пр.№2/756/342/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2013 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Луценко О.М.,

при секретарі Бублієві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби Безпеки України про визнання незаконною бездіяльність, зобовязання вчинити дії щодо належного оформлення трудової книжки, зміну дати звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі у звязку з затримкою видачі трудової книжки, затримкою розрахунку та виплати заробітної плати та виплату моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання незаконною бездіяльності СБУ, зобовязання вчинити дії щодо належного оформленні трудової книжки, зміни дати звільнення та стягнення заборгованості по заробітній платі у звязку з затримкою розрахунку і ї виплати, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, а саме 29.11.2005 року був прийнятий на роботу головним науковим співробітником в Науково координаційному центрі « Інституту оперативної діяльності державної безпеки». 07.02.2012р. позивач був звільнений з даного місця роботи по п.1 ст.40 КзоТ України в звязку з ліквідацією « Інституту оперативної діяльності державної безпеки». При перевірці записів трудової книжки позивач відмовився отримувати трудову книжку та звернув увагу співробітників УРОС СБУ на деякі значні недоліки в оформлені трудової книжки. Зазначені зауваження позивача не були прийняті до уваги та враховані співробітниками УРОС СБУ. На неодноразові звернення позивача з проханням належним чином оформлення його трудової книжки та внесення всіх відповідних записів до неї, відповідачами було повідомлено, що вона оформлена згідно вимог чинного законодавства та жодні записи змінені не будуть. Таким чином на думку позивача, посадовими особами СБУ, під час заповнення його трудової книжки, здійснили порушення вимог трудового законодавства в частині виявлення бездіяльності щодо ведення та видачі трудової книжки позивача та позбавлення його таким чином можливості реалізувати своє право на працю. Окрім того відповідачами на день звільнення позивача 07.02.2012р., який знаходився на робочому місці не був проведений остаточний розрахунок. Крім цього зазначив, що у зв'язку із неправомірними діями відповідача було завдано значної моральної шкоди, оскільки в результаті неправомірних дій відповідача позивач нервував та в нього був порушений нормальний спосіб життя.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві та просив суд постановити рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив, посилаючись на те, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а, отже, не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: наказом т.в.о. директора Інституту від 07.02.2012 № 3-ос позивача було звільнено з роботи відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП. 07.02.2012 співробітниками сектору кадрового забезпечення Інституту в телефонному режимі позивачу було доведено інформацію про його звільнення. Згідно з табелюванням робочого часу позивач був на роботі, тому поштове повідомлення йому не надсилалося. До Управління роботи з особовим складом СБУ (кадровий підрозділ СБУ) для одержання трудової книжки позивач прибув лише 21.02.2012.При перевірці записів трудової книжки позивач відмовився отримувати трудову книжку та звернув увагу співробітників УРОС СБУ на деякі незначні недоліки в оформлені трудової книжки. Зазначені зауваження позивача були співробітниками УРОС СБУ враховані та одразу в той же день внесені відповідні зміни до трудової книжки, про що було повідомлено в телефонній розмові його дружину,оскільки ОСОБА_1 не був вдома. 24.02.2012 при повторній спробі видати трудову книжку позивачу, він знову відмовився від її отримання,знову звернувши увагу на нібито недоліки в заповненні трудової книжки. У подальшому співробітники УРОС СБУ неодноразово намагалися видати трудову книжку позивачу, але позивач постійно ухилявся від її отримання. Для отримання трудової книжки позивач звернувся до СБУ лише 16.07.2012 та під час її отримання будь-яких зауважень щодо її належного оформлення позивач не висловлював. Окрім того остаточний розрахунок з позивачем у звязку з його звільненням, відповідно до завіреної копії розрахунково-платіжної відомості ОСОБА_1 № 5590 було проведено у лютому 2012 року. Відповідно до листа ФЕУ СБУ від 03.07.0212 № 21/2/2-1884 остаточний розрахунок з позивачем було проведено через підзвітну особу 17.02.2012. Крім того як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем не доведено, якими саме діями йому завдано моральної шкоди, в чому вона полягає, не містить жодних доказів, що підтверджують наявність шкоди, неправомірність діяння відповідача.

Вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини:

Позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, а саме 29.11.2005 року був прийнятий на роботу головним науковим співробітником в Науково координаційному центрі « Інституту оперативної діяльності державної безпеки».

Наказом т.в.о. директора Інституту від 07.02.2012 № 3-ос позивача було звільнено з роботи відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1188 «Про ліквідацію Інституту дослідження проблем державної безпеки» СБУ була здійснена процедура ліквідації зазначеної юридичної особи та розпорядженням Центрального управління СБУ від 18.01.2012 була створена ліквідаційна комісія.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

07.02.2012 співробітниками сектору кадрового забезпечення Інституту в телефонному режимі позивачу було доведено інформацію про його звільнення та, згідно з вимогами пункту 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.93 № 110 (далі - Інструкція), запропоновано прибути в цей же день до Управління роботи з особовим складом СБУ (далі УРОС СБУ) для отримання трудової книжки (довідка від 07.02.2012 щодо вказаної розмови міститься в матеріалах справи).

До Управління роботи з особовим складом СБУ (кадровий підрозділ СБУ) для одержання трудової книжки ОСОБА_1 прибув лише 21.02.2012 року.

Співробітники УРОС СБУ неодноразово намагалися видати трудову книжку позивачу, але позивач постійно ухилявся від її отримання.

Таким чином, ОСОБА_1 знав про можливість отримання своєї трудової книжки у кадровому підрозділі ще з дня його звільнення 07.02.2012, в подальшому СБУ постійно вживалися заходи щодо вручення вказаної трудової книжки позивачу проте він умисно ухилявся від її отримання (що було підтверджено в судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідків та самим позивачем).

У відповідності до п. 4 Інструкції власник або уповноважений ним орган несе відповідальність за затримку видачі трудової книжки тільки тоді, коли ця затримка відбулась з його вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 зазначено, що вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Таким чином СБУ не виявила бездіяльності під час оформлення та ведення трудової книжки ОСОБА_1; затримка видачі трудової книжки виникла не з вини СБУ, а саме позивач умисно ухилявся від отримання трудової книжки; у трудовій книжці позивача причини звільнення були сформульовані вірно та не спростовуються самим позивачем; затримка у видачі трудової книжки не перешкоджала працевлаштуванню позивача. Крім того, на офіційному сайті Університету КРОК ОСОБА_1 значиться старшим науковим співробітником, професором кафедри цивільно-правових дисциплін, доктором юридичних наук та безпосередньо у судових засіданнях позивачем було підтверджено, що під час роботи та після звільнення з СБУ він був та залишається працевлаштованим в Університеті «КРОК».

Остаточний розрахунок з позивачем у звязку з його звільненням, відповідно до завіреної копії розрахунково-платіжної відомості ОСОБА_1 № 5590 було проведено у лютому 2012року.

Відповідно до листа ФЕУ СБУ від 03.07.0212 № 21/2/2-1884 остаточний розрахунок з позивачем було проведено через підзвітну особу 17.02.2012.

Та, як було встановлено в судовому засіданні, та не заперечувалося позивачем розрахунок з ним було проведено 17.02.2012 у звязку з тим, що до цього часу ОСОБА_1 був зайнятий та не міг знайти часу і зявитися для отримання грошового розрахунку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Зокрема, відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судом роз'яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в ії заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, і в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів не вбачається, що внаслідок саме неправомірних дій відповідача позивач зазнав моральної шкоди, оскільки позивачем не зазначено в чому вона полягає, не містить жодних доказів, що підтверджують наявність шкоди, неправомірність діяння відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, зважаючи на відсутність вини відповідача, відсутності причинно -наслідкового зв'язку між діями відповідача та наслідками для позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 40КЗпП України ,ст.. 23 ЦК України ст. 10,11, 60 , 212, 213, 214, 215 ЦПК України суд -,

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Служби Безпеки України про визнання незаконною бездіяльність, зобовязання вчинити дії щодо належного оформлення трудової книжки, зміну дати звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі у звязку з затримкою видачі трудової книжки, затримкою розрахунку та виплати заробітної плати та виплату моральної шкоди - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано Апеляційному суду м. Києва, через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів, з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів після отримання копії рішення стороною, яка не була присутня при його оголошені.

Суддя: О.М.Луценко