УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №0604/2-358/12 Головуючий у 1-й інст. Комісарчук О.В.
Категорія 27 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2013 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Кочетова Л.Г.,

суддів Жигановської О.С., Косигіної Л.М.,

з участю секретаря Крижанівської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 грудня 2012 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в якому, з врахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по кредитному договору в сумі 380808.18 грн.

Свої позовні вимоги банк обгрунтовував тим, що 25.06.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого останньому надавався кредит у сумі 19841.00 долар США на строк до 24.06.2014 року зі сплатою 11,3% річних. У той же день з ОСОБА_2, в забезпечення вказаного договору, укладено договор поруки. Оскільки відповідачами не виконувалися умови договору, виникла вказана заборгованість.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 12 грудня 2012 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість у вказаній сумі, в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, постановивши нове - про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доводи осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.06.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого останньому надавався кредит у сумі 19841.00 долар США на строк до 24.06.2014 року зі сплатою 11,3% річних (а.с. 45-55).

У той же день з ОСОБА_2, в забезпечення вказаного договору, укладено договор поруки (а.с. 58-60).

У зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань відповідачами, виникла заборгованість за кредитним договором на суму 380808,18 грн. (а.с. 232-234).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду про розмір наявної заборгованості та стягнення її з ОСОБА_1 є правильним.

Відмовляючи в позові до поручителя, суд першої інстанції виходив з того, що порука припинена.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає встановленим обставинам та не грунтується на законі.

У відповідності до вимог ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно вимог ст. 559 ч.4 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В пункті 24 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Оскільки в договорах поруки конкретний термін строку дії поруки не зазначений, строк виконання основного зобов»язання за кредитним договором на момент постановлення рішення не настав, висновок суду про припинення поруки є помилковим.

Поскільки рішення постановлено з порушенням норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що воно підягає скасування та постановлює нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовільнити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 грудня 2012 року скасувати, ухваливши нове, яким позов задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 380808.18 грн. заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 3219.00 грн. сплаченого судового збору та 120.00 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення, а всього 3439.00 грн., по 1719.50 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді