Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 вересня 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Панька В.Ф.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 серпня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Закарпатгаз» та Публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго», третя особа ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Закарпатгаз» (далі по тексту ПАТ «Закарпатгаз») та Публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» (далі по тексту ПАТ «Закарпаттяобленерго»), третя особа ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що в результаті проведення прилюдних торгів вона стала власником домоволодіння та земельної ділянки за адресою Мукачівський р-н, с.Великі Лучки, вул. Добровольців, 73.

Однак, на початку червня 2013 року відповідачами надіслано на вказану адресу, на імя попереднього власника ОСОБА_4 рахунки на сплату заборгованості за послуги з газопостачання в розмірі 26 427,11 грн. та з електропостачання 530,01 грн. Додатками до рахунків попереджено про припинення газопостачання та відключення електроенергії у разі несплати суми боргу.

Вважає такі дії відповідачів неправомірними, оскільки договорів на отримання їхніх послуг за вказаною адресою вона не укладала, вказане майно придбала на прилюдних торгах, а тому не повинна відповідати за борги попереднього власника

За таких обставин, просила суд визнати неправомірними дії ПАТ «Закарпатгаз» та ПАТ «Закарпаттяобленерго» щодо обліковування за належним їй домоволодінням заборгованості за природний газ в сумі 26 427,11 грн. та з електропостачання 530,01 грн. Зобовязати ПАТ «Закарпатгаз» та ПАТ «Закарпаттяобленерго» видати їй довідки про відсутність заборгованості станом на 01.06.2013 року за послуги з газо- та електропостачання за адресою Мукачівський р-н, с.Великі Лучки, вул. Добровольців, 73.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 серпня 2013 року в задоволенні даного позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що судом невірно зазначено про відсутність такого способу захисту, який вона обрала предявляючи позов, оскільки це спростовується висновками викладеними в Постанові ВСУ. Вказує, що такими діями відповідачів порушуються її інтереси, оскільки через них вона не може укласти договори про надання послуг, які бажає отримувати. При цьому в судовому засіданні відповідачами визнано, що наявність такої заборгованості є перешкодою в отриманні послуг.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що за результатами прилюдних торгів ОСОБА_2 є власником домоволодіння та земельної ділянки за адресою Мукачівський р-н, с.Великі Лучки, вул. Добровольців, 73, що підтверджується свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів від 210.5.2013 року виданого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с.9).

З рахунку №401086/4 на оплату за спожитий природній газ за квітень 2013 року вбачається, що за вказаним домоволодінням рахується заборгованість за спожитий природній газ в сумі 26 427,11 грн., споживачем якого зазначений ОСОБА_3 (попередній власник домоволодіння). З рахунку №5577 від 01.05.2013 року вбачається, що за даним домоволодінням рахується заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 530,01 грн., споживачем якої вказаний ОСОБА_3 (а.с.10).

Також ПАТ «Закарпатгаз» на адресу вищезазначеного домоволодіння, на імя ОСОБА_3 направлено лист №107 від 30.04.2013 року з попередженням про припинення газопостачання у разі несплати боргу в сумі 26 427,11 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, мотивував це тим, що позивачкою обрано неналежний спосіб судового захисту.

Однак з даним висновком суду першої інстанції щодо підстав для відмови в задоволенні позову не погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а саме визнання дій щодо нарахування заборгованості по комунальним послугам неправомірними, не суперечить положенням ст. 16 ЦК України. Зокрема, ч. 2 указаної статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України в своїй Постанові від 12.06.2013 року №6-32цс13. Дана постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч. 2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

За таких обставин, враховуючи, що нарахована відповідачами заборгованість по комунальним послугам, свідчить про порушення прав та інтересів позивача, зокрема наявність такої заборгованості може призвести до відключення від газо- та електропостачання домоволодіння, власником якого є позивач, колегія суддів констатує, що позивачем обрано спосіб захисту передбачений законом. Тобто висновок суду першої інстанції щодо підстав для відмови в задоволенні позову є помилковим.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предявляючи позов, позивачка в якості однієї з своїх позовних вимог вказала визнання неправомірними дій відповідачів щодо обліковування за належним їй домоволодінням заборгованості.

З аналізу цивільного законодавства України слідує, що підставами для визнання дій певної особи неправомірними є невідповідність таких дій вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції даної особи. Обов'язковою умовою визнання дій неправомірними є також порушення такими діями прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Як уже було вищезазначено, оспорювані дії відповідачів порушують права та інтереси позивача. Таким чином, для наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_2 необхідно встановити хоча б одну з таких обставин: дії відповідачів не відповідають вимогам законодавства або, що такі дії не належать до компетенції відповідачів.

Колегія суддів констатує, що нарахування заборгованості за вказані комунальні послуги належить до компетенції відповідачів, оскільки вони є особами, що надають відповідні послуги з газо- та електропостачання, мають право на отримання оплати вартості таких послуг, а тому мають право і на нарахування заборгованості уразі несплати вартості отриманих послуг.

Стосовно відповідності дій відповідачів вимогам законодавства колегія суддів констатує наступне.

З обидвох рахунків вбачається, що заборгованість по ним нарахована станом на квітень (кінець квітня) 2013 року.

Позивачка стала власником вказаного домоволодіння з моменту видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів тобто 21.05.2013 року.

Таким чином, нарахування заборгованості по обидвом рахункам здійснювалося відповідачами за період коли позивачка ще не була власником домоволодіння і таке нарахування заборгованості здійснювалося за споживачем ОСОБА_3, який на той момент ще вважався власником домоволодіння, що не свідчить про неправомірність такого нарахування.

Матеріали справи не містять жодних інших відомостей які б свідчили про неправомірність дій відповідачів щодо нарахування заборгованості за спожиті комунальні послуги. Зокрема не вбачається, що вказані розрахунки є неправильними чи, що ОСОБА_3 здійснив погашення вказаних заборгованостей повністю чи частково.

За таких обставин, враховуючи, що нарахування відповідачами заборгованості за спожиті комунальні послуги відноситься до їхньої компетенції і вчинене у відповідності до вимог законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними слід відмовити.

Так як позовна вимога ОСОБА_2 зобовязального характеру є похідною від позовної вимоги про визнання дій неправомірними, то вона також задоволенню не підлягає.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування щодо підстави для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. 16 ЦК України, ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 серпня 2013 року щодо його мотивувальної частини, а саме правового обґрунтування підстав для відмови в задоволенні позову.

Резолютивну частину рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді