Справа № 265/8222/13-ц
Провадження № 2/265/3029/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2013 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновського А. М.,

при секретарі Григор А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2013 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що 02 липня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Пежо, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля ДЕУ, під її керуванням. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Винною у ДТП у встановленому порядку визнано ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована СК «АХА страхування». Розмір матеріальної шкоди, встановленої страховою компанією склав 1561,80 гривень. Страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування за вирахуванням суми франшизи у розмірі 1000,00 гривень, яка підлягає відшкодуванню відповідачем. Проте, відповідач у добровільному порядку зазначену суму не відшкодувала і по сьогодення. Крім того, внаслідок ДТП їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає у перенесеному сильному нервовому стресі, головних болях, безсонні та переживаннях. У звязку із пошкодженням транспортного засобу їй довелося докладати додаткових зусиль для відновлення нормальних життєвих звязків і побуту. Просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у сумі 1000,00 гривень, моральну шкоду у сумі 5000,00 гривень, понесені нею витрати на правову допомогу у сумі 1000,00 гривень та витрати з оплати судового збору у сумі 458,82 гривень.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні , викладеним у позові. Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов в частині відшкодування матеріальної шкоди визнала повністю. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди визнала частково, пояснила, що вважає визначену позивачем суму завищеною, оскільки її транспортний засіб отримав незначні ушкодження. Просила відмовити у стягнення моральної шкоди.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість предявленого позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2013 року, яка набрала чинності 04 серпня 2013 року, ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 гривень.

Доведеними обставинами, викладеними в мотивувальній частині даного судового рішення, є наступне: 02 липня 2013 року приблизно о 10-30 годині ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в Приморському районі міста Маріуполі по вулиці Червонофлотській, в районі будинку № 165 проявила неуважність, не дотрималася безпечної дистанції руху, внаслідок чого скоїла зіткнення із автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1 Внаслідок ДТП транспортні засобі отримали механічні пошкодження.

Вищезазначені встановлені судом обставини за положеннями ст. 61 ЦПК України щодо цивільно-правових наслідків дій особи, стосовно якої ухвалено постанову в адміністративній справі, беруться до уваги в межах вирішення позову у даній справі і зібраних по ній доказів в сукупності.

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО № 619355, виданого від 08.02.2012 року, власником автомобіля НОМЕР_2, є ОСОБА_3.

З довіреності серії ВТЕ № 083715, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_4 від 10.04.2013 року за реєстровим № 1093, вбачається, що ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси у державних органах, а також розпоряджатися з правом продажу, обімну, страхування, здачі в оренду, передачі в позичку тощо, належним йому автомобілем НОМЕР_2.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 13 наведеної Постанови розяснено, що положення ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), та такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Отже, в сенсі наведених норм відповідач ОСОБА_2 має нести зобовязання за деліктними відносинами, що виникли, зокрема, по відшкодуванню шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.

Разом зі тим, судовим розглядом встановлено, що 06 грудня 2012 року між страхувальником ОСОБА_2, з одного боку, та страховиком СК «АХА страхування», з іншого, було укладено поліс № АВ/9877697 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Забезпеченим транспортним засобом за умовами полісу є автомобіль НОМЕР_3. Даним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду завдану майну 50000,00 гривень, а також суму безумовної франшизи 1000,00 гривень.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Поняття «франшизи» наведено у статті 9 ЗУ «Про страхування», згідно із якою франшизою є частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

В сенсі ж п. 36.6 ст. 36 Закону № 1961-IV сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки.

Згідно із заявою про страхове відшкодування від 08.08.2013 року, розмір погодженої матеріальної шкоди, спричиненої власникові автомобіля НОМЕР_2, склав 1561,80 гривень, При цьому розмір погодженого страхового відшкодування за вирахуванням суми франшизи склав 561,80 гривень.

Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування решти матеріальної шкоди, а тому вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь суму безумовної франшизи, передбаченої договором про страхування цивільно-правової відповідальності, у сумі 1000,00 гривень.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, заявленої позивачем ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 16 ч. 2 п. 9 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ч. 2 п. 2 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

За положеннями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практи ку в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальши ми змінами і доповненнями моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд знаходить переконливими доводи позивача ОСОБА_1 щодо перенесення нею нервового стресу у момент ДТП, виниклих у звязку із цим переживаннях, змушену зміну звичного образу життя через неможливість використання автомобіля за призначен ням, що потребувало від неї додаткових зусиль для організації побуту, в тому числі і на відновлен ня своїх прав, і, враховуючи тривалість, обсяг і характер спричиненої шкоди, субєктивну оцінку самою потерпілою її порушених благ, вважає необхідним відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 200,00 гривень, що, як вважає суд, є адекватним спричиненій шкоді, стягнути з відповідача ОСОБА_2

В решті позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди суд відмовляє.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд пропорційно до розміру задоволених вимог також стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 229,40 гривень, що стосується вимог майнового характеру, та 9,18 гривень, що стосується вимог немайнового характеру.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 були понесені витрати на правову допомогу у сумі 1000,00 гривень, що підтверджено договором про надання юридичних послуг від 28.10.2013 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 03.12.2013 року.

За змістом п. 1.1.1, 1.1.2 даного договору, його предметом є підготовка документів, збір фактів необхідних для надання до суду у справі про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, а також здійснення представництва інтересів позивача у судах всіх інстанції з приводу цього позову.

Зважаючи на те, що представництво позивача ОСОБА_1 в даному судовому процесі не здійснювалося, а розмір сплачених нею за договором коштів не диференційовано за видами послуг, розмір витрат на правову допомогу, які підлягають компенсації за рахунок відповідача, суд визначає на власний розсуд.

Таким чином, проаналізувавши обсяг і зміст предявленого позову та долучених матеріалів, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 487,20 гривень, що відповідатиме граничному розміру компенсації, передбаченому положеннями ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

У стягненні решти витрат на правову допомогу суд відмовляє на підставі викладеного вмотивування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 15, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму франшизи у розмірі 1000,00 гривень, моральну шкоду у сумі 200,00 гривень, а разом 1200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у розмірі 238 (двісті тридцять вісім) гривень 58 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 487(чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя ___________________________