договору дарування, скасування реєстрації права власності і зобов'язання до вчинення дій.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 16 червня 1980 року його батько ОСОБА_7 за договором дарування подарував йому та сестрі ОСОБА_4 в рівних частинах належний йому будинок з господарськими будівлями, які знаходяться по АДРЕСА_1, в якому він зареєстрований та проживає. У березні 2012 року після смерті батька він дізнався, що на підставі рішення Чишківської сільської ради від 15 травня 2003 року його батько, ОСОБА_7, оформив право власності на вказаний будинок на своє ім'я, а 11 серпня 2003 року подарував його ОСОБА_4, яка 17 січня 2003 року зареєструвала право власності на вказаний будинок на своє ім'я. Вважає, що з часу укладення договору дарування від 16 червня 1980 року є співвласником спірного будинку, так як прийняв подароване майно, а тому рішення сільської ради є незаконним, його батько на час оформлення права власності на будинок вже не був його власником і не мав права на його відчуження.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Чишківської сільської ради від 15 травня 2003 року №26; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що по АДРЕСА_1 від 18 липня 2003 року, видане ОСОБА_7 Чишківською сільською радою, та скасувати державну реєстрацію права власності вказаного нерухомого майна; визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 11 серпня 2003 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4; скасувати державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок, проведену на підставі укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 договору дарування житлового будинку від 11 серпня 2003 року; зобов'язати реєстраційну службу Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Чишківської сільської ради провести державну реєстрацію права власності вказаного житлового будинку згідно з договором дарування нерухомого майна від 16 червня 1980 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_4

ОСОБА_4 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_5 з участю третьої особи Пустомитівської державної нотаріальної контори, просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 16 червня 1980 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_4, а також скасувати його нотаріальне посвідчення. Свої вимоги мотивувала тим, що вказаний договір дарування був укладений з порушенням вимог цивільного та сімейного законодавства, чинного на час його укладення такого, так як у виконавчому комітеті сільської ради зареєстрований не був, а був укладений за відсутності згоди їх матері ОСОБА_9, та обдарований дарне прийняв, так як не ніс витрати по утриманню будинку.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2013 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №26 від 15 травня 2003 року про оформлення права власності на будинок АДРЕСА_1; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18 липня 2003 року серії НОМЕР_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, видане ОСОБА_7 Чишківської сільською радою Пустомитівського району Львівської області; скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що по АДРЕСА_1, проведену на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 липня 2003 року серії НОМЕР_1, видане ОСОБА_7 Чишківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, яке зареєстроване у КП ЛОР «БТІ та ЕО» 18 липня 2003 року, згідно витягу №1034638 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, серії ВАА № 478118; визнано недійсним договір дарування житлового будинку від 11 серпня 2003 року, що по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Моісєєвою С.Ф., укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4; скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що по АДРЕСА_1, проведену на підставі укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 договору дарування житлового будинку від 11 серпня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєвою С.Ф., яке зареєстроване у КП ЛОР «БТІ та ЕО» 17 листопада 2003 року, згідно витягу №2009585 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, серії ЯАА №423807; зобов'язано реєстраційну службу Пустомитівського районного управління юстиції провести державну реєстрацію права власності житлового будинку, що по АДРЕСА_1, згідно договору дарування нерухомого майна від 16 червня 1980 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_4, який посвідчений державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області Дмитерко М.М. і зареєстрований в реєстрі за №1248. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 з участю третьої особи Пустомитівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору дарування, укладеного 16 червня 1980 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_4, який посвідчений державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області Дмитерко М.М. і зареєстрований в реєстрі за №1248, а також про скасування посвідчення даного договору - відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_5, при цьому, не оскаржуючи його в частині вирішення зустрічного позову, в апеляційній скарзі покликається на те, що судом не враховано, що ОСОБА_5, в порушення вимог ст.227 ЦК УРСР в редакції 1963 року не зареєстрував договір дарування у виконкомі Чишківської сільської ради та не оформив права власності на половину будинку АДРЕСА_1, про що виконком зазначив в запереченнях на позов №583 від 30 листопада 2012 року. Вважає, що суд не врахував, що ОСОБА_5 за цим договором не набув майнових прав, у зв'язку з чим просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2013 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_5 скасовано та в цій частині постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено. В решті частині рішення суду залишено без змін.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2013 року оскаржив у касаційному порядку ОСОБА_5

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_5, відповідачка ОСОБА_4, представники Реєстраційної служби Пустомитівського РУЮ, Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєва О.Я. в судове засідання не з'явилися. Cудова колегія вважає за необхідне у відповідності з вимогами ст.305 ЦПК України проводити розгляд справи у їх відсутності, так як вони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_3 в заперечення мотивів, викладених в апеляційній скарзі опонента, представника відповідача ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами 1,2 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону дане рішення відповідає не в повному об'ємі.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що станом на 1980 рік ОСОБА_5 на праві власності належав житловий будинок та хлів, які знаходяться у с.Чишки Пустомитівського району Львівської області та зареєстровані під №387 у погосподарських книгах Чишківської сільської ради. Згідно договору дарування від 16 червня 1980 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рівних частинах належний йому житловий будинок та хлів. Договір дарування посвідчений державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області (т.1 а.с.11). Тобто, право власності ОСОБА_7 на бдинок з часу його дарування припинене.

Також судом встановлено, що вказаному будинку присвоєна адреса: АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою №431, виданою в травні 2008 року радгоспом «Винниківський» ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надано згоду на передачу їм земельної ділянки, як набувачам житлового будинку, який знаходиться у с.Чишки Пустомитівського району Львівської області.

З довідки №118, виданої виконкомом Чишківської сільської ради народних депутатів у травні 1980 року вбачається, що за ОСОБА_7 на праві особистої власності під №387 значився жилий будинок та хлів, що знаходяться в с.Чишки Пустомитівського райну Львівської області, що його дружина ОСОБА_9 надала свою згоду на дарування вказаного нерухомого майна своїм дітям ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Крім того, у довідці зазначено, що виконавчий комітет Чишківської сільської ради своїм рішенням №5 від 22 травня 1980 року затвердив наказ по радгоспу «Винниківський» про передачу земельної ділянки під будівлями ОСОБА_7, набувачам даних будівель - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (т.1 а.с. 147-154).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого 06 грудня 2012 року ОСОБА_9 - дружина дарувальника ОСОБА_7, померла ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено відповідний актовий запис №8 (т.1 а.с.125).

Згідно записів у паспорті ОСОБА_5, останній був зареєстрований у спірному будинку, а саме в АДРЕСА_1 з 27 грудня 1979 року по 24 листопада 2000 року, що свідчить про прийняття ним дару (а.с.24 зворот).

Незважаючи на це, рішенням Чишківськї сільської ради д 15 травня 2003 року №26 будинок АДРЕСА_1 переданий у власність ОСОБА_7 На підставі вказаного рішення сільської ради ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності на вказаний будинок та зареєстровано право власності на цей будинок на його ім»я у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки.

11 серпня 2003 року ОСОБА_7 подарував ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_1, який вона зареєструвала на своє ім»я 17 листопада 2003 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, про що в Книзі реєстрації смертей 02 квітня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за №14, що стверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_3, виданим 02 квітня 2012 року (а.с.15).

Договір дарування є особливою формою договорів, який опосередковує безоплатну передачу майна у власність від однієї сторони (дарувальника) до іншої сторони (обдарованого).

Відповідно до ст.ст.244, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір дарування нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідченим та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, а також реєстрації підлягає право власності на земельну ділянку, однак строки такої реєстрації законодавством не визначені.

Згідно із ст.243 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передання майна обдарованому.

Як вбачається з ст.128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Цивільний кодекс УРСР ( в редакції 1963 року) характеризує договір дарування як двосторонній договір, для укладення якого необхідно волевиявлення двох сторін, якщо розглядати такий договір в сукупності норм ст.ст.243, 128 ЦК УРСР, оскільки дарування вважається здійсненим, тобто договір укладеним, за наявності волевиявлення, що полягає у прийнятті дарунку обдарованою особою, висловлене у будь-якій формі. Таке волевиявлення висловлюється відповідною поведінкою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що, задовольняючи позов ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №26 від 15 травня 2003 року про оформлення права власності на будинок АДРЕСА_1, та визнання недійсними всіх послідуючих правовстановлюючих документів, що є наслідком цього рішення, суд першої інстанції вірно виходив з того, що договір дарування від 16 червня 1980 року укладений згідно з вимогами законодавства, чинного на час його укладення, зокрема, договір укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений, отримана згода іншого з подружжя на відчуження будинку, а також письмова згода організації, на землях якої розташований відчужений будинок, на передачу земельної ділянки на якій знаходиться будинок, у користування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Крім того, на час укладення спірного договору дарування положення цивільного законодавств не пов»язували момент виникнення права власності з його державною реєстрацією, а відтак ОСОБА_5 та ОСОБА_4 набули права власності на будинок, оскільки вони проживали у будинку та були у ньому зареєстровані, що підтверджує факт передачі майна обдарованим. Дар був переданий і прийнятий позивачем, про що свідчить та обставина, що при укладенні договору 16 червня 1980 року примірник договору дарування був переданий ОСОБА_5, про що зазначено у п.7 вказаного договору. Також позивач проживав у вказаному будинку та був у ньому зареєстрований. Отже, з моменту укладення договору дарування у позивача виникло право власності на дарунок, і відповідно батько вже не був власником будинку. Проте у 2003 році знову оформив на своє ім»я право власності на будинок. З такими висновками суду першої інстанції слід погодитись оскільки в цій частині ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині. Оскаржуване рішення в цій частині слід залишити без змін.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору дарування від 11 серпня 2003 року житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Моісєєвою С.Ф., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, з наступних підстав.

Відповідно до ст.48 ЦК УРСР недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до п.3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена тільки особами, визначеними у ЦК та інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів, а саме, однією із сторін, або заінтересованою особою, тобто права яких вже були порушені на момент звернення до суду.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Пункт 5 цієї Постанови передбачає, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_5 оспорив договір дарування від 11 серпня 2003 року не будучи його стороною, тобто звертатись до суду з таким позовом у нього підстав не було.

Окрім того, судом першої інстанції не було враховано і те, що даний позов не підлягає до задоволення ще й з тих підстав, що рішення сільської ради про визнання право власності на спірне майно, яке було прийнято після вчинення договору дарування 1980 року, судом скасовано, і визнання недійсним договору дарування 2005 року, як правочину щодо відчуження майна, вчиненого після прийняття недійсного рішення, не потребується.

Статтею 4 Закону України «Про власність» в редакції від 11 червня 2003 року, яка діяла на момент укладення договору дарування від 11 серпня 2003 року, передбачено, що тільки власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

На момент укладення договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 від 11 серпня 2003 року, ОСОБА_7 не був власником спірного будинку, а, отже, відповідно до Закону України «Про власність» не мав прав на його відчуження.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року йдеться про те, що відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом було встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Проте, вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння позивач не заявляв.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 в цій частині підлягає до часткового задоволенню, рішення суду першої інстанції в цій частині - скасуванню з постановленням нового, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання договору дарування житлового будинку від 11 серпня 2003 року, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєвою С.Ф., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.п.1,2, 309, 313, 314 ч.2,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2013 року в частині визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 11.08.2003р., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєвою С.Ф., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Монастирецький Д.І.

Мацей М.М.