Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2013 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді Шеремет А.М.,

суддів: Буцяка З.І., Василевича В.С.

секретар судового засідання Панас Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корецького районного суду від 08 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Корецького районного суду від 08 травня 2009 року визнано чинним договір купівлі-продажу на приміщення магазину, який розташований в м. Корець по вул Київській № 3-б, Корецького району Рівненської області від 29 травня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Визнано право власності на приміщення магазину який розташований в м. Корець по вул Київській № 3-б, Корецького району Рівненської області за ОСОБА_2

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу.

При цьому покликається на те, що судом порушено вимоги процесуального закону та належним чином не повідомлено його про розгляд справи.

Вказує на порушення судом норм ст. 657 ЦК України та зазначає, що спірного договору з відповідачем він не укладав і заяви про визнання ним позовних вимог ОСОБА_2 не подавав.

Вважає, що судом неповно зясовано обставини, які мають значення для справи.

Просить скасувати оскаржуване рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції , керуючись ст. 220 ЦК України, виходив із доведеності вимог позивача.

Проте колегія суддів з такими висновками суду погодитися не може, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та вимогам закону з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами 29 травня 2008 року було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу, відповідно до якого, відповідач продав приміщення магазину, який розташований в м. Корець по вул. Київській № 3-б, Корецького району Рівненської області.

Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що у випадку, коли сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Таким чином, положення ч.2 ст.220 ЦК України можуть бути застосовані лише до тих договорів, які підлягають тільки нотаріальному посвідченню, від якого ухиляється одна із сторін, і не потребують державної реєстрації.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу приміщення магазину суперечить законодавству, оскільки такий правочин підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 220, 640, 657 ЦК України, ст. ст. 307, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корецького районного суду від 08 травня 2009 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу приміщення магазину, що знаходиться в м. Корець по вул. Київській, 3-б дійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: