Дата документу 28.10.2013
ЄУ № 420/946/13-ц
Провадження №2/420/299/13
28 жовтня 2013 року Новопсковський районний суд Луганської області
у складі головуючого судді В.В. Проньки
при секретарі Перепелиці О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Центр фінансових послуг», ОСОБА_2 про тлумачення правочину, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
01 серпня 2013 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Новопсковського районного суду з позовом до Кредитної спілки «Центр фінансових послуг», ОСОБА_2 в якому просила в контексті кредитного договору № В/57/0088/07/16/06 від 22.12.2007 року, укладеного КС «Центр фінансових послуг» з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, розтлумачити договір поруки № В/57/0088/07/16/06 від 22.12.2007 року укладений КС «Центр фінансових послуг» з ОСОБА_2, ОСОБА_1, як такий, що не містить умови вирішення спірних питань шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом відповідно до регламенту третейського суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у неї виник спір з відповідачем ОСОБА_2 з приводу тлумачення договору поруки у взаємозв»язку з п.7.2 кредитного договору, що є причиною звернення до суду Так, позиція ОСОБА_2 поягає в тому, що усі сторони договору дійшли згоди про те, що спірні питання , пов»язані з виконанням договору № В/57/0088/07/16/06 від 22 грудня 2012 року вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючм третейським судом відповідно до регламенту третейського суду (п.7.2 кредитного договору). Так, як договір поруки є забезпеченням основного зобов»язання, то поручителі домовилися у випадку виникнення спору передати його на розгляд третейського суду. При чому, як спір за кредитним договором, так і спір за зобов»язаннями, передбаченими договором поруки. Її (позивача) позиція полягає в тому, що кредитний договір та договір поруки безумовно пов»язані один з одним, але це є різні два правочини. У неї (позивача) як і у інших поручителів, зобов»язанні виникли тільки після укладення договору поруки. Як сторона за договором поруки вона взяла на себе зобов»язання солідарно з позичальником відповідати перед кредитодавцем за виконання зобов»язань по кредитному договору. Зміст даного правочину (договору поруки) не містить жодного застереження про передачу спору на розгляд третейського суду . В розумінні положень гл.48 ЦК України умова кредитного договору про передачу спору на розгляд третейського суду не є зобов»язанням, яке повинен виконати поручитель за договором поруки. Крім того, п. 4.2 договору поруки « всі суперечки, що виникають у процесі виконання даного договору, вирішуються відповідно до чинного законодавства України». .
Позивач та її представник в судове засідання не з»явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі відсутності відповідачів.
Відповідачі про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать розписки про одержання судових повісток, причину неявки суду не повідомили. Зі згоди представника озивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Відповідач Кредитний союз «Центр фінансових послуг» надав до суду заперечення проти позову, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,в зв»язку з необґрунтованістю, крім того відповідачем надана до суду заяв про застосування до даного спору сроків позовної давності .
Суд, дослідивши матеріали справи, надані позивачем докази, прийшов до наступного.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 22.12.2007 року КС «Центр фінансових послуг» з ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № В/57/0088/07/16/06.
Того ж дня КС «Центр фінансових послуг» з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № В/57/0088/07/16/06 , якою п.7.2 основного договору викладено в наступній редакції : «Всі спірні питання, пов»язані з виконанням кредитного договору № В/57/0088/07/16/06 від 22.12.2007 року вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом відповідно до регламенту третейського суду». Тобто сторони домовилися передати на вирішення третейського суду всі спори, які пов»язані з виконанням кредитного договору. Додаткова угода була підписана ОСОБА_1, а отже остання надала свою згоду на вирішення спорів між сторонами третейським судом.
Крім того, 22.12.2007 року КС «Центр фінансових послуг» з ОСОБА_2, ОСОБА_1, було укладено договір поруки № В/57/0088/07/16/06, згідно умов якого поручитель ОСОБА_1 солідарно з позичальником ОСОБА_2 відповідає перед кредитодавцем за виконання зобов»язань за кредитним договором .
З огляду на викладене, договір поруки укладався саме для забезпечення виконання кредитного договору , а поручитель згідно з ч.1 ст. 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов»язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов»язання та іншими умовами договору .
Таким чином, зобов»язання, яке виникло за договором поруки покликане забезпечити виконання основного зобов»язання , тобто кредитного договору. Зобов»язання поручителя нести солідарну відповідальність з позичальником за виконання договору нерозривно пов»язано з зобов»язанням, яке виникло на підставі кредитного договору і отже вимоги, які пред»являються до поручителя не можуть випливати з самого лише договору поруки за відсутністю неналежного виконання основого зобов»язання . Першопричиною пред»явлення вимог до поручителя є саме неналежне виконання основного зобов»язання без чого неможливим є саме звернення з вимогою до поручителя. Зобов»язання за договором поруки є нерозривно пов»язаними із основим зобов»язаннм і вимоги, які можуть бути пред»явлені до поручителя випливають саме із основного зобов»язання і є пов»язаними з його виконанням.
Відповідно до ч.ч.2,3,4 ст.213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьої цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом вказаної статті тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони.
Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов'язком за умови наявності спору.
Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі.
Тобто підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з'ясувати дійсним зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз'яснює існуючи умови угоди. У розмінні наведених приписів, тлумачення змісту договору здійснюється без зміни його умов.
На підставі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України; докази подаються сторонами й іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі й щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Під час розляду даної справи позивач не налада жодного доказу , що підтверджують обставини справи, зазначені нею в позові, тобто що саме існують підстави для тлумачення правочину.
Таким чином, з'ясувавши юридичну природу виниклих правовідносин, оцінивши надані докази у їх сукупності , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову повністю.
Керуючись ст.ст. 10,11, 60,82,88, 209, 212-218 ЦПК України, ст. 213 ЦК України , суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Центр фінансових послуг», ОСОБА_2 про тлумачення правочину відмовити повністю.
Копію заочного рішення надіслати відповідачам не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя :