Справа № 1227/7331/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2013 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі

головуючого судді- Александрової Н.В.,

при секретарі- Голуб Т.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача- Романенко В.В.,

відповідачів- Радомського Є.В., ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представників третьої особи- Шарнікової І.І., ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_5 та ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він з 24 січня 1986 року перебував у шлюбі з ОСОБА_8, з якою вони разом мешкали в квартирі за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 66/40. Цю квартиру він отримав 14.11.1984 року на підставі ордеру № 660, виданого йому виконавчім комітетом Сєвєродонецької міської ради. Також в квартирі разом з ними проживали відповідачі - їх донька ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_5.

В травні 1998 року ОСОБА_8 разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 переїхали до приватного будинку, який належить ОСОБА_8, та розташований за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, с. Сиротине, вул. Пушкіна, 22.

В 2004 році його шлюб з ОСОБА_8 було розірвано за рішенням суду. В 2009 році у відповідача ОСОБА_2 народився син ОСОБА_6, який проживає разом з нею у с. Сиротине, вул. Пушкіна, 22, але за її заявою був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

07.12.2009 року КП «Житлосервіс «Світанок», за його заявою, було складено акт перевірки паспортного режиму. В 2010 році він звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 66/40, оскільки вони не проживають в квартирі з травня 2009 року. Відповідачі запевнили його, що знімуться з реєстрації добровільно і справа судом не розглядалася.

В цьому році він дізнався, що у відповідача ОСОБА_2 народився син ОСОБА_7, якого за її заявою було зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наявність реєстрації відповідачів за вказаною адресою порушує його права та інтереси як наймача та ставить його у вкрай скрутне матеріальне становище, оскільки він змушений самостійно сплачувати за комунальні послуги, а розмір його пенсії складає лише 1036,63 грн., вважає, що відповідачі втратили право користування вищеназваним житловим приміщенням внаслідок своєї відсутності понад півроку, тобто понад встановлені строки, та мають бути зняті з реєстраційного обліку за місцем своєї реєстрації та зареєструватися за адресою свого фактичного постійного місця проживання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив обставини, викладені в позовній заяві на підтвердження вимог, просив суд визнати ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 66/40, крім того пояснив, що він отримав однокімнатну квартиру, раніше була трьохкімнатна квартира у першому шлюбі, коли шлюб розірвали, то квартиру розміняли. Ордер видали йому та на його мати. З 1986 року зареєстрував шлюб з Мішиною. Жили у нього в квартирі, але вона не була зареєстрованою. Народилися діти в 1986 року та 1991 році. Дітей зареєстрували в цій квартирі. Мешкали до 2004 року, а після розірвали шлюб. Дружина та діти залишились мешкати в с. Сиротине з матірю. Всі вони мешкали в с. Сиротине, а його матір в квартирі, хоча зареєстровані були в квартирі. Його мати померла у 2007 році, а ще в 2004 році він повернувся до квартири. Від сусідів він дізнався, що його донька народила, де мешкає донька та її діти, він не знає, та не інтересується, так як не спілкується з нею. Він сам прописував своїх дітей в квартиру, діти народились в квартирі та реєстрував їх, як членів своєї родини. Квартира не приватизована, в ній стоять лічильники на воду та газ, а він не може отримати субсидію, оскільки в квартирі прописані відповідачі, а за комунальні послуги сплачує він сам. В 2009 році звертався до суду про визнання відповідачів таким, що втратили право користування квартирою, але донька обіцяла знятися самостійно і тому він забрав заяву з суду, але вона до цього часу не знялася з обліку в квартирі. Ключі від квартири у відповідачів були, доки він їх не забрав в них в 2009 році, а ще в 2006-2007 роках змінив замки в квартирі та не пускав їх до квартири. В 2004 році син був засуджений. Квартиру хоче приватизувати і тому не хоче, щоб його діти приймали участь в приватизації квартири, так як не хоче, щоб вона їм дісталась.

Представник позивача ОСОБА_9 у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в позовній заяві на підтвердження вимог, просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він мешкав в спірній квартирі по пр-ту Радянському. Після того, як помер дідусь, бабуся була в тяжкому стані і вони сімєю переїхали мешкати в с. Сиротине та допомагати бабусі, в неї приватний будинок, гарячої води немає, всі зручності на вулиці. В квартирі в той час ніхто не мешкав, по комунальним послугам збирались борги. У їх матері була ще одна квартира, а так як по іншій квартирі були борги, а у батька була травма руки, так вона продала квартиру, погасила борги та вилікували батькові руку. Після розірвання шлюбу він іноді ночував в квартирі. У теперішній час в квартирі не мешкає, так як мешкає за містом в с. Сиротине. Його речі в квартирі є, але батько його в квартиру не пускає і навіть не спілкується з ним. У теперішній час він не бажає мешкати в квартирі, тому не заперечує проти задоволення позову, щодо визнання його таким, що втратив право користування квартирою, так як бажає, щоб квартира залишилась його сестрі разом з дітьми, так як в неї немає житла і їй ніде жити разом з дітьми, і крім того вона платила за квартиру.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити та пояснила, що вона проживала в спірній квартирі з народження. Зареєстровані спочатку були у квартирі матері по вул. Донецькій. У 1997 році їх зареєстрували в квартирі по пр-ту Радянському, а квартиру по вул. Донецькій вирішили продати, так як батько був в лікарні. Після переїхали в с. Сиротине до бабусі. У 2004 році батьки розірвали шлюб і батько пішов мешкати в квартиру по пр-ту Радянському, тоді вони могли приходити і ночувати в квартирі, а так квартира була пуста. На її свадьбі батько був, знав, що вона вагітна та надав згоду на реєстрацію її дітей в квартирі. У теперішній час він просто не хоче приватизувати квартиру разом з ними, тому намагається їх позбутись, так як бажає продати квартиру та поїхати мешкати до Російської Федерації. Коли вона навчалась, то оплачувала комунальні послуги протягом 2010-2011 років, так як у батька не було грошей. Не мешкає в квартирі приблизно з 2009 року. Зараз перебуває у другому шлюбі, є діти, як від першого, так від другого шлюбу. Житло наймає, так як свого житла немає. В с. Сиротине не мешкає, в квартирі по пр-ту Радянському не мешкає, так як в неї немає ключів від квартири та батько її туди не пускає, змінив замки, зробив ремонт та викинув усі їх речі з квартири, але коли бабуся була жива, вона приходила у квартиру, доглядала за нею. Якщо б батько пускав би в квартиру, то мешкали б в ній.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову.

Представники третьої особи ОСОБА_10 та ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти задоволення вимог, так як діти мають право на квартиру, оскільки вони зареєструвані в квартирі в якості членів родини.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що позивач її колишній чоловік, а відповідачі її діти. Діти зареєстровані у квартирі колишнього чоловіка, так як після продажу її квартири він не зареєстрував її в квартирі, і тому вона зареєструвалась у свої мами в с. Сиротине. В однокімнатній квартирі мешкали до 1985 року, а після її квартиру продали, так як не було коштів на життя. В 1998 році після смерті її батька вони переїхали мешкати до її матері в с. Сиротине. У 2004 році після розірвання шлюбу позивач переїхав мешкати до матері в квартиру по пр-ту Радянському та мешкав з нею до 2007 року, доки вона не померла. Діти приходили допомагали своєму батьку доглядати його матір. Дітей ОСОБА_2 зареєстрував сам позивач, як членів своєї родини. У теперішній час її донька ОСОБА_2 не має житла, мешкає на найманій квартирі, а позивач не пускає її в квартиру.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що вона мешкає за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 66, тобто у будинку, де мешкає і позивач. Позивач в квартирі № 40 мешкав разом із сімєю, дружиною та дітьми. Позивача вона бачить, але дітей ні, хто мешкає та зареєстрований у теперішній час в квартирі, не знає, акт про непроживання підписувала, але з якого часу діти не мешкають в квартирі, не знає.

Вислухавши позивача, його представника, відповідачів, представника відповідача, представників третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є наймачем квартири № 40 у будинку № 66, розташованого по пр-ту Радянському в м. Сєвєродонецьку Луганської області, згідно копії ордеру № 660 від 14 листопада 1984 року, виданого виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради.

Згідно копії довідки КП «ЄРЦ» № 3158 від 21 серпня 2012 року в квартирі № 40 у будинку № 66, розташованого по пр-ту Радянському в м. Сєвєродонецьку Луганської області зареєстровано позивача ОСОБА_1, його сина, відповідача ОСОБА_5, доньку позивача, ОСОБА_2, та онуків позивача, тобто дітей відповідача ОСОБА_2 малолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_7. Дані обставини сторонами не оспорювались.

Позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Радянський, 66/40, посилається на той факт, що відповідачі в квартирі не мешкають більш ніж 6 місяців, тому, відповідно до вимог ст. 71 ЖК України, вони підлягають визнанню судом такими, що втратили право користування житловим приміщенням, при цьому в якості підтвердження та обґрунтування вимог позивач надав суду акти перевірки паспортного режиму від 07.12.2009 року та 17.09.2012 року, складені КП «Житлосервіс «Світанок» та КП «ЄРЦ», згідно яких в квартирі № 40 у будинку № 66, розташованого по пр-ту Радянському в м. Сєвєродонецьку Луганської області окрім позивача ніхто не мешкає з 2004 року.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» із змінами, внесеними згідно Постанов Пленуму Верховного Суду України, у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Оцінюючи надані позивачем пояснення та докази, а також надані заперечення відповідачів суд вважає, що пояснення позивача стосовно непроживання відповідачів та надані на їх підтвердження докази не можуть бути узяти до уваги, оскільки, як свідчать пояснення відповідачів, та визнано позивачем, останній створює перешкоди у користуванні житлом відповідачам (не пускає до квартири, змінив замок, забрав ключі), які мають право ним користуватись, так як були зареєстровані в даному житловому приміщенні в якості членів його родини, і тому мають рівні з ним права користування даним приміщенням. Інші ж пояснення щодо несплати відповідачами послуг, які нараховуються на них, як на осіб, які зареєстровані в квартирі, суд також не бере до уваги, так як підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, визначено у ст. 71 ЖК України саме непроживання без поважних причин більш понад встановлений строк, тобто не з підстав несплати послуг.

При цьому судом встановлено, що відповідачі не проживають в квартирі з поважним причин, а саме внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї, а саме позивача, який в своїй позовній заяві вказав, що відповідачі не проживають в квартирі з травня 2009 року, а в судовому засіданні підтвердив, що ще в 2006-2007 роках змінив замки в квартирі та не пускав їх до квартири, при цьому відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є малолітніми і місцем їх проживання є місце проживання одного з їх батьків. Крім того у відповідача ОСОБА_2 та її малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 згідно пояснень ОСОБА_2 іншого житла немає, остання наймає житло разом з чоловіком, а позивач чинить їм перешкоди у користуванні спірною квартирою, при цьому дані обставини нікім не оспорювались. Також відповідачем ОСОБА_2 в якості заперечення неналежного утримання квартири АДРЕСА_1 надано квитанції про оплату нею комунальних послуг, що на думку суду підтверджує обставини, зазначені останньою у судовому засіданні щодо наявності бажання мешкати в спірній квартирі.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо визнання ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не підлягають задоволенню.

Вимоги ж позивача щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відповідача ОСОБА_5, на думку суду, підлягають задоволенню з тих підстав, що дані позовні вимоги останнім було визнано у судовому засіданні, а підстав невизнання і неприйняття їх судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 82, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 40 в будинку № 66 по пр-ту Радянському в м. Сєвєродонецьку, Луганської області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. В. Александрова