Провадження № 2/522/484/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

16.01.2013 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Турецького О.С.,

при секретарі Гасуляк С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду міста Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи: Одеська універсальна товарна біржа «Центр», про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи: Одеська універсальна товарна біржа «Центр», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, посилаючись на те, що 23 квітня 1997 року Одеська універсальна товарна біржа «Центр»зареєструвала договір купівлі-продажу нерухомого майна під №1-1/97-0364, згідно якого ОСОБА_1 купила у ОСОБА_3, ОСОБА_2, діючої від свого імені, а також від імені ОСОБА_4, квартиру під № 48 в будинку № 25 по проспекту Шевченко, що в м. Одесі.

Покупець і продавці виконали всі істотні умови договору. Так, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали квартиру у власність ОСОБА_1, одержали від неї повністю всі кошти, які складали вартість квартири по договору, забрали з квартири своє майно і знялись з реєстраційного обліку. В свою чергу ОСОБА_1 прийняла від ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру, повністю розрахувалась з ними, стала на реєстраційний облік за адресою квартири.

Договір від 23.04.1997 року № Н/97-0364 відповідав діючому на той час законодавству, не порушував і не порушує на цей час інтересів та охоронюваних законом прав інших осіб.

У зв'язку з похилим віком позивачка звернулася до державної нотаріальної контори за посвідченням заповіту означеної вище квартири, на що їй було відмовлено у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати договір купівлі-продажу від 23.04.1997 року № Н/97-0364 дійсним.

До судового засідання сторони не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, позивачка надала до суду, до судового засідання, заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує, відповідачі та третя особа про причини неявки суд не повідомили.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності відповідача.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 квітня 1997 року Одеська універсальна товарна біржа «Центр» зареєструвала договір купівлі-продажу нерухомого майна під № Н/97-0364, згідно якого позивач, ОСОБА_1 купила у ОСОБА_3, ОСОБА_2, діючої від свого імені, а також від імені ОСОБА_4, квартиру під № 48 в будинку № 25 по проспекту Шевченко, що в м. Одесі, загальною площею 44,1 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 28,4 кв.м., а також коридору, кухні, санвузла, комори.

05 травня 1997 року означений договір був зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації під реєстровим номером 260, в книзі 226 пр, на сторінці 58. Реєстрацією вказано, що АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Покупець і продавці виконали усі істотні умови договору. Так, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали квартиру у власність ОСОБА_1, одержали від неї повністю всі кошти, які складали вартість квартири по договору, забрали з квартири своє майно та знялись з реєстраційного обліку. У свою чергу, ОСОБА_1 прийняла від ОСОБА_2,ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру, повністю розрахувалась з ними, стала на реєстраційний облік за адресою квартири, де і мешкає по цей час.

Договір від 23.04.1997 року № Н/97-0364 відповідав діючому на той час законодавству, не порушував і не порушує на цей час інтересів та охоронюваних законом прав інших осіб.

У зв'язку з похилим віком позивачка звернулася до державної нотаріальної контори за посвідченням заповіту означеної вище квартири, на що їй було відмовлено у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений.

На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути , зокрема визнання прав.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»від 01.07.2004 року, п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 року за № 20/5, підставою для державної реєстрації, що посвідчує виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, та підтвердженням такого права (правовстановлюючим документом), є в тому числі договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо.

На даний момент нотаріально посвідчити договір, укладений на товарній біржі, сторони не можуть, оскільки згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 227 ЦК УРСР від 1963 р., (діяв на момент укладення договору), нотаріальна форма договору була обов'язкова для договорів, по яким предметом купівлі-продажу були житлові будинки. Але позивач за договором отримувала право власності на квартиру, а не на житловий будинок.

Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст. ст. 224, 227 ЦК України (в редакції 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 3-4, 10-11, 15, 60, 109, 118, 208-209, 212 215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи: Одеська універсальна товарна біржа «Центр», про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Одеською універсальною товарною біржею «Центр»23 квітня 1997 року під № Н/97-0364, згідно якого ОСОБА_3, ОСОБА_2, яка діяла від свого імені, а також від імені ОСОБА_4, продали, а ОСОБА_1 купила квартиру під № 48 в будинку № 25 по проспекту Шевченко, що в м. Одесі, загальною площею 44,1 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 28,4 кв.м., а також коридору, кухні, санвузла, комори.

Рішення суду може бути оскаржено в Апеляційний суд Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у випадку коли сторони були відсутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заява про перегляд заочного рішення, може бути подана відповідачем до Приморського районного суду м. Одеси, протягом 10-ти днів, після отримання копії рішення.

Суддя: О.С.Турецький

16.01.2013