Справа № 1323/6066/12 Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/2392/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Тропак О.В.,

секретаря Олексіва О.А.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на сина інваліда, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Стрийського міськорайонного суду Львівської області від 27 грудня 2012 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на сина інваліда залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2, вважає її такою, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права. Стверджує, що син ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи з дитинства, проживає разом з нею та перебуває під її опікою, а відтак вона має право на звернення з позовом про стягнення аліментів в його інтересах. Суд прийшов до помилкового висновку, про те, що повнолітня дитина сама має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки в Сімейному кодексі відсутня норма, яка б забороняла одному з батьків, з ким проживає дитина, звертатися з такими позовом. Посилається на ст. 201 СК України в якій зазначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються положення ст. ст. 187, 189-192, 194-197 СК України. Вважає помилковим посилання суду на коментар до Сімейного кодексу, оскільки тлумачення висловлені в коментарі не можуть вважатися правовою нормою. Просить ухвалу скасувати та направити справу для розгляду по суті до Стрийського міськрайонного суду.

ОСОБА_3 будучи належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення (а.с. 54), в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, причину своєї неявки суду не повідомив, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до розяснень, викладених в абз. 3 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб у випадках, не передбачених законом, розгляду не підлягають. У разі надходження такого звернення суддя повертає заяву на підставі пункту 3 частини третьої статті 121 ЦПК України, а якщо такий характер звернення встановлено у попередньому судовому засіданні або під час судового розгляду - суд залишає заяву без розгляду з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 207 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особи, яка не має повноважень на ведення справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 в її користь аліменти на утримання її повнолітнього сина інваліда другої групи ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1500 грн. щомісячно на період інвалідності сина.

ОСОБА_5 Євгенійович про стягнення аліментів на його користь та його утримання на час його інвалідності не звертався.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на сина інваліда без розгляду, районний суд послався на те, що повнолітній син позивачки ОСОБА_4 недієздатним не визнаний, позивачка у встановленому законом порядку не призначена його опікуном, останній не уповноважував її звертатися до суду з цим позовом, а тому ОСОБА_2 не мала достатніх повноважень на ведення цієї справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони ґрунтуються на законі, виходячи з такого.

Відповідно до Конвенції про права дитини, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Як встановлено матерілами справи син позивачки ОСОБА_4 є повнолітнім, на час подання позову йому виповнився 21 рік.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 34 ЦК України визначено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повнолітня).

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси недієздатних фізичних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, захищають (можуть захищати) у суді їхні батьки, усиновлювачі, опікуни, піклувальники чи інші особи, визначені законом.

За наведених вище обставин, позивачка ОСОБА_2 не мала повноважень на звернення з позовом в суд щодо захисту порушених прав її повнолітнього сина ОСОБА_4, а тому підставно її заява підлягала залишенню без розгляду.

Посилання апелянта на ст. 201 СК України, в якій зазначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються положення ст. ст. 187, 189-192, 194-197 СК України, як підставу для скасування оскаржуваної ухвали суду, не заслуговують на увагу, оскільки право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина має той з батьків, з ким проживає дочка, син лише у випадку, коли останні продовжують навчання (ст. 199 СК України), і розширеному тлумаченню дана норма не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильною по суті, відповідає вимогам ст. ст. 209-210 ЦПК України, підстави для її скасування та постановлення нової ухвали відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 2 п. 1, 312 ч. 1 п. 1, 313, 314 ч. 1 п. 4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_6