АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6971/13 Справа: № 646/82/13-ц Категорія: «договірні правовідносини» Головуючий 1 інстанції: Блага І.С. Доповідач: Піддубний Р.М.

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2013 року м. Харків
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого: судді Піддубного Р.М.,
суддів: Тичкової О.Ю., Малінської С.М.,
при секретарі: Колісник Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання дій незаконними, визнання недійсним положень кредитного договору, визнання іпотечного договору недійсним, зобовязання вчинити певні дії, -
встановила:
У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи який зазначив, що 10 червня 2008 року між ним, ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «Міжнародний ОСОБА_4», правонаступником якого Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» (ПАТ «Платинум Бак») було укладено договір про іпотечний кредит та іпотечний договір № 3.08062521.х, відповідно до умов яких він та ОСОБА_3, як солідарні позичальники, отримали кредит у розмірі 30 000 доларів США та у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором передали банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що у порушення вимог ст. 124 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6 Закону України «Про третейські суди», умовами кредитного договору вартість наданого споживчого кредиту визначено тільки у доларах США, текст угоди та додатку до неї викладено вкрай дрібним шрифтом, перед укладенням договору їм не було надано повної та достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, не попереджено про валютні ризики, кредит у валюті надано за відсутності у банка індивідуальної ліцензії Національного банку України, яка дає право на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, п. 8.3 кредитного договору передбачено врегулювання всіх спорів між сторонами одноособово третейським суддею, що порушує його конституційне право на неупереджений судовий захист, з урахуванням уточнених у липні 2013 року позовних вимог, ОСОБА_1 просив визнати дії відповідача щодо невиконання вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» незаконними, визнати положення п. 1.1 ст. 1, п. 2.5 ст. 2, п. 3.1 ст. 3, ст. 5, п. 6.2.2 ст. 6, ст. 7, п. 8.3 ст. 8 договору про іпотечний кредит № 3.08062521.х від 10 червня 2008 року недійсними, зобовязати ПАТ «Платинум Банк» перевести валюту кредитування в національну грошову одиницю Україну гривню за курсом НБУ на час підписання договору з відповідним перерахунком зобовязань, визнати укладений 10 червня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «Міжнародний ОСОБА_4» іпотечний договір № 3.08062521.х недійсним, зобовязати приватного нотаріуса ОСОБА_2 виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та реєстру іпотек запис про іпотеку та заборону відчуження квартири АДРЕСА_2.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані позивачем договори були укладені з дотриманням вимог закону, не містять несправедливих умов, а томі відсутні передбачені ст. 203 ЦК України підстави для визнання їх окремих положень та угод в цілому недійсними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що 10 червня 2008 року між ЗАТ «Міжнародний ОСОБА_4», правонаступником якого ПАТ «Платинум Бак» та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого останні отримали кредит у розмірі 30 000 доларів США та зобовязались повернути вказану суму у строк до 10 червня 2023 року та сплачувати проценти за користування кредитними коштами та інші платежі у передбаченому договором розмірі.

Того ж дня, між ЗАТ «Міжнародний ОСОБА_4» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за яким з метою забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_3 передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому ОСОБА_5 не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

ОСОБА_5 законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет КМУ).

Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.

Банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку.

Установивши, що ЗАТ «Міжнародний ОСОБА_4» було отримано дозвіл НБУ від 31 січня 2005 року N 217 на здійснення певних валютних операцій, який є генеральною ліцензією, суд дійшов правильного висновку про відсутність необхідності отримання банком індивідуальної ліцензії для здійснення таких операцій.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 березня 2011 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів, які повинні судову практику привести у відповідність до його рішення.

Як убачається з тексту укладеного між сторонами кредитного договору, п. 8.3 сторони визначили, що всі спори розбіжності та вимоги, які виникають при виконання цього договору або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Ці випадки зазначені в ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Одним зі способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

З урахуванням наведеного, укладення сторонами третейської угоди про передачу спору на вирішення третейського суду є порушенням прав позивача, оскільки угода про передання справи на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним зі способів реалізації права на захист своїх прав.

Крім того, Законом України N 2983-VI від 03 лютого 2011 року частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання п. 8.3 кредитного договору недійсним.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення принципу справедливості у звязку з істотною зміною після укладенні договору кредиту курсу долара до гривні є безпідставними, оскільки укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане, тому що законодавством незмінність курсу гривні до іноземних валют не встановлена.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Як убачається із матеріалів справи, 09 червня 2008 року ОСОБА_3 була ознайомлена з умовами кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту та вартістю послуг з оформлення договору про надання кредиту, про що свідчить її підпис (а.с. 46).

Разом з тим, невиконання вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення ОСОБА_1 про кредитні умови не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки ч. 2 вказаної норми встановлено інші правові наслідки таких дій відповідача, зокрема настання відповідальності, встановленої статтями 15 і 23 цього Закону.

Умови укладених між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 договорів кредиту та іпотеки в розумінні ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не можна вважати несправедливими, а тому відсутні підстави для визнання вказаних правочинів недійсними.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді