Справа № 401/7088/12
(2/401/3517/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Подорець О.Б., за участю секретаря Голубніченко В.О., за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивачів адвоката ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Житлово-будівельного кооперативу №341, про зміну договору найму та визначення порядку користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2012 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про зміну договору найму та визначення порядку користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилалися на те, що на підставі договору міни від 25.03.2000 та згідно реєстраційного посвідчення № 163-58 від 19.04.2000 двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності в рівних частках ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5. Відповідач ОСОБА_4 в квартирі не проживає, лише інколи заходить. На теперішній час у сторін склався конкретний порядок користування квартирою, відповідно до якого позивачі займають кімнату № 4 площею 15,5 кв.м, а відповідачі займають кімнату №3 площею 12,9 кв.м. Відповідачі тривалий час не сплачують комунальні послуги, у звязку з чим утворилася заборгованість. Оскільки частка позивачів у праві спільної сумісної власності складає ? частину квартири, то вони вважають, що мають право займати кімнату № 4 площею 15,5 кв.м. Частка відповідача ОСОБА_5 складає ? частину квартири, а відповідач ОСОБА_4 не проживає в квартирі з 2002 року. Позивачі неодноразово пропонували за спільною згодою змінити умови договору найму житлового приміщення шляхом поділу особових рахунків по оплаті комунальних послуг та визначення порядку користування житловими кімнатами, але відповідачі відмовляються від цієї пропозиції. Крім того, позивачі зверталися із заявами до голови житлово-будівельного кооперативу № 341 про розподіл особових рахунків, але їм відмовили, оскільки необхідна згода всіх співвласників квартири. Таким чином позивачі просять змінити договір найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_2, визначити порядок користування квартирою №26 по вул. Червоного Козацтва, 110 в місті Дніпропетровську: виділити в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлову кімнату №4 на плані технічного паспорта площею 15,5 кв.м., а житлову кімнату № 3, площею 12,9 кв.м., виділити в користування відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5, коридор №1 площею 8,2 кв.м, кухню № 5 площею 7,9 кв.м., туалет №6 площею 1,3 кв.м., ванну кімнату № 2 площею 2,8 кв.м. залишити в спільному користуванні. Зобовязати Житлово-будівельний кооператив №341 укласти з власниками квартири окремі договори найму житлового приміщення та відкрити на імя ОСОБА_1 окремий особовий рахунок на кімнату площею 15,5 кв.м.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2012 року змінено процесуальний статус Житлово-будівельного кооперативу №341 з третьої особи на відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Крім іншого, пояснила, що вона з чоловіком проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, але до червня 2006 року мешкала у спірній квартирі.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнав частково, а саме в частині розподілу особових рахунків, пояснив, що після розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_1 він пішов і проживає зараз з новою сімєю у гуртожитку, оскільки більше житла вони не мають.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнала, підтримала письмові заперечення, пояснивши, що спірна квартира є приватною власністю позивачів та відповідачів у рівних частках. Позивач ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає. До недавнього часув квартирі мешкала лише вона, а кімната 15, 5 кв.м. стояла закритою. Зараз в квартирі мешкає вона з сином та позивач ОСОБА_1 Відповідач не заперечує проти встановлення порядку користування спірним житловим приміщенням, однак вважає безпідставною вимогу про виділення в користування позивачам житлової кімнати № 4 площею 15,5 кв.м., а відповідачам кімнати №3 площею 12,9 кв.м. з наведених підстав. Проти відкриття ЖБК № 341 окремих особових рахунків вона не заперечує.

Представник відповідача ЖБК №341 ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що є головою кооперативу з 2006 року, а тому йому відомо, що з 2006 року в квартирі АДРЕСА_1 проживала лише ОСОБА_8 з сином. На теперішній час в квартирі також мешкає ОСОБА_1 Ним дійсно було відмовлено сторонам у розподілі особового рахунку. Просив винести рішення згідно діючого законодавства.

Вислухавши сторони, представників сторін, допитавши свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності по ? частці сторонам по справі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що підтверджується договором міни від 25 березня 2000 року та реєстраційним посвідченням від 19 квітня 2000 року за № 163-58.

18 червня 2005 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 і змінила прізвище на ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №411.

Як встановлено судом і визнається сторонами домовленості між ними про встановлення порядку користування квартирою №110 по вул. Червоного Козацтва, 26 в м. Дніпропетровську не досягнуто.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Так, пропонуючи встановити порядок користування квартирою №110 по вул. Червоного Козацтва, 26 в м. Дніпропетровську позивачі просили виділити їм житлову кімнату площею 15,5 кв.м., відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житлову кімнату площею 12,9 кв.м. Коридор площею 8,2 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,8 кв.м., кухню площею 7,9 кв.м., залишити в спільному користуванні.

Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності»розяснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

За положеннями чч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За ст.ст. 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судом встановлено, що фактично квартирою №110 у будинку № 26 по вулиці Червоного Козацтва в місті Дніпропетровську користуються позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 При цьому порядок користування встановлено і житловою кімнатою №4 площею 15,5 кв.м. користується ОСОБА_1, а житловою кімнатою № 3, площею 12,9 кв.м. ОСОБА_5 з сином. Дані обставини визнали самі сторони по справі та підтвердили допитані свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_6

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визначення порядку користування квартирою №110 у будинку № 26 по вулиці Червоного Козацтва в місті Дніпропетровську.

Що стосується позовних вимог про зміну договору найму житлового приміщення квартири у будинку № 26 по вулиці Червоного Козацтва в місті Дніпропетровську, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як зазначено вище, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності по ? частці сторонам по справі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що підтверджується договором міни від 25 березня 2000 року та реєстраційним посвідченням від 19 квітня 2000 року за № 163-58.

За таких обставин, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову позивачам у задоволенні позову і в цій частині.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та з урахуванням результату розгляду справи судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивачів.

Керуючись ст.ст.10,11, 15, 57-60, 88, 212-215,218,222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Житлово-будівельного кооперативу №341, про зміну договору найму та визначення порядку користування житловим приміщенням - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати по справі віднести на позивачів.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитися 18 грудня 2012 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя О.Б.Подорець