АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8725/13 Справа № 199/2685/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2013 року м. Дніпропетровськ

15 серпня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 1997 року, від якого народився син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу вона захворіла та висновком МСЕК від 20 лютого 2007 року їй було визнано інвалідом другої групи загального захворювання. Через хворобу позивачка не має можливості працевлаштуватися. Матеріально у необхідному обсязі вона не забезпечена, отримує пенсію у сумі 994,00 грн. Відповідач приватний підприємець, має свій бізнес і постійний дохід, а тому має можливість надавати їй, позивачці, матеріальну допомогу; позивачка просила суд стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 2000,0 грн. щомісячно протягом строку інвалідності.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2013 року позовні вимоги задоволені частково, вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на її утримання аліменти в розмірі 300,0 грн., починаючи стягнення з 04 березня 2013 року протягом строку інвалідності, тобто до 01 березня 2014 року; стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 229 гривень 40 копійок; рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайному виконання в межах

місячних платежів; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що під час перебування у шлюбі з відповідачем позивачка стала непрацездатною, інвалідом П групи, що стверджується копіями свідоцтв про одруження 09.08.97 року, розірвання шлюбу від 11.02.2009 року, пенсійного посвідчення, виданого у 2008 році (а.с. 4, 21, 7).

Як вбачається із довідки МСЕК від 25 лютого 2013 року, при повторному огляді позивачці з 01 березня 2013 року до 01 березня 2014 року встановлена друга неробоча група інвалідності за загальним захворюванням (а.с. 5).

Згідно довідки Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська №35-Б від 01 березня 2013 року, ОСОБА_7 призначена пенсія по інвалідності в розмірі 994,00 грн., щомісячно, яка несуттєво перевищує розмір прожиткового мінімуму.

Судом також встановлено, що відповідач є працездатною особою, займається приватною підприємницькою діяльністю, згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця загальна сума сукупного доходу позивача у 2012 році склала 138000,0 грн. (а.с. 33 - 34), дохід позивача є нерегулярним та мінливим.

Крім того, на утриманні відповідача знаходяться його батьки та неповнолітній син сторін ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи.

Частиною 2 статті 76 СК України передбачено, що після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

За ч. І ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачка є непрацездатною особою, інвалідом II групи, отримує пенсію, яка несуттєво перевищує розмір прожиткового мінімуму, потребує щоденного прийняття медичних препаратів та, відповідно, витрат на лікування у розмірі близько 290,0 грн. на місяць (а.с. 82), місцевий суд дійшов правильного висновку, що позивачка потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість сплачувати на утримання колишньої дружини аліменти в розмірі 300,0 грн. щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви, з 04 березня 2013 року, протягом строку інвалідності, тобто до 01 березня 2014 року.

Колегія звертає увагу, що однією з необхідних умов отримання позивачкою аліментів є спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу, причому останнього не можна визнати неспроможним це робити у зв"язку з тим, що він, будучи працездатним, не має стабільного доходу чи має інших утриманців, оскільки законом не передбачено таких підстав для звільнення від сплати аліментів.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги правильне застосування районним судом вимог ст.ст. 88, 367 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2013 року говори залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді