ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/3321/13-ц
Провадження № 2/362/1656/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.09.2013 року м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Корнієнка С.В., при секретарі Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

в с т а н о в и в:

5 червня 2013 року позивач звернувся із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 27966,02 грн. за кредитним договором № k3xrFR05050084 від 08.01.2008 року та судові витрати у справі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та, за відсутності відповідача, просив ухвалити заочне рішення.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином.

У звязку з зазначеним, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612, ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно положень ст. 629 ЦК України договір є обовязків до виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд також враховує положення ст.ст.610 та 625 ЦК України, відповідно до яких порушенням зобовязання є його невиконання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти, у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду матеріалів справи вбачається, що 8.01.2008 року за заявою № k3xrFR05050084 відповідачем за кредитним договором № k3xrFR05050084 отримано споживчий строковий кредит на термін з 8.01.2008 року по 8.11.2008 року у розмірі 4599,00 грн. на придбання товару.

Враховуючи, що на підставі зібраних по справі доказів установлено, що позивач взяті на себе зобов'язання за укладеним з відповідачем, що є кредитною установою, договором щодо повернення отриманих у кредит коштів не виконує, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором від 8.01.2008 року.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Пунктом 7 ч. 13 ст. 11 цього Закону передбачено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Загальна позовна давність у відповідності до положень ст.257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до положень п. 31 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин роз'яснено, що враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Зі змісту ч. 4 ст. 267 ЦК України вбачається, що сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Суд критично ставиться до стверджень представника позивача щодо встановлення до спірного кредитного договору 50 річного строку позовної давності з наступних підстав.

Так, у відповідності до положень ст.259 ЦК України, позовна давність дійсно може бути збільшена за домовленістю сторін, про що укладається договір у письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, 50 річний строк позовної давності до банківських послуг позивачем зазначеній в загальних умовах та правилах надання банківських послуг, що підписані лише головою правління ПАТ ПриватБанк.

Таким чином, оскільки відповідачу позика надавалась на споживчі потреби на строк до 8.11.2008 року, а позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 5.06.2013 року, тобто після спливу трьохрічного строку звернення до суду за захистом порушеного права, суд дійшов висновку про відмову у позові з підстав, передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 509, 525,526,530,611,612,623,629, 1054 ЦК України , ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212- 215, 218, 223, 224,294, ч. 4 ст.295 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги або закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.