Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2013 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів, судової палати у цивільних справах, Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.

за участю секретаря: Бойчука Л.М.

сторін: представника відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про продовження строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Болехівського міського суду від 16 квітня 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

24.02.2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були власниками будинку по вул. І.Франка,100 в с. Сукіль, Болехівської міської ради, про що свідчить свідоцтво про право власності. 11.09.1986 року батько помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину житлового будинку та господарські споруди. ОСОБА_7 прийняла спадщину та виготовила свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.02.2006 року. 24.03.2008 року померла мати ОСОБА_7 13.03.2006 року вона склала заповіт, яким все своє майно заповіла внукові ОСОБА_8 Юрієвичу. Даний заповіт був визнаний недійсним на підставі рішення Болехівського міського суду від 22.10.2010 року, яке ухвалою апеляційного суду від 14.12.2010 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 29.03.2011 року залишене без зміни. Після визнання заповіту недійсним, спадкування здійснюється за законом.

Позивач вказав, що оскільки про скасування заповіту матері він дізнався недавно, вважав цю обставину поважною, тому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Болехівського міського суду від 16.04.2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаються на те, що воно не відповідає фактичним обставинам справи.

Відмовляючи йому в позові, суд першої інстанції вказав, що відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Такими причинами може бути тривала хвороба. Як вбачається з довідки Долинського протитуберкульозного диспансеру, з 08.05.1980 року він неодноразово лікувався у вказаному закладі. Останній раз на протязі березня-квітня, червня-вересня 2011 року та березня-квітня 2012 року. Судом не надано жодної оцінки медичним довідкам про його стан здоровя і чому дана обставина на думку суду не є поважною.

Також вважає, що скасування в судовому порядку заповіту спадкодавця ОСОБА_7 та його хвороба є поважними причинами для встановлення йому, спадкоємцю за законом, додаткового строку для прийняття спадщини. В судовому засіданні його позовні вимоги визнали і інші спадкоємці за законом.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, строком на два місяці.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 24.03.2008 року померла ОСОБА_7. Після її смерті відкрилась спадщина за законом на будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. І.Франка,100 в с. Сукіль, Болехівської міської ради. Ще за життя, а саме 13.03.2006 року, вона склала заповіт, яким все своє майно заповіла онукові ОСОБА_8.

Рішенням Болехівського міського суду від 22.10.2010 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду від 14.12.2010 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.03.2011 року, заповіт визнано недійсним.

Згідно ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу , він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, відкритої Долинською державною нотаріальною конторою, у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 до нотаріуса звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Кожен з них успадкував по ? частки майна, що належало спадкодавцю.

Як встановлено судом першої інстанції, апелянт є сином спадкодавця, на момент її смерті мешкав окремо від неї, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався.

Відповідно до положень ч., 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як передбачено п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує повністю причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Жодних доказів про наявність причин, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви до нотаріуса у шестимісячний строк позивачем не надано.

Щодо посилання апелянта на скасування заповіту, то ця підстава не перешкоджала йому реалізувати своє право на прийняття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 брав участь у розгляді Болехівським міським судом та в суді апеляційної інстанції справи за позовом про визнання заповіту недійсним, тому йому були відомі результати розгляду цієї справи.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про пропуск строку для прийняття спадщини через тривалу хворобу. Як вбачається з довідки Долинського протитуберкульозного диспансеру, ОСОБА_3 неодноразово епізодично лікувався у вказаному закладі. Останній раз лікувався протягом березня-квітня, червня-вересня 2011 року та березня-квітня 2012 року. Тобто, у апелянта була можливість звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Судом першої інстанції перевірені надані позивачем докази і їм дана належна оцінка.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Болехівського міського суду від 16 квітня 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у

касаційному порядку, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_9