АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Справа № 2018/2204/2011 рік. Головуючий 1 інст.: - Зуб Г.А. Провадження №22-ц/790/2062/2013 рік. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: усунення перешкод.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2013 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: - Гелашвілі Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 січня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, 3-особи: Харківська міська рада, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області Державної архітектурно-будівельної інспекції Міністерства регіонального розвитку та будівництва України, КП «Харківводоканал», головне управління Держтехногенбезпеки у Харківській області - про усунення перешкод у користування прибудинковою територією, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_6 в особі свого представника ОСОБА_8, звернулася в суд із вказаним позовом, який уточнила у грудні 2012 року в особі свого представника ОСОБА_9

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона мешкає в квартирі АДРЕСА_1, яка розташована на другому поверху п'ятиповерхового будинку та яка належить їй на праві спільної часткової власності.

Власником квартири АДРЕСА_2, яка розташована під її квартирою на першому поверху будинку, є ОСОБА_7

Квартира відповідачки має прибудову площею близько 30 кв. м., яка розташована на земельній ділянці, що відноситься до прибудинкової території жилого будинку.

Вказана прибудова зведена самочинно та не введена в експлуатацію.

Будівництво прибудови здійснено з істотними порушеннями будівельних норм та правил і перешкоджає їй користуватися своєю квартирою, а саме: внаслідок незаконного будівництва жилий будинок почав давати усадку, просіла стіна, виникла тріщина у несучій стіні, яка постійно збільшується; будівельні роботи призвели до порушення санітарного стану її квартири та інших квартир під'їзду, внаслідок чого перестала якісно працювати вентиляція будинку й квартир, з'явилась вологість, яка призвела до появи в квартирах грибка, плісняви, які створюють перешкоду у користуванні житлом; під час зведення прибудови до квартири відповідачки прорубано хід у несучій стіні жилого будинку для забезпечення доступу з квартири до прибудови, що створює небезпеку руйнування будинку; при спорудженні прибудови незаконно модифіковано систему каналізації (водовідведення) під'їзду, яка розташована під прибудовою, внаслідок чого каналізація почала постійно забиватися, а двором та квартирами під'їзду періодично поширюватися неприємний запах.

Використання відповідачкою самовільно збудованої прибудови призводить до порушення її прав на належні умови проживання у власній квартирі, оскільки протягом тривалого часу вона змушена проживати в умовах поширення неприємних запахів, несвіжого повітря, значної вологості, забруднення квартири грибком та пліснявою, що створює загрозу для її здоров'я, безпечного епідеміологічного стану та завдає їй моральної шкоди.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 15, 16, 23, 376, 386, 391, 1167 ЦК України, ОСОБА_6 просила суд зобов'язати ОСОБА_7 знести прибудову до квартири АДРЕСА_2; привести прибудинкову територію будинку АДРЕСА_1 у первісний стан, який вона мала до незаконної побудови прибудови; привести несучу стіну квартири АДРЕСА_2 у первісний стан, який вона мала до незаконної побудови прибудови та прорубування в ній проходу до прибудови, замурувавши його; привести систему водовідведення (каналізації) третього під'їзду будинку АДРЕСА_1 у первісний стан.

Стягнути з ОСОБА_7 на її користь на відшкодування моральної шкоди 7 000 грн. та судові витрати.

Відповідачка ОСОБА_7 в особі свого представника, позов не визнала.

При цьому посилалася на те, що будь-яких прибудов до належної їй квартири вона не здійснювала. Спірна квартира придбана нею у 2002 році за договором купівлі-продажу та перебуває у стані, який існував на час її придбання.

Представники Харківської міської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області Державної архітектурно-будівельної інспекції Міністерства регіонального розвитку та будівництва України, головного управління Держтехногенбезпеки у Харківській області в судове засідання не з'явилися.

Представник КП «Харківводоканал» - Кравченко Ю.О., в судовому засіданні позов підтримала.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 січня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з його недоведеності.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзацах 1-3 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч.4 ст. 376 та ст. 391 ЦК України). Згідно положень статті 38 Закону України №3038-VI від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_11 мешкає в квартирі АДРЕСА_1, яка розташована на другому поверху п'ятиповерхового жилого будинку та являється співвласницею вказаної квартири (а. с. 1-13).

Власником квартири АДРЕСА_2, яка розташована на першому поверху жилого будинку та розташована під квартирою позивачки, є ОСОБА_7( а. с. 43).

Зазначена квартира належала на праві власності ОСОБА_12, ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Харківського державного авіаційно-виробничого підприємства 12 травня 1995 року. Загальна площа квартири складала 59, 3 кв. м. (а. с. 1-10 приватизаційної справи КП «ХМБТІ»).

16 травня 1995 року ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 уклали на Харківській товарній біржі договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_12, ОСОБА_13 продали ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_2 (а. с.20 приватизаційної справи КП «ХМБТІ»).

У 1996 році ОСОБА_14 на підставі проектної документації, погодженої з архітектором Київського району м. Харкова, звів прибудову до своєї квартири пл. 23,5 кв. м., у зв'язку з чим загальна площа належної йому квартири збільшилася до 83.0 кв. м.

У зв'язку з проведенням прибудови КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» внесло зміни до технічної документації на квартиру АДРЕСА_2 та видало ОСОБА_14 довідку - характеристику, якій зазначило загальну площу квартири 83,0 кв. м. (а. с. 75-85 інвентаризаційної справи КП «ХМБТІ»).

9 червня 1998 року ОСОБА_14, ОСОБА_15 уклали договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської держаної нотаріальної контори за реєстром №5-3078, згідно з яким ОСОБА_14 продав ОСОБА_15 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, жилою площею 52,4 кв. м., загальною площею 83,0 кв. м. (а. с. 13 приватизаційної справи КП «ХМБТІ»).

14 вересня 2001 року ОСОБА_15 та обласний благодійний фонд «Правопорядок» уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_16, згідно з яким ОСОБА_15 продала обласному благодійному фонду «Правопорядок» квартиру АДРЕСА_2, жилою площею 52,4 кв. м., загальною площею 83,0 кв. м. ( а. с. 19 приватизаційної справи КП «ХМБТІ»).

Рішенням сесії Харківської міської ради від 26 грудня 2001 року квартира АДРЕСА_2 передана обласним благодійним фондом «Правопорядок» у комунальну власність та була зареєстрована за територіальною громадою м. Харкова в особі міської ради (а. с. 32-39 приватизаційної справи КП «ХМБТІ»).

В подальшому Харківська міська рада надалу квартиру АДРЕСА_2 в користування ОСОБА_17, ОСОБА_18, які 15 березня 2002 року приватизували її та отримали в Центрі приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Харківської міської ради свідоцтво на право власності на житло. Відповідно до вказаного свідоцтва загальна площа квартири становить 83,0 кв. м. (а. с. 40-50 приватизаційної справи КП «ХМБТІ»).

25 квітня 2002 року ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_7 уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Корнійчук О.В. за реєстром №4102, згідно з яким ОСОБА_17, ОСОБА_18 продали ОСОБА_7 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, жилою площею 52,4 кв. м., загальною площею 83,0 кв. м. (а. с. 53 приватизаційної справи КП «ХМБТІ»).

Із ксерокопії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 вбачається, що вона складається з жилої кімнати літ. « 2» площею 23,5 кв. м., жилої кімнати літ. 5 площею 28,9 кв. м., кухні літ. « 3» площею 17,4 кв. м., коридору літ. « 1» площею 6, 4 кв. м., вбиральні сполученої з ванною літ. « 4» площею 6,8 кв. м. Відомостей про те, що жила кімната літ. « 2» площею 23,5 кв. м. є самочинним будівництвом, технічні паспорти на квартиру не містять (а. с. 266-267, а. с. 64-66 приватизаційної справи КП «ХМБТІ»).

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст. ст. 10 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що прибудована у 1996 році ОСОБА_14 до квартири АДРЕСА_2 жила кімната площею 23,5 кв. м. порушує права позивачки та призвела до усадки жилого будинку, просідання стін, виникнення тріщин у несучій стіні, порушення санітарного стану квартири позивачки та інших квартир під'їзду, погіршення роботи вентиляція будинку й квартир, виникненню вологості, грибка та плісняви в квартирах, створення небезпеки руйнування квартири, модифікації системи каналізації (водовідведення) під'їзду, забивання каналізації та періодичного поширення у дворі та квартирах під'їзду неприємних запахів.

Не надані такі докази ОСОБА_6 та її представником й при подачі апеляційної скарги на рішення суду, а також в судовому засіданні апеляційної інстанції.

За таких обставин, суд правильно дійшов висновку про те, що позивачка не доведено в суді, що діями ОСОБА_7 порушені її права, як одного з співвласників квартири АДРЕСА_1 та обґрунтовано відмовив їй у задоволенні позову про зобов'язання ОСОБА_7 знести прибудову до квартири АДРЕСА_2, приведення прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 у первісний стан, який вона мала до зведення побудови прибудови, приведення несучої стіни квартири АДРЕСА_2 у первісний стан, який вона мала до зведення прибудови, приведення системи водовідведення (каналізації) третього під'їзду будинку АДРЕСА_1 у первісний стан, відшкодування моральної шкоди в розмірі 7 000 грн. та судових витрат.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи,перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, про те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що відповідачка не порушувала її прав, як співвласника квартири, та не завдавала їй матеріальної шкоди, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_7 не здійснювала прибудови до квартири АДРЕСА_2, у зв'язку з чим не могла порушити право позивачки на належне їй житло, а також завдати позивачці моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 січня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: