Справа № 524/2546/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2013 року м.Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі

Головуючого судді Андрієць Д.Д.

за участю секретаря Маренич О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 стандарт про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука з позовом до ПАТ ОСОБА_3 Стандарт про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що працював у ПАТ ОСОБА_3 Стандарт на посаді начальника регіонального центру у м. Кременчук Центральної регіональної дирекції Управління регіонального розвитку.

Наказом № 578-К від 05.03.2013 року його було звільнено з даної посади у звязку із втратою довіря до нього, згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Вважає, що відповідачем під час його звільнення були грубо порушені вимоги законодавства, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 41 КЗпП України з вказаної підстави можуть бути звільнені з роботи лише особи, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності, а до кола його посадових обовязків не входило безпосереднє обслуговування грошових та матеріальних цінностей.

В звязку з незаконним звільненням він зазнав душевних хвилювань, вимушений був змінити свої сталі звязки, життєвий рівень та життєвий ритм. Вважає, що діями відповідача йому була спричинена моральна шкода в розмірі 10000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд скасувати наказ голови правління ПАТ ОСОБА_3 Стандарт № 578-К від 05.03.2013 року про звільнення його з посади начальника регіонального центру у м. Кременчук Центральної регіональної дирекції Управління регіонального розвитку. Поновити його на вказаній посаді. Стягнути з ПАТ ОСОБА_3 Стандарт на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, визначених в позовній заяві. Позивач пояснив, що на нього не покладалися обовязки по обслуговуванню грошових чи товарно-матеріальних цінностей. Звертав увагу суду на те, що звільнення за п.2 ст. 41 КЗпП України, допускається, коли працівник допустив винні протиправні дії щодо грошових чи товарно-матеріальних цінностей власника. Він не допустив втрати грошових коштів чи товарно-матеріальних цінностей банку, матеріальна шкода банку не була спричинена. Оскільки його вина відсутня, вважає своє звільнення на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України недопустимим. Також зазначив, що не вимагав та не привласнював коштів від спеціалістів банку по залученню клієнтів.

Представник відповідача ПАТ ОСОБА_3 Стандарт - ОСОБА_5Я в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що в посадовій інструкції начальника регіонального центру Центральної регіональної дирекції Управління регіонального розвитку зазначені задачі та обовязки з обслуговування товарних цінностей, які мав виконувати позивач. На виконання цих обовязків позивач здійснював приймання товарно-матеріальних цінностей, що підтверджується документами, доданими до заперечення. Виконувана ОСОБА_1 в банку робота входить до переліку робіт, затвердженого постановою ОСОБА_6 Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріату ВЦРПС № 447/24 від 28.12.1977 року, при виконанні яких можуть укладатись договори про матеріальну відповідальність. Наказом по Банку № 307 від 30.06.2011 року позивача було призначено матеріально-відповідальною особою та з ним було укладено договір про матеріальну відповідальність. Підставою для втрати довіри до позивача стало вчинення ним корисливих дій у відношенні до підлеглих працівників. Вказаний факт підтверджується поясненнями працівників Регіонального центру у м. Кременчук а також висновком начальника відділу власної безпеки Управління безпеки банку ОСОБА_7 від 06.02.2013 року. Примушуючи підлеглих працівників періодично здавати грошові кошти на рекламні цілі, позивач вийшов за межі наданих йому повноважень, діяв з власних корисливих мотивів, чим втратив довіру банку. Крім того, ОСОБА_1 за час роботи в Банку характеризувався з негативного боку. Ним було незаконно запровадження систему штрафів та збір грошових коштів серед підлеглих працівників. Вказане підтверджується матеріалами службової перевірки. Наказом від 25.07.2012 року до позивача було застосовано заходи дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він працював спеціалістом по залученню клієнтів ПАТ ОСОБА_3 Стандарт під керівництвом ОСОБА_1 Відносини з позивачем були робочого характеру, неприязних стосунків між ними не було. Зазначив, що близько року тому на зборах трудового колективу директором ОСОБА_1 було прийнято рішення про збір грошових коштів з працівників Банку на рекламні цілі. Колектив вимушений був погодитись з вказаним розпорядженням директора. Працівники запропонували визначити його відповідальним за збір коштів. Після цього щомісяця він нагадував працівникам про необхідність перерахування на його картку коштів. В подальшому дані кошти сплачувалися рекламній агенції Інформщит. У тому видку, коли він не мав можливості здійснювати оплату рекламних послуг, кошти перераховувалися на карту провідного спеціаліста ОСОБА_9, а після її звільнення на карту ОСОБА_10 Підтвердив, що давав пояснення працівникам служби безпеки Банку з даного приводу.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що працює спеціалістом по залученню клієнтів з жовтня 2012 року. Вказала, що для залучення клієнтів вони співпрацюють з рекламною агенцією Інформплюс. На підставі актів виконаних робіт та рахунків на оплату, головний офіс банку оплачує в безготівковій формі послуги вказаної рекламної агенції. Вона не працювала в той період, коли на зборах трудового колективу було озвучено розпорядження про збір коштів на рекламні цілі.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона працює спеціалістом по кредитуванню. Зазначила, що влітку 2012 року на нараді спеціалістів по залученню клієнтів в офісі Кременчуцького регіонального центру ОСОБА_1 повідомив, що банк не виділяє кошти на рекламу тому дав розпорядження про щомісячний збір коштів на вказані цілі. Кошти домовилися перераховувати на картку ОСОБА_8 Працівники не бажали здавати гроші, однак вимушені були це робити.

Під час проведення службової перевірки, деякі працівники не хотіли писати пояснення з цього приводу, оскільки боялися втратити роботу. Особисто вона давала письмові пояснення працівникам служби безпеки Банку.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що працювала в ПАТ ОСОБА_3 Стандарт спеціалістом по залученню клієнтів під керівництвом ОСОБА_1 Повідомила, що влітку минулого року на зборах колективу позивач надав розпорядження про збір коштів на рекламні цілі. Попередив працівників, що якщо це когось не влаштовує - можуть звільнятися. Після цього за вказівкою ОСОБА_1 щомісяця збирались кошти. З цього приводу вона давала письмові пояснення працівникам служби безпеки Банку.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що працює головним спеціалістом з безпеки Центральної регіональної дирекції Управління регіонального розвитку ПАТ ОСОБА_3 Стандарт. Зазначив, що на його адресу від співробітників Кременчуцького регіонального центру надійшла інформація про те, що в колективі спеціалістів по залученню клієнтів Кременчуцького регіонального центру відбувається щомісячний збір грошових коштів на рекламні цілі. Про вказану інформацію він повідомив службовою запискою начальника служби безпеки Банку. З метою перевірки даної інформації було призначене службове розслідування.

Особисто він проводив опитування співробітників Регіонального центру в м.Кременчук. В ході опитування було встановлено, що ОСОБА_1 було проведені збори підлеглих працівників, на яких він дав їм вказівку здавати кошти на рекламні цілі. Зі слів співробітників це була саме вказівка про збір коштів, а не пропозиція. Хоча працівники були обурені такою вказівкою, однак були вимушені щомісяця перераховували на картку ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 50 грн. Частина працівників відмовилась давати письмові пояснення, оскільки побоювались що про їх свідчення стане відомо керівництву, що потягне за собою негативні для них наслідки. Працівники Кременчуцького регіонального центру надавали пояснення добровільно. Тиск з боку співробітників служби безпеки Банку на них не чинився.

На запитання суду щодо дати складання ним службової записки на імя начальника Управління безпеки Банку ОСОБА_15 зазначив, що допустив описку, невірно вказавши 2012 рік, замість 2013 року.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу законності звільнення ОСОБА_1 з займаної посади за п.2 ст. 41 КЗпП України.

Наказом № 702-К від 27.05. 2011 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ПАТ ОСОБА_3 Стандарт на посаду начальника відділу комерційного розвитку в м.Кременчук Центрального регіонального центру Управління регіонального розвитку з 27.05.2011 року по 27.08.2011 року.

27.05.2011 року між ПАТ ОСОБА_3 Стандарт та ОСОБА_1 було укладено договір про матеріальну відповідальність, відповідно до якого позивач взяв на себе матеріальну відповідальність за забезпечення цілісності та схоронності переданих йому (або отриманих ним під час виконання трудових обовязків) матеріальних цінностей.

Згідно наказу голови правління ПАТ ОСОБА_3 Стандарт № 307 від 30.06.2011 року, позивача було призначено матеріально-відповідальною особою за збереження та експлуатацію основних засобів та необоротних активів.

Наказом № 1565-К від 17.10.2011 року позивача було переведено на посаду начальника регіонального центру у м. Кременчук Центральної регіональної дирекції Управління регіонального розвитку.

Відповідно до посадової інструкції начальника регіонального центру Центральної регіональної дирекції Управління регіонального розвитку на ОСОБА_1 було покладено зокрема обовязки з обслуговування товарних цінностей:

- контроль за ефективним використанням ресурсів Банку, згідно затверджених норм витрат (бензин, папір, телефонія, канцтовари, і т.д.);

- контроль за рухом основних засобів і товарно-матеріальних цінностей Банку, ведення Книги обліку товарно-матеріальних цінностей, заповнення ОСОБА_14 оборотних засобів -1 по переміщенню;

- забезпечення і контроль збереження основних засобів і товарно-матеріальних цінностей, в тому числі отриманих центром платіжних карт;

- забезпечення контролю за обліком та переміщенням основних засобів і товарно-матеріальних цінностей;

- забезпечення і контроль матеріально-технічного забезпечення підрозділу.

Наказом № 578-К від 05.03.2013 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника регіонального центру у м. Кременчук Центральної регіональної дирекції Управління регіонального розвитку у звязку із втратою довіря до нього, згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України.

В даному наказі зазначено, що підставами для звільнення позивача з займаної посади є: висновок начальника відділу власної безпеки Управління безпеки Банку ОСОБА_16 № 20-22 від 06.02.2013 року; пояснення ОСОБА_1 від 31.01.2013 року.

Пунктом 2 ст. 41 КЗпП України визначено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

У відповідності до вимог п.28 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. N 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

З пояснень представника відповідача вбачається, що підставою для втрати довіри до ОСОБА_1 з боку керівництва банку стала організація позивачем неправомірного збору коштів із співробітників регіонального центру у м. Кременчук Центральної регіональної дирекції Управління регіонального розвитку. Вказані висновки безпосередньо ґрунтувалися на висновку начальника відділу власної безпеки Управління безпеки Банку від 06.02.2013 року та поясненнях ОСОБА_1 від 31.01.2013 року.

Висновки керівництва ПАТ ОСОБА_3 Стандарт про втрату довіри до ОСОБА_1 суд вважає обґрунтованими, оскільки вони підтверджується висновком № 20-22 від 06.02.2013 року. Вказаний висновок базувався на поясненнях опитаних працівниками служби безпеки Банку співробітників регіонального центру у м. Кременчук Центральної регіональної дирекції Управління регіонального розвитку та не був спростований показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_11 та ОСОБА_14

Судом було встановлено, що свідки не перебували в неприязних стосунках з позивачем, тому у них немає підстав для того, щоб давати неправдиві свідчення відносно нього.

Крім того, позивач не заперечував факту збору особистих коштів співробітниками регіонального центру у м. Кременчук на рекламні цілі, зазначивши, що з його боку була озвучена пропозиція, а не вказівка підлеглим працівникам щодо збору коштів, на яку погодились спеціалісти по залученню клієнтів, оскільки це було в їх інтересах.

Таким чином, факт неправомірного збору власних коштів працівників регіонального центру у м.Кременчук Центральної регіональної дирекції Управління регіонального розвитку на рекламні цілі за вказівкою директора ОСОБА_1 знайшов підтвердження в судовому засіданні, оскільки керівництво ПАТ ОСОБА_3 Стандарт не уповноважувало його на такі дії, що не заперечується позивачем.

Дії позивача, які виразились в спонуканні підлеглих працівників до неправомірного збору особистих коштів потягли за собою втрату довіри до нього, як до начальника регіонального центру у м. Кременчук Центральної регіональної дирекції Управління регіонального розвитку з боку керівництва ПАТ ОСОБА_3 Стандарт.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає звільнення позивача з займаної посади обґрунтованим. За таких обставин суд відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення його на роботі.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 судом відмовлено в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, його позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди не підлягають задоволенню у звязку з їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 стандарт про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя