АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/609/13. Головуючий суддя у суді 1 інстанції ОСОБА_1 Категорія 5 Доповідач суддя Пономарь З.М.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2013 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :
головуючої судді Пономарь З.М., суддів Ремеза В.А., Прозорової М.Л.,
при секретареві Грендач Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа: Комунальне підприємство «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації», виконавчий комітет Новомосковської міської ради депутатів) про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 (третя особа: Комунальне підприємство «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Новомосковського нотаріального округу ОСОБА_5) про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування реєстрації, визнання права власності на нерухоме майно; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 ( треті особи: Комунальне підприємство «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Новомосковського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_2) про визнання права власності на житловий будинок, усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення, -
в с т а н о в и л а :
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.09.2012р. частково задоволено вимоги ОСОБА_3, визнано недійсним укладений 22.10.2009р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу будинку №41-а по вул.Колгоспна у м.Новомосковськ, зобовязано скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вказаний будинок, та відмовлено у задоволенні інших позовних вимог, у тому числі, позову ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним; позову ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок, усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення. В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність вказаного судового рішення, просив скасувати його та ухвалити нове про задоволення їх з ОСОБА_4 позовних вимог.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.07.1972р. ОСОБА_3 успадкував жилий саманний будинок №41 по вул.Колхозна у м.Новомосковськ площею 19 кв.м. (а.с.25 т.2). 13.12.2005р. ОСОБА_3 як забудовником за адресою вул.Колгоспна,41 у м.Новомосковськ предявлено до прийняття в експлуатацію житловий будинок з надвірними спорудами, а саме, житловий будинок «В», «в», «в1» загальною площею 80,7 кв.м., гараж «З», літня кухня «Г», сарай «И», погріб «Л», прибудови «г», «г1», вбиральня «»Д», літній душ «Ж», зливна яма. Рішенням державної комісії Новомосковської міської ради депутатів будинок прийнято в експлуатацію, а 30.06.2006р. ОСОБА_3 видано відповідне свідоцтво про право власності на нього (а.с.34-36 т.2).
У 2008,2009р. техніком КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» складено відповідні акти про те, що на земельній ділянці за адресою вул.Колгоспна,41 у м.Новомосковськ, крім вказаного житлового будинку, самовільно зведено ще один житловий будинок з мансардою, терасою, гаражами, літньою кухнею, сараєм (а.с.51,52 т.2). За складеними КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» у серпні 2009 року довідкою та технічним планом вказані самовільні будівлі складались з: цегляного житлового будинку «М» площею 108,3 кв.м., мансарди «мс», тераси «м1», гаражів «П», «Н», літньої кухні «Р», сараєм «Т», вбиральні «С» (а.с.5-15 т.1). У подальшому адреса вказаного житлового будинку «М» з надвірними спорудами визначена як будинок №41-а по вул.Колгоспна у м.Новомосковськ.
Матеріали справи не містять доказів тому, що вказаний будинок прийнято у передбаченому законом порядку в експлуатацію з видачею забудовнику правовстановлюючих документів на нього.
Не зважаючи на це, за укладеним у простій письмовій формі 7.08.2009р. договором ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 вказаний житловий будинок «М» з надвірними спорудами (а.с.23 т.1).
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 2.09.2009р. на підставі ч.2 ст.220 ЦК України визнано дійсним вказаний договір купівлі-продажу з визнанням за ОСОБА_2 права власності на будинок №41-а по вул.Колгоспна у м.Новомосковськ (а.с.59-61 т.1). На підставі даного судового рішення здійснено відповідну реєстрацію права власності ОСОБА_2, який 22.10.2009р. продав вказаний будинок ОСОБА_4 (а.с.113,147,148 т.1). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.12.2009р. судове рішення від 2.09.2009р. скасовано (а.с.117,118 т.1).

Відповідно до ст.30-1 Закону України «Про планування і забудову територій», ст.18 Закону України «Про основи містобудування» закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Згідно п.1-4 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів полягає у підтвердженні компетентними державними органами відповідності закінченого будівництвом обєкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, а акт готовності обєкта до експлуатації підлягає погодженню виконавчим комітетом відповідної ради.

Відповідно до вимог ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. За ч.1 ст.658 ЦК України право продажу товару належить його власникові.

За вимогами ст. 55 Закону України «Про нотаріат» відсутність правовстановлюючих документів на відчужуваний житловий будинок є перешкодою до нотаріального посвідчення угоди щодо його відчуження.

Згідно ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Суд може визнати дійсним договір, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини про відсутність у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на будинок №41-а по вул.Колгоспна у м.Новомосковськ, що свідчить про існування перешкод для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу на момент його фактичного укладення у простій письмовій формі 7.08.2009р., суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення, зокрема, про відмову у позові ОСОБА_2 про визнання договору дійсним, про визнання права власності на вказаний будинок та про визнання недійсним укладеного 22.10.2009р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договору його купівлі-продажу зі скасуванням реєстрації права власності останнього.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність судового рішення безпідставні, суперечать дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства. Відповідно до вимог ст.220 ЦК України передбачена можливість суду за певних умов визнати дійсним договір, а саме, лише у разі недодержання сторонами нотаріального його посвідчення. Тобто вимоги ст.220 ЦК України стосуються правових наслідків недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, але не поширюються на правочини, які підлягають не лише нотаріальному посвідченню, а і державній реєстрації. Оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210,640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, вони є неукладеними і такими, що не породжують ні відповідних прав, ні обовязків для сторін. Крім того, відсутність у ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на будинок «М» зі спорудами вже сама пособі була перешкодою для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу на момент його укладення з ОСОБА_2 у простій письмовій формі 7.08.2009р. Вже через 10 днів після укладення домашньої угоди - 17.08.2009р., саме вказана обставина фактично стала приводом для звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про визнання угоди дійсною. Проте відсутність правовстановлюючих документів є такою ж перешкодою і до визнання судом цієї угоди дійсною у передбаченому ст. 220 ЦК України порядку. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на непідвідомчість позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності загальному суду не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказана вимога є не самостійною вимогою у публічно-правовому спорі, а похідною - у спорі щодо права власності. У звязку з цим справа розглянута судом з додержанням вимог ст.15 ЦПК України.

Таким чином рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, доводами апеляційної скарги його висновки не спростовуються, а тому скасуванню воно не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді :