АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження №22-ц/792/2544/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Баса О.Г.,

суддів: Матковської Л.О., Грох Л.М.,

при секретарі: Терлич А.В.,

за участю: сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, третя особа ОСОБА_2, про визнання кредитного договору недійсним, визнання незаконним та скасування договору поруки, зобовязання повернути сплачені відсотки, пеню, штрафні санкції, комісійні.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що 20.07.2007 р. між нею та відповідачем було укладено споживчий кредитний договір №77189CRED на суму 8000 дол. США з терміном погашення до 15.07.2009 р. та сплатою відсотків в розмірі 24% річних. В забезпечення виконання зобовязань було укладено договір поруки з ОСОБА_2 Позивачка вказувала, що при укладенні договору відповідачем були порушені її законні права та вимоги ЦК України і Закону України Про захист прав споживачів, зокрема: Банк не мав права видавати споживчий кредит в іноземній валюті, так як це суперечить положенням ЦК України щодо валюти зобовязання і у нього була відсутня індивідуальна ліцензія на здійснення валютних операцій, крім того, порушив право споживача на інформацію, не повідомивши про валютні ризики та умови кредитування, особа, яка підписувала договори кредиту та поруки від імені Банку не мала відповідних на те повноважень, договір містить

___________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_3 Провадження № 22-ц/792/2544/13

Доповідач: Матковська Л.О. Категорія: 27

умови про можливість Банку в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку, а також умови щодо відповідальності позичальника, які є несправедливими.

Позивачка просила визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №77189CRED від 20.07.2007 р., визнати незаконним та скасувати договір поруки №77189cred від 20.07.2007 р. та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину односторонню реституцію, а саме, зобовязати відповідача повернути позивачу сплачені по кредитному договору відсотки, пеню, штрафні санкції, комісійні.

Судом до участі в справі в якості третьої особи залучена ОСОБА_2

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що особа, яка підписувала договори кредиту та поруки від імені Банку, не мала відповідних на те повноважень, оскільки суду були надані лише копії довіреностей, які були неналежно оформлені та не можуть бути належним доказом. Зазначає, що судом не вивчались доводи позовної заяви, в якій позивач посилався на те, що валюта зобовязання має бути виражена в гривні, на видачу кредиту в іноземній валюті необхідна індивідуальна ліцензія на здійснення валютних операцій, при видачі кредиту Банк порушив вимоги Закону України Про захист прав споживачів щодо права споживача на інформацію, правочин вчинено з використанням нечесної підприємницької практики, в договорі має місце істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Апеляційну скаргу слід відхилити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 20.07.2007 р. між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено споживчий кредитний договір №77189CRED на суму 8000 дол. США з терміном погашення до 15.07.2009 р. та сплатою відсотків в розмірі 24% річних. В забезпечення виконання зобовязань в цей же день було укладено договір поруки між банком та ОСОБА_2

Звертаючись з позовом про визнання договорів недійсними, ОСОБА_1 посилалась на те, що Банк порушив розрахунки щодо валюти, тобто не мав права видавати кредит в іноземній валюті, а також її права як споживача, оскільки відповідач не повідомив, що вартість послуг банку не задовольняє її інтереси. Крім цього, представник банку, укладаючи оспорювані договори, діяв за дорученням, яке не відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність кошти це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена пп. в ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю є наявність у банку ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Так як ПАТ Комерційний банк Приватбанк таку ліцензію та дозвіл має, що підтверджується наявними в справі копіями, суд правильно відмовив ОСОБА_1 в позові про визнання недійсним кредитного зобовязання з цих підстав.

Судом також встановлено, що при підписанні кредитного договору сторони погодили всі його умови і будь-яких непорозумінь щодо його умов у ОСОБА_1 не виникало, тому її твердження, що даний договір порушує її права як споживача, є необґрунтованими.

Посилання позивачки на те, що представник банку, підписуючи договори, не мав відповідних повноважень, спростовуються наявними в справі копіями доручень та поясненнями повноважного представника банку в судовому засіданні.

Оскільки відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору, то і відсутні підстави для скасування договору поруки, який його забезпечує.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними вище положеннями законодавства щодо валютного регулювання і не свідчать про незаконність судового рішення.

Рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.Г.Бас