Провадження № 2/742/74/13
Єдиний унікальний № 742/66/13- ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2013 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Коваленко А.В..,

при секретарі Гапоненко Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3,. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Професійно-технічного училища № 1 м.Прилуки, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним наказу про звільнення, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та заподіяної моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до Професійно-технічного училища № 1 м.Прилуки про поновлення на роботі та виплату коштів в звязку з вимушеним прогулом. Після уточнення позовних вимог просить визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та заподіяної моральної шкоди. Свої уточнені вимоги мотивує тим, що його згідно наказу №76 від 29 листопада 2012 року виданого директором професійно-технічного училища №1 м.Прилуки, було звільнено з посади старшого майстра ПТУ №1 відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України (за скороченням штату) 03.12.2012 року.

01 жовтня 2012 року наказом №52 ОСОБА_1 було попереджено про скорочення штату працівників, а саме посади старшого майстра Прилуцького професійно-технічного училища №1, та його наступного звільнення відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. В даному наказі зазначено, що на день попередження даного працівника в штатному розписі ПТУ №1 вакантних посад немає. Як зазначає у своїй заяві позивач, за час до його звільнення на ПТУ №1 було прийнято на роботу двох викладачів, секретаря та двох майстрів виробничого навчання, йому ж директор не запропонував жодну із цих посад. Засіданням профспілкового комітету від 15 листопада 2012 року ОСОБА_3 було роз»яснено, що його дії, щодо скорочення старшого майстра не правомірні, у зв»язку з цим відмовлено у наданні згоди на скорочення. Тому він запропонував позивачу посаду майстра виробничого навчання та викладача , які на цей час були зайнята.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та зазначили, що оскільки після повідомлення про наступне звільнення на підприємстві існувало три вакантні посади, які позивач мав можливість зайняти, останні йому не були запропоновані то його звільнення було здійснено з порушенням вимог чинного законодавства.

Представник відповідача, директор ПТУ №1 м.Прилуки ОСОБА_3, позовні вимоги не визнав та зазначив, що він в серпні місяці 2012 року звернувся з листом до Чернігівського обласного управління освіти з проханням погодити скорочення штату працівників. А саме посади старшого майстра. Після погодження він 01.10.2012 року видав наказ про скорочення штатної чисельності , а саме посади старшого майстра та повідомив про наступне звільнення старшого майстра ОСОБА_1 про його звільнення з 01.12.2012 року. Оскільки вакантних посад , які б міг займати ОСОБА_1 не було то в наказі було зазначено, що вакантних посад немає. Крім того зазначив, що в день попередження про скорочення посади старшого майстра прийнято на роботу на посаду майстра ОСОБА_4 , який мав вищу кваліфікацію ніж ОСОБА_1Г . В період з моменту попередження позивача про скорочення штату до видачі наказу про звільнення на підприємстві існувало крім посади, на яку було призначено ОСОБА_4, ще посада викладача та посада секретаря. Посаду викладача ОСОБА_5 було запропоновано на засіданні профспілкового комітету, але він не погодився з даною пропозицією, посаду секретаря останньому не пропонувалося, оскільки його кваліфікаційний рівень не відповідає вимогам, щодо даної професії. Крім того зазначив, що на даний час він може запропонувати позивачу вакантну майстра групи „електрозварник ручного зварювання на якій працює ОСОБА_4, оскільки останній погодився в разі необхідності написати заяву про звільнення з даної посади.

Заслухавши пояснення позивача,представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав :

Як встановлено судом, ОСОБА_1 прийнятий на посаду заступника директора з навчально-виробничої роботи Професійно-технічного училища №1 м. Прилуки згідно наказу № 25 від 06.06.2006 року (а.с.23).

31.12.2008 року наказом № 70 від 31.12.2008 року переведений на посаду старшого майстра в звязку зі скороченням посади заступника директора (а.с.23).

22.08.2012 року директор Прилуцького ПТУ № 1 звернувся до Управління освіти і науки Чернігівської обласної адміністрації з листом про надання згоди на скорочення посади старшого майстра (а.с.24).

01 жовтня 2012 року директором ПТУ № 1 видано наказ № 52 відповідно до якого скорочено посаду старшого майстра з 01.12.2012 року та попереджено ОСОБА_1 про його наступне звільнення у звязку із скороченням штату працівників. Крім того в наказі зазначено , що на день попередження працівника в штатному розписі ПТУ № 1 вакантних посад немає ( а.с.25).

05.10.2012 року директор ПТУ № 1 звернувся з листом до первинної профспілкової організації Персоналу Прилуцької виховної колонії Управління Державної пенітенціарної служи України в Чернігівській області Всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби , членом якої був ОСОБА_1, з проханням надати дозвіл на звільнення старшого майстра ПТУ № 1 ОСОБА_1 ( а.с.139).

Згідно протоколу засідання комітету первинної профспілкової організації Персоналу Прилуцької виховної колонії Управління Державної пенітенціарної служи України в Чернігівській області вбачається, що профспілкова організація не надала згоди на звільнення ОСОБА_1 в звязку з тим, що на момент попередження працівника про звільнення на підприємстві малися вакантні посади, але вони не були запропоновані ОСОБА_1 натомість на вакантні посади були прийняті інші особи( а.с.57-58).

Наказом № 76 від 29.11.2012 року ОСОБА_1 звільнено з посади старшого майстра Прилуцького професійно-технічного училища № 1 , відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України ( за скороченням штату) з 03.12.2012 року ( а.с.26).

01.10.2012 року наказом № 53 на посаду майстра виробничого навчання училища групи № 3-зв за професією „ Електрозварювальник ручного зварювання призначено ОСОБА_4 ( а.с.92)

22.10.2012 року наказом № 57.1 на посаду секретаря-друкарки призначено ОСОБА_6 ( а.с.82).

30.10.2012 року наказом № 63 на посаду викладача загально технічних дисциплін ПТУ № 1 м. Прилки призначено ОСОБА_7 ( а.с.89).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»встановлено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Статтею 43 КЗпП передбачено, що розірвання трудового договору на підставах передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організа ції), 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП, може бути проведене лише за згодою виборчого органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або повноваженого ним органу про розірвання договору з працівником. Рішення виборчого органу первинної профспілко вої організації про відмову в наданні згоди на розірвання договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборчого органу первинної профспілкової організації.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії» від 15 вересня 1999 р. № 1045-ХІУ рішення профспілки про надання згоди на розірван ня трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрун тування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Із роз'яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 р. вбачається, що розірвання трудового договору з ініціа тиви власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 431 КЗпП. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Згідно з випискою з протоколу засідання профспілкового комітету первинної організації профспілки, у надан ні згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП, в зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці в ПТУ №1 відмовлено. Зазначена відмова у наданні згоди є обґрунтованою. Зокрема профспілковий комітет зазначив, що адміністрація підприємства порушено вимоги ст.49-2 КЗпП України, оскільки при наявності вакантних посад вони не були запропоновані ОСОБА_1, хоча в цей час на роботу були прийняті інші працівники.

З матеріалів справи слідує, що з часу попередження позивача про звільнення та по момент звільнення позивача з роботи на підприємстві були вакантні посади майстра виробничого навчання за професією "Електрозварювальник ручного зварювання , секретаря-друкарки, викладача загально технічних дисциплін ПТУ № 1 м. Прилки.

Докази того, що дані посади були запропоновані позивачу , як і того, що останній від них відмовилась в матеріалах справи відсутні.

Суд відкидає покази представника відповідача про те, що ним пропонувалися позивачу посади майстра виробничого навчання за професією " Електрозварювальник ручного зварювання (згідно листа №68 від 16.11.2012 року а.с.77) та посада викладача ( запропонована на засіданні профспілкового комітету (а.с.58), а останній не дав згоди на його призначення на ці посади, оскільки дані посади на момент коли директор ПТУ №1 їх запропонував позивачу не були вакантними на них були призначені, в період від попередження про майбутнє звільнення позивача до звільнення , інші особи. Покази представника позивача про надання згоди осіб, які займають дані посади на їх звільнення в разі надання згоди позивача на заняття даних посад суд також не приймає, оскільки законом передбачено необхідність запропонувати вакантні посади.

Також суд не погоджується з доводами представника відповідача викладених в письмових запереченнях на позов та даними представником в судовому засіданні, оскільки останні не ґрунтуються на вимогах КЗпП України та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності .

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З наведеного слідує, що відповідач повинен був запропонувати позивачу будь-яку іншу роботу на підприємстві, а не лише роботу, яка відповідає її професії чи спеціальності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виходячи, з вище викладеного суд вважає, що наказ № 76 від 29.11.2012 року , який передбачає звільнення ОСОБА_1 без дотримання вимог ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, має бути визнаний незаконним. Враховуючи незаконність звільнення, позивач підлягає поновленню на роботі з 04.12.2012 року на посаді старшого майстра ПТУ № 1 .

Відповідно до довідки № 101 від 06.02.2013 року (яка виконана у відповідності до вимог Постанови КМ №100 від 08.02.1995 пророку) середньоденна склала 141 грн.54 коп. ( а.с.149) , а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6652 (шість тисяч шістьсот пятдесят дві) гривни 38 коп. за час вимушеного прогул .При цьому суд враховує, що в грудні 2012 року у позивача повинно бути -20 робочих днів, в січні 2013 року -21, в лютому 6, що в загалом становить 47 робочих днів ( 141,54 грн.Х 47 дн.).

Крім цього, у відповідності до вимог ст.237-1 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода, яка виразилася у втраті нормальних життєвих зв"язків позивача через звільнення з роботи, проведене з порушенням порядку вивільнення працівників. Виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, а також, враховуючи тривалість та обсяг понесених моральних збитків, суд вважає справедливим буде стягнення на відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 ( пятьсот ) грн.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частиною 3 вказаної статті встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору , він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином з Професійно-технічного училища № 1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 214,60 грн.

Вимоги позивача про скасування наказу № 76 від 29.11.2012 року, не маює правового обґрунтування , в зв"язку з чим не підлягають задоволенню.

На підставі ч.1 ст.40 та ст.ст. 49-2, 233 ,235, 237-1 Кодексу Законів про працю України, керуючись ст.ст.10,11,60, 88, 208, 209, 212 -215, 294,367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Професійно-технічного училища № 1 м.Прилуки, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , про визнання незаконним наказу про звільнення, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та заподіяної моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним Наказ №76 директора ПТУ № 1 "По особовому складу про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого майстра Прилуцького професійно-технічного училища № 1.

Поновити ОСОБА_1 , на роботі на посаді старшого майстра Прилуцького професійно-технічного училища № 1 з 04.12.2012 року .

Стягнути з Прилуцького професійно-технічного училища № 1 на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.12.2012 року по 08 лютого 2013 року у розмірі 6652 (шість тисяч шістьсот пятдесят дві) гривни 38 коп. та 500, 00 грн.( пятсот грн..) на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення середньомісячного заробітку , в розмірі не більше ніж за один місяць - допустити до негайного виконання.

Стягнути з Прилуцького професійно-технічного училища № 1 на користь держави судовий збір у розмірі 214 ( двісті чотирнадцять)грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Суддя А.В.Коваленко