Справа № 569/2511/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2013 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого судді - Крижової О.Г.

при секретарі - Гриценюк М.А.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

та представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства Рівнеелектроавтотранс Рівненської міської ради про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу,

встановив:

В Рівненський міський суд надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Комунального підприємства Рівнеелектроавтотранс Рівненської міської ради про поновлення його на посаді водія тролейбуса пасажирського служби руху КП Рівнеелектроавтотранс з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 3129,29 грн. за кожен місяць вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 вересня 2009 року був прийнятий на роботу водієм тролейбуса у КП Рівнеелектроавторанс Рівненської міської ради. 11 січня 2013 року звільнений з роботи за появу на роботі в нетверезому стані за п.7 ст.40 КЗпП України згідно Наказу № 4 від 10 січня 2013 року. Вищевказане звільнення вважає незаконним, оскільки перебування його у нетверезому стані підтверджується виключно показами приладу (індикатора парів етанолу АГ 1200), який демонструє результат загорання червоної лампочки та напису Алкоголь при вмісті парів етанолу, нижчому за дозволений законодавчо. Вважає, що факт перебування працівника у тверезому стані може бути підтверджений іншими видами доказів, а саме будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зокрема, такими доказами можуть бути показання свідків. Крім того, вважає за доцільне прийняття рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у розмірі 3129,29 грн. за кожен місяць вимушеного прогулу.

Згідно письмових заперечень відповідача на позовну заяву, позовні вимоги вважаються такими, що не заслуговують на увагу та не підлягають до задоволення з наступних підстав. Наказом директора підприємства № 4 від 10 січня 2013 року, за згодою профспілкового комітету, ОСОБА_4 був звільнений з роботи 11 січня 2013 року з посади водія тролейбуса пасажирського служби руху за появу на роботі в нетверезому стані (п.7 ст.40 КЗпП України). Звільнення позивача з роботи було здійснено згідно з чинним законодавством України, при звільненні йому була видана трудова книжка та виплачені всі належні від підприємства суми. У випадку незгоди з появою його на роботі в нетверезому стані, позивач мав право пройти перевірку на алкоголь в інших спеціалізованих закладах, та надати такі висновки адміністрації підприємства, що зроблено не було. Натомість, позивач погодився з тим, що він зявився на роботу з парами алкоголю, про що засвідчив своїм підписом в протоколі контролю тверезості в присутності двох свідків, де вказано, що він згоден. Крім того, за період роботи на підприємстві позивач мав дисциплінарні стягнення. Просить в позові відмовити за безпідставністю.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги повністю підтримали з підстав, викладених у позові. Просять суд позов задовольнити, поновити ОСОБА_3 на посаді водія тролейбуса пасажирського служби руху КП Рівнеелекроавтотранс Рівненської міської ради з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги і доводи позивача, підтримав надане суду заперечення. Просить в позові відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю.

Оцінюючи пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідженні надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.2,3 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.60 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається із копії трудової книжки, наказом № 155 від 31 серпня 2009 року ОСОБА_3 було прийнято 01 вересня 2009 року на роботу в КП Рівнеелектроавтотранс Рівненської міської ради на посаду водія тролейбуса пасажирського по третьому класу в службу руху.

Згідно наказу № 4 від 10 січня 2013 року, за згодою профспілкового комітету, позивача 11 січня 2013 року було звільнено за п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані.

Встановлено, що 21 грудня 2012 року ОСОБА_3, в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, був недопущений до роботи медичними працівниками спецмедпункту підприємства по причині появи його на роботу в нетверезому стані, так як від ОСОБА_3 відчувався різкий запах алкоголю, він хитався, вів безглузді розмови. ОСОБА_3 був перевірений, в присутності вищевказаних свідків, на контроль тверезості на апараті на наявність парів етанолу (спирту). В результаті огляду позивача загорілася червона лампочка Алкоголь, про що був складений о 06 годині 10 хвилин протокол тверезості. Із наявністю в нього запаху алкоголю та парів спирту Позивач погодився, про що засвідчив своїм підписом в протоколі контролю тверезості.

На протязі його робочого дня (зміни) позивач повторно не зявлявся на підприємство, на лінію не виїжджав, тобто фактично здійснив прогул, так як був відсутній на роботі більше трьох годин без поважних причин.

Згідно п.4 ст.40 КЗпП України прогулом вважається відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Крім цього, позивач дав письмове пояснення на імя директора, де вказав, що на передодні він випив пляшку пива та був відсторонений від роботи при виявлені в нього парів алкоголю.

Згідно п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року визначено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.7 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у тверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконання трудових обов'язків.

Нетверезий стан працівника або наркотичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Позивач, у випадку незгоди з появою його на роботі в нетверезому стані, мав право пройти перевірку на алкоголь в інших спеціалізованих закладах, та надати такі висновки адміністрації підприємства, але таких доказів позивачем не було надано. Також позивач не звертався і в комісію по трудових спорах.

Крім цього, позивач погодився з тим, що він зявився на роботу з парами алкоголю, про що він засвідчив своїм підписом в протоколі контролю тверезості в присутності двох свідків, де вказано, що він згоден.

Допитані в судовому засіданні 25 березня 2013 року свідки ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтвердила факт перебування працівника підприємства, ОСОБА_3, у стані алкогольного сп'яніння під час виконання своїх трудових обов'язків, в наслідок чого він був відсторонений від роботи та про що був складений протокол контролю тверезості.

Крім цього, за період роботи на підприємстві ОСОБА_3 зарекомендував себе, як недисциплінований працівник. До виконання посадових обовязків відносився неякісно, допускав порушення трудової дисципліни, техніки безпеки і охорони праці, мав дисциплінарні стягнення, що підтверджується наданою до суду характеристикою від 04 березня 2013 року за вих. № 160 та довідкою про порушення ним трудової дисципліни від 04 березня 2013 року за вих. № 164.

За таких обставин суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_3 21 грудня 2012 року перебував в стані алкогольного сп'яніння, а тому підставним є звільнення позивача згідно ч.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані, відповідно в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 84, 88, 208, 209, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Комунального підприємства Рівнеелектроавтотранс Рівненської міської ради про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через місцевий суд поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя Рівненського міського суду О.Г.Крижова