Справа № 0503/9402/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2012 .

Артемiвський мiськрайонний суд Донецької областi у складі

головуючого судді Шевченко Л.В.,

при секретарі судового засідання Івашко К.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 кооперативу Ювілейний, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 кооперативу Ювілейний, у якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру № 59 за адресою: м. Артемівськ, вул. Чайковського, буд.30 після смерті дружини ОСОБА_6, яка померла 30.04.2012 року.

Позивач обґрунтовує позов тим, що він є спадкоємцем майна по закону, що залишилось після смерті його дружини ОСОБА_6, яка померла 30.04.2012 року, яким є квартира за адресою: АДРЕСА_1, тому що проживав з спадкодавцем з 17 червня 1980 року та по день смерті, і вважає що фактично прийняв спадкове майно, але у зв?язку з відсутністю свідоцтва про право власності на спадкову квартиру вимушений звернутися до суду за визнанням права власності на спадкове майно.

Вказана квартира № 59 житловою площею 30,32 кв. м житлового будинку № 30 по вул. Чайковського у кооперативі Ювілейний була зареєстрована за ОСОБА_6 на праві особистої власності на підставі Реєстраційного посвідчення від 28 квітня 1992 року, виданого Артемівським БТІ, та записано у реєстрову книгу № 1 за реєстровим номером 61.

Позивач вказує, що у передбачений законодавством шестимісячний термін він звернувся у Першу Артемівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, але прийняти спадщину йому так і не вдалося, оскільки з невідомих йому причин його дружина за життя не оформила право власності на спадкове майно квартиру, відсутнє свідоцтво про право власності на житло, тому у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 кооперативу Ювілейнийпроти позову не заперечувала.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, оцінивши надані суду докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково з огляду на наступне.

30 квітня 2012 року померла колишня дружина позивача - ОСОБА_6, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ЛЕ № 858235, виданого 03.05.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану адміністрації муніципального району Яковлевський районБелгородської області (арк.с.4), Свідоцтвом про укладення шлюбу серія I- ЛЕ № 274607 виданого 07.04.1973 року в с. Беломестне Новооскольського району Белгородської області (арк.с.5).

Після смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно - квартира № 59 житлового будинку № 30 по вул. Чайковського в м. Артемівську, кооператив Ювілейний, дійсною вартістю станом на 15.06.2012 року 54873 грн.

Вказана квартира належала на праві особистої власності ОСОБА_6 на підставі Реєстраційного посвідчення, виданого Артемівським БТІ та зареєстрованого 21.04.1992 року у реєстрову книгу № 1 за реєстровим номером 61 (арк.с.3). Технічний паспорт на квартиру, виготовлений 15.06.2012 року КП Артемівське БТІсвідчить про те, що власником квартири зареєстровано ОСОБА_6, загальна площа квартири 48,2 кв. м, у тому числі жила площа -30,3 кв. м (арк.с.6-7)

Як зазначено у будинковій книзі прописки громадян, які мешкають у будинку № 30 квартира № 59 по вул. Чайковського м. Артемівська, в даній квартирі прописані: ОСОБА_6 з 23.11.1976 року та ОСОБА_1 з 17.06.1980 року (арк. с. 8,9).

Довідка ОСОБА_3 кооперативу Ювілейнийвід 20.08.2012 року вказує, що ОСОБА_1, 1944 р. н., прописаний та проживає в кооперативному будинку ЖБК Ювілейнийза адресою: АДРЕСА_2 з 17.06.1980 року, де була прописана з 23.11.1976 року та проживала по день смерті (30.04.2012 року) його дружина ОСОБА_6 (арк. с.10).

Позивач зі спадкоємцем перебував у зареєстрованому шлюбі з 07.04.1973 року, про що свідчить Свідоцтво про укладення шлюбу серія I- ЛЕ № 274607, по день смерті 30.04.2012 року ОСОБА_6 Документів, які б свідчили про факт розірвання шлюбу суду не надано.

З матеріалів справи також вбачається, що первісна вартість квартири становила 4200 руб. Остаточний внесок (пай) сплачено в 1985 році. Заборгованості немає.

Позивач у своїй позовній заяві не вказує про наявність (чи відсутність) інших спадкоємців на спадкове майно.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач не надав суду письмового доказу щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Проте, в судовому засіданні наполягав на тому, що фактично йому було відмовлено у видачі свідоцтва на тій підставі, що відсутній правовстановлюючий документ про право власності на квартиру.

На запит суду від 04.12.2012 року № 31847 Першою Артемівською державною нотаріальною конторою надано відповідь про те, що відповідно заяв ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про прийняття спадщини було заведено спадкову справу на майно ОСОБА_6, померлої 30.04.2012 року. Інші особи з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Свідоцтва про право на спадщину ще не видані.

Позивач в судовому засіданні підтвердив, що спадкоємці, які подали заяви про прийняття спадщини на майно громадяни ОСОБА_7 Федерації - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є відповідно сином та дочкою позивача та його померлої дружини.

Ухвалою суду від 11.12.2012 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Позивачем до суду надані довіреності від ОСОБА_4 та ОСОБА_5, засвідчені нотаріусом Белгородського нотаріального округу Белгородської області ОСОБА_8 про те, що вони довіряють ОСОБА_1 бути їх представником з питань вступу у спадщину та оформлення спадкових прав за законом після померлої 30.04.2012 року матері ОСОБА_6, яка мешкала на день смерті за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та діти спадкодавці - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6.

Відповідно до п. б. п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про захист права власності№ 20 від 22.12.1995 р. при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю, або приміщення, надані члену житлового, житлово - будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооператив у особи, яка має право на частку пайових внесків, виникає право власності на відповідну частину квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 146 Житлового кодексу України та Примірного статуту ЖБК пай, внесений подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їхнім спільним майном (якщо інше не буде встановлено письмовою згодою між ними).

Згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сімю України (який діяв на момент останнього внеску) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

У відповідності до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року (яка діяла на час оформлення права власності ОСОБА_6Я.) при винесенні виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, що належить місцевій Раді депутатів трудящих, державній, кооперативній або громадській установі, підприємству чи організації, бюро технічної інвентаризації, на підставі цього рішення, провадить реєстрацію будинку або домоволодіння та видає реєстраційне посвідчення (п.13). Тобто, згідно з діючим на той час законодавством, ОСОБА_6 зареєструвала на праві особистої власності квартиру, про що видане реєстраційне посвідчення.

Оскільки дружина позивача повністю викупила квартиру під час зареєстрованого шлюбу, то згідно зі статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, вказана квартира з моменту викупу стала об'єктом спільної сумісної власності подружжя, в якій частки чоловіка ОСОБА_1 та ОСОБА_6 його дружини, є рівними: по 1/2 частини квартири кожному. Крім того, судом встановлено, що на час оформлення ОСОБА_6 в 1992 році квартири на праві особистої власності, ОСОБА_4 (сину) виповнилося 18 років (03.03.1974 р. н.), ОСОБА_5 (доньці) 13 років (31.10.1979 р. н.).

Законність володіння, користування й розпорядження квартирою № 59 у буд. № 30 по вул. Чайковського в м. Артемівськ, Донецької області сімєю ОСОБА_5 ніким і ніколи не заперечувалась.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.3 ст.384 ЦК України - у разі викупу квартири член ЖБК стає її власником.

Статтею 11 ч.1,2 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Законом від 07 лютого 1991 року № 697-ХII „Про власність (який діяв на момент видачі реєстраційного посвідчення) було передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок на квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, наданий йому в користування, набуває права власності на це майно.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів в суді, визначених ст.16 ЦК України є визнання права.

Згідно ч.1 ст.28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Рівність часток подружжя у спільному сумісному майні визначена ст.70 СК України.

Тобто, з урахуванням рівності часток подружжя в спільній сумісній власності, суд вважає доведеним факт належності 1/2 частки квартири АДРЕСА_4 на праві власності ОСОБА_1.

Спадщина на майно ОСОБА_6 відкрилась після її смерті 30.04.2012 року. Спадкування здійснюється за законом.

Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Частиною 1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

З урахуванням вказаних вимог закону, спадщина після смерті ОСОБА_6 мала бути поділена в рівних частках між її спадкоємцями ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожен з яких мав би право на 1/3 частину спадкового майна.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на спадкування 4/6 частки квартири АДРЕСА_5, а їх діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - по 1/6 кожний.

Судом встановлено, що відповідач проти позову не заперечує. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, за наявних для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Разом з тим, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про часткове задоволення позовних вимог, оскільки задоволення позову повністю та визнання права власності на всю квартиру за ОСОБА_1 може порушити законні права дітей померлої ОСОБА_6 Суд враховує телефонограму ОСОБА_4 (сина померлої) на адресу суду, в якій він повідомив про те, що ні він ні його сестра ОСОБА_5 (донька померлої) не відмовляються від своїх прав на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_6. В судове засідання треті особи не зявилися, про розгляд справи повідомлені телефонним звязком. В судове засідання передані довіреності, які підтверджують лише той факт, що вони довіряють ОСОБА_1 бути їх представником з питань вступу у спадщину та оформлення спадкових прав за законом після померлої 30.04.2012 року матері ОСОБА_6, яка мешкала на день смерті за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно додатку № 2 до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (що діє до 01.01.2013 року), правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно є рішення суду про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна.

Відповідно до ст.ст. 18, 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень- підставою для реєстрації права власності є рішення суду стосовно права на нерухоме майно, обмежень цих прав.

У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, ОСОБА_1 не може реалізувати своє право власника майна щодо оформлення тієї частки квартири, що належить йому як подружжю і як спадкоємцю першої черги за законом та прийняти спадщину у встановленому законом порядку, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 діти померлої ОСОБА_6 також як спадкоємці першої черги в порядку спадкування за законом. Проте, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до суду з позовними вимогами не звертались, як і не звертався ОСОБА_1 в інтересах своїх дітей (за довіреністю).

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину кооперативної квартири № 59 за адресою: м. Артемівськ, вул. Чайковського, буд.30 та на 1/6 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 30.04.2012 року, а всього 4/6 частини квартири, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В іншій частині - залишити без розгляду.

Суд зазначає, що оскільки позивачем було сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, то позивачеві необхідно повернути надмірно сплачений судовий збір в розмірі 287,13 грн., про що ухвалити судове рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5-8, 10-15, 107, 130, 174, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 25, 328, 1216, 1268 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 кооперативу Ювілейний, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/6 частини квартири АДРЕСА_6 після померлої 30.04.2012 року дружини ОСОБА_6. В іншій частині позов залишити без розгляду.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано у нарадчій кімнаті особисто суддею.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя Л. В.Шевченко