Справа №591/5902/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2019/13 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 серпня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та матері дитини інваліда, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулась до суду з зазначеним позовом, свої вимоги мотивує тим. що 04.03.2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх синів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,. ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею і перебувають на її утриманні. Шлюбні стосунки з відповідачем припинені в звязку з тим, що між ними відсутнє порозуміння, та вони мають різні погляди на життя, спільного господарства не ведуть і проживають окремо. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, чим ставить її в тяжке матеріальне становище. Старший син ОСОБА_5 є інвалідом дитинства та потребує додаткових витрат на медичне обслуговування та лікування. Тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини його щомісячного доходу, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, а також на своє утримання розмірі 1/6 частини доходу відповідача щомісячно в звязку з тим, що вона проживає з дитиною-інвалідом.

Рішенням суду від 09 серпня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 04.03.2005 року у виконкомі Піщанської сільської лади Ковпаківського району м. Суми за актовим записом № 08.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини його щомісячного доходу, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення повноліття, починаючи стягнення з дня звернення з цим позовом до суду, тобто з 09.07.2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку ОСОБА_3, на весь час її проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_5 та опікування ним. починаючи стягнення з 09.07.2013 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено у звязку з необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі 229 гривень 40 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 114 гривень 70 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, на весь час її проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_5 та опікування ним, починаючи з 09.07.2013 року та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні цих вимог. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом при ухваленні рішення було порушено норми матеріального права, неповно досліджені та зясовані обставини справи. Судом не враховано те, що їх син як інвалід з дитинства не потребує постійного стороннього догляду, він відвідує школу, а позивачка з 04.03.2013 року працює.

В частині вирішення позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей рішення суду сторонами не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача. пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7. вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції з межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 на весь час її проживання з дитиною-інвалідом, суд першої інстанції виходив з того, що старший син сторін є інвалідом з дитинства і потребує витрат па медичне обслуговування та лікування, а тому на підставі сі. 88 СК України відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання позивачки на весь час проживання з нею дитини-інваліда.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, так як суд дійшов його неповно зясувавши обставини справи, з порушенням норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що старший син сторін - ОСОБА_5, 18.03.2005 року є інвалідом дитинства в звязку з хронічними захворюваннями. Він проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Вказані обставини визнаються сторонами в справі та підтверджуються медичною довідкою, посвідченням дитини-інваліда та довідкою з місця проживання позивачки (а. с. 9-11).

Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом. яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодекс), без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Таким чином право на утримання у подружжя з яким проживає дитина-інвалід, виникає за наявності двох обставин: якщо дитина-інвалід не може обходитися без постійного стороннього догляду і мати (батько), з яким вона проживає опікуються нею. Та обставина, що дитина потребує постійного стороннього догляду повинна бути підтверджена відповідним документом закладу охорони здоровя.

Статтею 5 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-ХІІ від 21.03.1991 року передбачено, що порядок та умови визначення потреб у звязку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи. Згідно Порядку видачі медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років, затв. наказом Міністерства охорони здоровя № 482 від 04.12.2001 року, установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років та визначення потреб у звязку з інвалідністю здійснюється лікарсько-консультативними комісіями дитячих обласних, багатопрофільних міських лікарень, спеціалізованих лікарень, диспансерів, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання, ОСОБА_4 посилається на довідку ЛКК від 30.08.2011 року, якою ОСОБА_5 рекомендовано курс реабілітаційного лікування та висновок ЛКК від 06.02.2012 року згідно якого дитина має право на переоформлення соціальної допомоги по інвалідності (а. с. 11; 50). Висновок ЛКК про те, що ОСОБА_5 в звязку зі станом здоровя потребує постійного стороннього догляду, позивачкою суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 відвідує загальноосвітню школу, має високий рівень знань та умінь, але потребує індивідуальної допомоги на уроках трудового навчання, мистецтва, фізичної культури (а. с. 57). В звязку з тим, що дитина за станом здоровя має можливість відвідувати школу, позивачка з 04.03.2013 року працює на умовах повного робочого дня, що підтверджується довідкою з місця її роботи на а. с. 41.

В довідці, виданій 22.08.2013 року лікарем, який входить до складу лікарсько-консультативної комісії Сумської обласної дитячої клінічної лікарні, зазначено, що дитина ОСОБА_5 самостійно пересувається, соціально адаптований (відвідував дитячий садочок, на даний час відвідує загальноосвітню школу) та не потребує постійного стороннього догляд) (а. с. 40).

Суд, першої інстанції, під час розгляду справи, не встановив чи потребує дитина-інвалід, з якою проживає позивачка, постійного стороннього догляду та зробив невірний висновок про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання позивачки.

Посилання позивачки на висновок лікаря-невропатолога згідно якого дитина потребує супроводу батьків під час реабілітації та в побуті, та індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда, колегія суддів не може взяти до уваги, так як вказані документи не є належними доказами на підтвердження потреби дитини саме в постійному сторонньому догляді.

Та обставина, що дитина за станом здоровя потребує додаткових витрат на лікування, на що також посилається позивачка, не є підставою для задоволення вимог про стягнення аліментів на її утримання, так як у випадку ухилення відповідача від участі у цих додаткових витратах на дитину, діюче сімейне законодавство передбачає право на їх стягнення в порядку ст. 185 СК України.

Отже, судове рішення на підставі п. п. 1.4 ч. 1 сі. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на її утримання з ухваленням нового рішення про вимову в задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303. 307 ч. 1 п. 2. 309. 313-314. 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 серпня 2013 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на її утримання.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини у звязку з проживанням з нею дитини-інваліда відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -