АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/1567/13 Головуючий 1 інст. Задорожна А.М.
Категорія: договірна
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2013 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

при секретарях: Шпарага О.О., Міщенко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 січня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця (ФОП) ОСОБА_3, третя особа Інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області про визнання договору недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобовязання виконати умови договору купівлі продажу та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

26 червня 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (ФОП) ОСОБА_3 про захист її прав як споживача шляхом визнання недійсним укладеного в усній формі 17 листопада 2011 року між нею та відповідачем договору купівлі-продажу меблів, стягнення матеріальних збитків в сумі 4370 грн. ( в тому числі витрат, повязаних із зверненням за захистом своїх прав), а також відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн.

При розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_4 неодноразово змінювала та доповнювала свій позов в частині стягнення пені і остаточно просила стягнути з відповідача пеню в розмірі 8040 грн., витрати, що повязані з явкою до суду в сумі 105 грн. та компенсацію за втрачений заробіток в сумі 801,08 грн.

Посилалася на те, що в салоні меблів «Вернісаж» ФОП ОСОБА_3 вона уклала договір купівлі-продажу меблів «Новий Шанс» вартістю 8500 грн., попередньо уплативши аванс в розмірі 800 грн., про що їй видано чек за № 9, а після доставки товару за адресою: АДРЕСА_1 через два тижні зобовязалася здійснити оплату за товар повністю. Однак лише 25.12.2011 року продавець повідомив її про отримання товару та його доставку 29.12.2011 р. о 13-00 годині, зазначивши, що доставка меблів здійснюється продавцем за оговорену ними суму 140 грн., а у квартиру меблі доставлятися не будуть і вона самостійно повинна вирішити ці питання.

Автомобіль з меблями приїхав за вказаною нею адресою тільки о 15год.30 хв., коли вантажники (з якими вона уклала угоду про занесення меблів до квартири) не дочекалися автомобілю та пішли, і вона вимушена була заплатити їм 170 грн.

На її вимогу показати меблі, які були їй доставлені, оскільки на упаковці було відсутнє маркування товару, їй було відмовлено. У звязку з чим вона відмовилася від прийняття товару.

03.01.2012 р. та 06.01.2012 р. на її вимогу продавцеві повернути їй авансові гроші за порушення умов договору купівлі-продажу та строків доставки, їй було відмовлено.

За результатами її звернень до Інспекції з питань захисту прав споживачів повідомлено, що відносно ФОП ОСОБА_3 складено протокол адміністративного порушення за ч.1 ст. 168 КУпАП та акт про зобовязання повернути їй аванс за сплачені меблі в сумі 800 грн., що відповідачем зроблено не було.

Відповідач ФОП ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на його безпідставність, зазначаючи, що при укладенні договору купівлі-продажу зазначених меблів з попередньою оплатою товару, з ОСОБА_4 були досягнуті всі істотні умови договору, в тому числі й строку його поставки протягом трьох-чотирьох тижнів від виробника, та інших суттєвих умов договору, однак остання відмовилася від отримання меблів та оплати вартості її доставки, яка також була попередньо оговорена між ними. У звязку з цим він (продавець) поніс витрати на доставку товару( у подвійному тарифі у звязку з передсвятковими днями) в сумі 360 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 своїми діями порушила умови договору купівлі-продажу товару, ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом про зобовязання ОСОБА_4 виконати умови договору купівлі-продажу меблів, стягнення з ОСОБА_4 зазначених витрат, залишкової вартості меблів після сплати авансу, пеню в сумі 907,55 грн., річні в сумі 179,74 грн. та витрати по зберіганню меблів протягом 9-ти місяців в розмірі 1146,90 грн., майнову шкоду, понесену у звязку зі скаргами ОСОБА_4 в сумі 12500 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Сторони взаємних вимог не визнали.

Представник третьої особи - Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області, посилаючись на результати перевірки ФОП ОСОБА_3, зазначав, що згідно акту від 04.05.2012 р. № 000168 та припису до нього відповідача було зобовязано повернути ОСОБА_4 отриману від неї суму авансу 800 грн. до 08.05.2012 року, однак інформації щодо виконання цього припису не надходило.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.01.2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано недійсним договір від 17.11.2011 р., укладений в усній формі між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на її користь якої стягнуто з ФОП ОСОБА_3 970 грн. майнової шкоди, 8040 грн. пені, 5000 грн. моральної шкоди, 801,08 грн. компенсації за втрачений заробіток, 105 грн. витрат, повязаних з явкою до суду, а всього стягнуто 14916 грн. 08 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_3, з якого також на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 214грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення ним норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 та задоволенні його зустрічних позовних вимог.

Вказує, що судом не враховано, що при укладенні в усній формі договору купівлі-продажу меблів між продавцем та ОСОБА_4 були погоджені всі суттєві умови договору щодо якості, комплектності товару та умов і строків його доставки, а також строків та місця остаточного розрахунку за нього. Ці умови договору він ( продавець ) виконав в момент передачі товару покупцю ОСОБА_4, яка відмовилася від прийняття меблів. Тому продавець не відповідає за правові наслідки такої відмови покупця ОСОБА_4, яка не бажала отримувати від продавця суму внесеного нею авансу з вирахуванням вартості послуг за доставку меблів.

Вважає, що ОСОБА_4 повинна відповідно до п.4 ст. 611 ЦК України відшкодувати продавцю понесені ним збитки та моральну шкоду.

Зазначає, що ОСОБА_4 не доведено факту спричинення їй моральної шкоди діями продавця, а судом не враховані вимоги закону щодо підстав та розміру стягнення такої шкоди.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить відхилити її за безпідставністю, зазначаючи, що доводи скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, і цим доводам надана правильна правова оцінка.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 подавала заяви про збільшення розміру нарахованої районним судом неустойки в розмірі 3% від вартості замовлення на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, в розгляді яких позивачу було відмовлено на підставі ст.ст. 11, 303 ЦПК України, оскільки ці вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з наступного.

Згідно статті 213 ЦК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим оскаржуване рішення в повному обсязі не відповідає цим вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи 17 листопада 2011 року в салоні меблів «Вернісаж» між ФОП ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_4 (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу за зразком меблів «Новий Шанс» вартістю 8500 грн. ОСОБА_4 попередньо уплатила аванс в розмірі 800 грн., про що їй видано чек за № 9 від 17.11.2011 року. Сторонами договору також було обумовлено, що після отримання продавцем від виробника товару, ідентичного вибраного покупцем зразку, та доставки товару за зазначеною ОСОБА_4 адресою: АДРЕСА_1, остання зобовязалася здійснити оплату за товар в повному обсязі та сплатити вартість доставки меблів.

Меблі були доставлені продавцем за вказаною покупцем адресою 29.12.2011 року, однак ОСОБА_4 відмовилася від отримання товару, проданого їй за зразком, посилаючись на доставку їй товару не в зазначений час та неможливістю пересвідчитись у якості цього товару.

Зазначені обставини не оспорювалися сторонами при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції за виключенням обумовленої ними вартості доставки товару, яку ОСОБА_4 визнала в сумі 140 грн.

Таким чином ОСОБА_4 та продавець ФОП ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 693, 702,704 ЦК України уклали договір купівлі-продажу товару за зразком з попередньою його оплатою та доставкою.

Посилання ОСОБА_4 та висновки районного суду про те, що продавцем був порушений строк доставки товару, не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах ч.3 ст. 704 та ст.. 664 ЦК України.

Судова колегія вважає, що рішення районного суду щодо задоволення вимог ОСОБА_4 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 неустойки (пені) відповідно до вимог ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не ґрунтуються на вимогах матеріального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.548, ст..549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлюється договором або законом.

У звязку з цим неустойка стягується тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом.

Оскільки ОСОБА_4 не доведені обставини встановлення в укладеному договорі купівлі-продажу конкретного строку доставки товару та порушення продавцем цього строку, відсутні і підстави для застосування вимог ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо стягнення неустойки ( порядок стягнення якої та її розмір також визначений районним судом неправильно).

Відповідно до ч.2 ст. 702 ЦК України договір купівлі-продажу товару за зразком є виконаним з моменту доставки товару у місце, встановлене договором, а якщо місце передання товару не встановлене договором,- з моменту доставки товару за місцем проживання фізичної особи - покупця.

Оскільки меблі були доставлені продавцем за адресою, зазначеною покупцем, вказаний договір купівлі продажу вважається виконаним.

Таким чином висновки районного суду про те, що продавець фактично відмовився передати ОСОБА_4 товар не ґрунтуються на вимогах зазначеної норми права та матеріалах справи.

Згідно ч.3 ст. 702 ЦК України покупець до передання товару має право відмовитися від договору за умови відшкодування продавцеві витрат, повязаних із вчиненням дій щодо виконання договору.

Тому на підставі зазначеного ОСОБА_4, відмовляючись від отримання меблів, зобовязана відшкодувати ФОП ОСОБА_3 витрати по доставки їй товару в сумі 140 грн., які визнала як в суді першої так і апеляційної інстанції.

Доводи ФОП ОСОБА_3 про вартість сплачених ним цих послуг в сумі 360 грн. не підтверджені відповідними доказами (нарядами, бухгалтерськими документами тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 статті 203 цього Кодексу.

У статтях 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначені підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Однак ОСОБА_4 не доведено наявність таких підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу товару недійсним.

Посилання ОСОБА_4 на порушення ФОП ОСОБА_3 умов цього договору також не знайшло своє підтвердження при розгляді справи в суді.

У звязку з цим висновки районного суду про недійсність вказаного договору не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, і рішення в цій частині підлягає скасуванню з відмовою ОСОБА_4 в задоволенні цих вимог.

Право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої споживачу, передбачено ч.1 ст.4 та ст.. 16 Закону України «Про захист прав споживачів»( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якими шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.

Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, які є рухомим майном, визначений Законом України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції» від 19.05.2011 року(який набув чинності 17.09.2011 року і діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 вказаного Закону поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту продукції каліцтво, інше ушкодження здоровя, або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого обєкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Між тим матеріали цивільної справи не містять будь-яких даних про те, що предмет укладеного між сторонами договору купівлі-продажу (меблі «Новий Шанс») мають дефект і цей дефект завдав шкоди майну або здоровю ОСОБА_4

Не надано таких доказів позивачем та її представником і до суду апеляційної інстанції.

Сторони та їх представники як суді першої так і апеляційної інстанції не заперечували, що умови укладеного ними договору купівлі-продажу меблів не передбачали будь-яких підстав відшкодування моральної шкоди.

За вказаних обставин рішення районного суду в частині задоволення вимог ОСОБА_4 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 5000 грн. підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні цих вимог.

У звязку з недоведеністю вищевказаних вимог не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_4 про відшкодування витрат в сумі 801,08 грн. компенсації за втрачений заробіток та 105 грн. , що повязані з явкою до суду, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Судова колегія вважає, що висновки районного суду про стягнення на користь ОСОБА_4 попередньо сплаченої суми авансу в розмірі 800 грн. при укладенні договору купівлі-продажу меблів відповідають вимогам ч.2 ст.570 ЦК України і підлягає поверненню покупцю за вираховуванням 140 грн., які ОСОБА_4 повинна була сплатити продавцю за доставку товару за зазначеною нею адресою.

У звязку з чим рішення районного суду в цій частині підлягає зміні шляхом зменшення стягнення з 970 грн. до 660 грн.

В іншій частині рішення районного суду ґрунтується на законі і досліджених доказах, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо задоволення зустрічного позову ФОП ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки спростовуються вищенаведеними доказами.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316,317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 січня 2013 року змінити, скасувавши його в частині:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17 листопада 2011 року, укладеного між фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

- стягненні з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 8040 грн. пені, 5000 грн.- моральної шкоди, 801грн. 08 коп. компенсації за втрачений заробіток, 105 грн., що повязані з явкою до суду,

та відмовити ОСОБА_4 в задоволенні цих вимог.

Вказане рішення районного суду в частині стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 майнової шкоди в сумі 970 гривень змінити, зменшивши стягнення до 660 (шістсот шістдесят) гривень.

В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 січня 2013 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: