Провадження № 4-с/591/12/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2013 рокум. Суми
Суддя Зарічного районного суду м. Суми Міліціанов Р.В., за участю секретаря Бузової Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2012р. судом відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_2 неправомірними та скасування Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.12.2012р., винесеної в рамках виконавчого провадження №33923161.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що на його думку виконавцем завищено вартість боргу, так як він повинен відповідати в межах вартості заставного майна: квартири №134, розташованої за адресою: м. Полтава, вул. Жовтнева, 77а.

В судове засідання зявився представник стягувача, представник скаржника, ОСОБА_1 та орган виконання в судове засідання не зявилися. Від державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_2 надійшли заперечення з додатками.

Згідно з ч.2 ст.386 ЦПК України, якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Суд, вислухавши думку представника стягувача, представника боржника, вирішив провести розгляд скарги за відсутності належним чином повідомлених боржника та органу виконання.

Представник стягувача подану скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник Полтавської філії ПАБ «Укргазбанк»в судовому проти задоволення скарги заперечував, вважав дії державного виконавця правомірними.

Дослідивши подану скаргу та додані документи, вислухавши пояснення представника стягувача та представника боржника, дослідивши письмові заперечення органу виконання та матеріали цивільної справи №2-1045/10, судом встановлено наступне.

20.07.2010р. Зарічним районним судом м. Суми по справі №2-1045/10 винесено рішення, яким задоволено позовні вимоги Полтавської філії ПАБ «Укргазбанк»та стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 98666,25 доларів США, 1820,00грн. судових витрат.

18.08.2012р. Постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №33923161, копію якої надіслано сторонам для відома та виконання, та надано боржнику строк для добровільного виконання судового рішення.

Згідно ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, відповідно до службового розпорядження НБУ №417/270 від 19.07.2010 року станом на 20.07.2010 (винесення рішенням суду) офіційний курс дол. США = 7,8993 грн., відповідно 98662,25 дол. США еквівалентні 779362,71 грн. Тому, державним виконавцем визначено еквівалент боргу му гривні.

З поданої скарги вбачається, що боржник дізнався про існування даного виконавчого провадження у вересні 2012р., коли отримав лист Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції за №6/1315 від 11.09.2012р.

Як вбачається з частини другої статті 24 Закону, державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

З контексту ОСОБА_3 ДВС України від 07.09.2006 р. N 25-2/256/7 «Щодо строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору»випливає, що починаючи виконувати рішення, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону. Якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання (стаття 30 Закону).

Представником боржника в судовому засіданні пояснено, що боржником у вересні 2012 року дійсно отримано акт опису та арешту майна від 10.09.2012р., однак з даного часу боржником ані постанову про відкриття виконавчого провадження, ані акт державного виконавця про арешт та опис майна від 10.09.2012р. не оскаржено.

Таким чином, на момент звернення до суду добровільний строк для виконання рішення сплинув, рішення боржником не виконано, що надає державному виконавцю право розпочати примусове виконання рішення (ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом встановлено, що на виконанні Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження з виконання виконавчих листів № 2-1045/10 від 17.08.2010, виданих Зарічним р/с м. Суми про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь АБ «Укргазбанк»на загальну суму 781182,71 грн.

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Тобто, Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.12.2012р., винесено з дотриманням наданої органу виконання компетенції.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту (ч.4 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження»).

З контексту ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Враховуючи, що за боржником зареєстроване нерухоме майно, то державним виконавцем правомірно накладено на нього арешт.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»). Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору,

Таким чином, державним виконавцем винесено оскаржувану постанову з метою примусового виконання рішення, в межах суми боргу, визначеної в постанові про відкриття виконавчого провадження, реалізація приписів ст.52 Закону, без винесення такої постанови є неможливим.

З приводу доводів скаржника про порушення його прав шляхом завищення вартості його боргу, а не обмеження його виключно вартістю заставного майна, судом встановлено наступне.

Предметом спору у справі №2-1045/10, яка розглянута Зарічним районним судом м. Суми було стягнення заборгованості за кредитним договором №472 К-Ф від 21.04.2008р.

Положення кредитного договору на договору іпотеки не обмежують відповідальність боржника вартістю заставного майна. Положення підписаного стягувачем та боржником кредитного договору не містять пунктів, які обмежують відповідальність боржника (п.5.1. п.5.2. кредитного договору).

Згідно зі ст.20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Отже, право обирати спосіб захисту порушеного права віднесено до компетенції стягувача, який може за своїм вибором стягнути заборгованість за договором не звертаючи при цьому стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Таким чином, боржник має право оскаржити результати оцінки у встановлений законом спосіб, однак жодним чином не шляхом подачі скарги на постанову про накладення арешту, доводи скаржника свідчать про спробу переглянути результати судового рішення, однак такі дії суперечать визначеному процесуальному порядку для такого оскарження.

Підсумовуючи суд доходить висновку, що Постанова державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.12.2012р. у ВП №33923161, винесена в межах компетенції з дотриманням норм чинного законодавства України, отже скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 383-389 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_2 неправомірними та скасування Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.12.2012р., винесеної в рамках виконавчого провадження №33923161 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня її проголошення. Для осіб, які не приймали участі у судовому засіданні, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя Р.В.Міліціанов