16.01.2013 Єдиний унікальний номер 2-5875/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2013 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Скрипник К.О.

при секретарі Назаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 28 жовтня 2011 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом в якому згідно останньої редакції уточнень зазначила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (дідусю та бабусі ОСОБА_6) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1993 року, виданого ВО «Південний машинобудівельний завод» згідно з розпорядженням за № 1963 від 24.12.1993 року належала квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мали двох дітей ОСОБА_2, відповідачку по справі та ОСОБА_7 (дівоче прізвище ОСОБА_2), яка є матір`ю ОСОБА_6. Крім доньки ОСОБА_6, ОСОБА_7 мала також сина від першого шлюбу ОСОБА_3. 12.10.1995 року ОСОБА_7 померла. 09.11.1999 року померла ОСОБА_5. Після її смерті відкрилася спадщина на ? частку квартири АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1993 року. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті були ОСОБА_4, який є її чоловіком, донька померлої, відповідачка по справі ОСОБА_2 та діти померлої доньки спадкодавця ОСОБА_7 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 по праву представлення. В позовній заяві вказано, що відповідачка ОСОБА_2 у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою не зверталася, фактично спадщину не прийняла. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлої 09.11.1999 року та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири АДРЕСА_2 від 21.09.2000 року. На час відкриття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_5, ОСОБА_6 була неповнолітньою, їй виповнилось сім років. ЇЇ мати ОСОБА_7, померла 12.10.1995 року, батько ОСОБА_8, помер 01.11.2003 року, який при житті вихованням доньки не займався, вів антисоціальний спосіб життя, тому байдуже ставився до захисту її прав. У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 на час відкриття спадщини була малолітньою, вона не могла самостійно захищати свої інтереси. 29.04.2010 року ОСОБА_6 виповнилось 18 років, але вона не набула повну цивільну дієздатність у зв`язку з психічним захворюванням. Рішенням районного суду від 22.04.2011 року опікуном недієздатної особи ОСОБА_6 визнана ОСОБА_1 Частка ОСОБА_6 у спадщині після смерті бабусі становить 1/8 частину квартири АДРЕСА_2. Тому, позивачка вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.09.2000 року повинно бути визнане судом недійсним в 1/8 його частині. 19.01.2003 року помер дідусь ОСОБА_6 ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири АДРЕСА_2. Позивачка просила визнати свідоцтво про право на спадщину від 21.09.2000 року, посвідчене Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 3-646 в частині спадкування квартири АДРЕСА_2 частково недійсним в 1/8 його частині; визнати за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_5, померлої 09.11.1999 року; визнати за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом на 3/16 частини вказаної квартири, після смерті ОСОБА_4, померлого 19.01.2003 року.

Позивач у судове засідання не з`явилася про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. З письмової згоди представника позивача суд

ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.

Третя особа у судове засідання не з`явилася про день і час проведення слухання справи була повідомлена належним чином, про причину неявки не повідомила, письмово просили слухати справу у відсутність їх представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 грудня 1993 року (а.с.8).

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мали двох дітей, а саме, ОСОБА_7 (до шлюбу «Плакуща») та ОСОБА_2 (а.с.12,14).

Встановлено, що ОСОБА_7, яка 12 жовтня 1995 року померла, мала двох дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.11,15).

В силу ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Торезького міського суду Донецької області, встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнана недієздатною та над нею встановлено опіку та призначений опікун ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).

Встановлено, що ОСОБА_5 09 листопада 1999 року померла. Після її смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Суд вирішує справу керуючись Цивільним кодексом України в редакції 1963 р., який діяв на час відкриття спадщини як після смерті ОСОБА_7 та і після смерті ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Встановлено, що до прийняття спадщини за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 призивалися її чоловік - ОСОБА_4, донька ОСОБА_2 та діти померлої доньки спадкодавця ОСОБА_7, тобто ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Згідно відповіді Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 18.05.2012 року після смерті ОСОБА_5, померлої 09 листопада 1999 року, звернувся з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4, який діяв за себе та як опікун неповнолітнього ОСОБА_3, 21.09.2000 року, свідоцтво про право на спадщину було видане чоловіку ОСОБА_4 та онуку ОСОБА_3 (а.с.40).

Разом з тим, встановлено, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_6 була також неповнолітньою, однак встановлено, що в її інтересах ніхто не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття.

Застосування позивачем до спірних правовідносин цивільного кодексу, який набрав чинності з 2004 року, є помилковим, оскільки спірні правовідносини виникли у період дії цивільного кодексу в редакції 1963 року.

Виходячи з вищенаведеного, позовні вимоги в частині визнання свідоцтва про право на спадщину від 21.09.2000 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 3-646 в частині спадкування квартири АДРЕСА_2 частково недійсним в 1/8 його частині; визнання за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_5, померлої 09.11.1999 року не підлягають задоволенню, оскільки опікун ОСОБА_6 не звернувся своєчасно до

нотаріальної контори в її інтересах із заявою про прийняття спадщини, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 спадщину не прийняла.

Суду не вдалося встановити, хто був опікуном ОСОБА_6 до того, як призначили опікуном ОСОБА_1 через відсутність документів. Позивачка в позові зазначала, що батько ОСОБА_8, помер 01.11.2003 року, який при житті вихованням доньки не займався.

Далі встановлено, що 19 січня 2003 року помер ОСОБА_4 (а.с.16). Після його смерті відкрилась спадщина на ? частини квартири АДРЕСА_2.

Встановлено, що до прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 за законом першої черги призивалися його донька ОСОБА_2, та діти померлої доньки спадкодавця ОСОБА_7, тобто ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Згідно матеріалів спадкової справи заведеної Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті ОСОБА_4, померлого 19 січня 2003 року, у встановлений строк з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.72-78).

Суд вирішує справу керуючись Цивільним кодексом України в редакції 1963 р., який діяв на час відкриття спадщини.

Встановлено, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_10 була неповнолітньою, проте опікун в її інтересах до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався.

Таким чином, ОСОБА_6 є такою, що не прийняла спадщину.

Застосування позивачкою ст. 1268 ЦК України (в редакції 2004 року) до даних правовідносин є помилковим, оскільки спірні правовідносини виникли під час дії Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року).

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а у відповідності до положень ч.1. ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом на 3/16 частини квартири АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_4, померлого 19.01.2003 року є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_6 є такою, що не прийняла спадщину.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, у звязку з чим поверненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.524, 525,527, 529, 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя К.О.Скрипник