Номер провадження: 22-ц/785/2290/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.

при секретарі - Криворучці Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання угоди дійсною та визнання права власності,-

встановила:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернулась до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та просила визнати дійсним договір купівлі-продажу 7/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, укладений між нею та ОСОБА_6 22.03.1999 року, який знаходиться за адресою: Одеська область, м.Котовськ, вул.Радянська, 36; визнати за ОСОБА_6 право власності на 7/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за тією ж адресою; визнати дійсним договір купівлі-продажу 7/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 22.03.1999 року, який знаходиться за адресою: Одеська область, м.Котовськ, вул..Радянська, 36; визнати дійсним договір купівлі-продажу 14/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 20.05.2010 року, який знаходиться за адресою: Одеська область, м.Котовськ, вул.Радянська, 36; визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за тією ж адресою. (а.с.2-4)

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03 березня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволений. Визнати угоди купівлі-продажу 7/100 частин житлового будинку за адресою: Одеська область, м.Котовськ, вул.Радянська, 36, між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, ОСОБА_5Я, які відбулися в березні 1999 року - дійсними.

Визнано за ОСОБА_6 право приватної власності на 14/100 частини житлового будинку, за адресою: Одеська область, м.Котовськ, вул.Радянська, 36.

Визнано угоду купівлі-продажу 14/100 частини житлового будинку за адресою: Одеська область, м.Котовськ, вул.Радянська, 36, між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, яка відбулася в травні 2010 року - дійсною.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на 14/100 частини житлового будинку, за адресою: Одеська область, м.Котовськ, вул.Радянська, 36 (а.с.24).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. (а.с.35-39)

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03 березня 2012 року зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що сторони по справі домовились про всі істотні умови та дотримавшись письмової форми, уклали між собою договір купівлі продажу 14/100 частин житлового будинку по вул.Радянській,36 в м.Котовську, Одеської області, при цьому позивачка сплатила відповідачу 10000 гривень, що надає право позивачці вимагати, а суду визнати таку угоду дійсною с визнанням за позивачкою права власності на указану частину житлового будинку.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Такий випадок передбачено ч.2 ст. 220 ЦК України, яка дозволяє суду за певних умов визнати дійсним договір у разі недодержання сторонами вимоги закону про його обов'язкове нотаріальне посвідчення.

Водночас, згідно з вимогами ст. 657 Цього Кодексу договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Зі змісту ч.3 ст. 640 ЦК України вбачається, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Таким чином, за правилами ч.1 ст. 210 Кодексу такі правочини є вчиненими з моменту їх державної реєстрації.

Матеріали справи не містять доказів укладання сторонами по справі договорів купівлі продажу 14/100 частин житлового будинку по вул.Радянській,36 в м.Котовську, Одеської області.

В матеріалах справи наявні розписки ОСОБА_5 та ОСОБА_4, зі змісту яких вбачається, що вони продали ОСОБА_6 кожна по 7/100 частин житлового будинку по вул.Радянській,36 в м.Котовську, Одеської області і кожна отримала по 5000 гривень в рахунок вартості будинку.(а.с.17,18) ОСОБА_6, в свою чергу, видав розписку ОСОБА_3 про те, що він їй продав 14/100 частин житлового будинку по вул.Радянській,36 в м.Котовську, Одеської області за 10000 гривень. (а.с.19)

Відповідно до розяснень п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При ухваленні рішення, суд першої інстанції не враховував зазначені вище положення Закону та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з виниклими між сторонами правовідносинами, застосував закон, який підлягає застосуванню, що відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03 березня 2012 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3,4 ч.1 ст.309,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 03 березня 2012 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання угоди дійсною та визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Сєвєрова Є.С.

ОСОБА_7