Справа № 0503/8950/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 квітня 2013 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої судді Воробйової І.В.

при секретарі Черкай С.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Артемівська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, і в судовому засіданні, підтримавши свої позовні вимоги просила, відповідно до вимог ст. 22 ЦК України стягнути з відповідача на її користь упущену вигоду у сумі 50160 грн. Пояснила, що вона з 10.11.2010 року є власником нежитлового приміщення загальною площею 20,9 кв.м, яке розташоване в м. Часів Яр Донецької області, вул. Комсомольська, будинок без номеру, зазначений літерою Б. Свідоцтво на зазначене приміщення було видано приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 на підставі акту про проведені прилюдні торги. Право власності було зареєстровано в державному реєстрі прав 19.11.2010 р. Колишній власник зазначеного приміщення, ОСОБА_5, в той час, коли він був власником, а саме у 2007 році уклав з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 договір оренди вказаного приміщення на період з 1 січня 2007 року по 31 грудня 2012 року. ОСОБА_3 здійснювала в даному приміщенні свою господарську діяльність. На час придбання нею нежитлового приміщення ОСОБА_3 продовжувала займати дане приміщення выдповыдно до зазначеного договору. З листопада 2010 року відповідач ОСОБА_3 перешкоджала їй користуватися належним їй майном, на її прохання не звільняла приміщення, посилаючись на вищевказаний договір оренди укладений між нею та ОСОБА_5, орендну плату їй не сплачувала. Позивачка зазначила, що вказаний договір оренди не був посвідчений нотаріусом. Колишній власник ОСОБА_5 в листопаді 2010 року подав до суду позов в якому оспорював торги на яких нею було придбано зазначене приміщення. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 3 грудня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_5 було відмовлено. Вона була вимушена в лютому 2012 року звернутися до суду з позовом про виселення ОСОБА_3 із займаного нею приміщення. 15 травня 2012 року Артемівським міськрайонним судом було прийняте рішення про примусове виселення ОСОБА_3, яке набуло законної сили 12.06.2012 року. Відповідачка була примусово, державними виконавцями, виселена із спірного приміщення 19.07.2012 року. З 10.11.2010 року по 19.07.2012 року, за весь час, коли відповідачка безпідставно, безоплатно займала належне їй приміщення, вона понесла збитки, оскільки втратила можливість користуватися майном, здавати його добросовісному орендарю. Приміщення є пристосованим для торгової діяльності. Вона не є субєктом підприємницької діяльності, тому мала намір здати приміщення в оренду ОСОБА_7, з якою уклала проект договору відповідно до якого розмір щомісячної орендної плати повинен був складати щомісячно 3000 грн., але була позбавлена можливості не тільки користуватися своїм майном, але й отримувати прибуток від цього в звязку з діями відповідачки. Зазначила, що в подальшому так і не уклала з ОСОБА_7 договір оренди і не зареєструвала його відповідним чином. Оскільки вимога про звільнення приміщення відповідачкою не була виконана добровільно, розмір упущеної вигоди був нею визначений з урахуванням ринкових цін на час подання позову. Вказала на те, що визначила розмір упущеної вигоди з урахуванням даних, які були зазначені в довідці Агентства нерухомості ART-RIELTOR де зазначено, що вартість квадратного метра за оренду нежитлового приміщення в центральній частині м. Часів-Яр , саме там, де знаходиться належне їй приміщення станом на жовтень 20012 року складає 120 грн. Загальна площа приміщення складає 20,9 кв.м., тому виходячи з цього розмір місячної плати за оренду повинен складати 2508 грн. Таким чином вважає, що її вигода була упущена протягом 20 місяців, починаючи з листопада 2010 року і складає 50160 грн. Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь суму у розмірі 50160 грн., що складає упущену вигоду в звязку з порушенням її права користування нежитловим приміщенням без номеру літера Б, яке знаходиться за адресою м. Часів Яр.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, про час і місце судового засідання була повідомлена відповідно до ст. 76 ЦПК України, надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає в повному обсязі і просить суд відмовити в їх задоволенні. Просила справу розглянути у її відсутність за участю її представника ОСОБА_2

Суд, заслухавши думку позивача ОСОБА_1, яка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_2, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, оскільки вони не законні і не обґрунтовані і пояснив, що відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобовязання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди. Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, перш за все необхідно зясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому слід відрізняти обовязок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобовязання, що випливає з договору (стаття 623 ЦК України). Реальні збитки включають витрати, які особа, чиє право порушене, виробила або повинна буде виробити для відновлення порушеного права, втрату або пошкодження його майна. Інша частина виражається в збільшенні майна потерпілого, що не відбулося, і називається упущеною вигодою. Упущена вигода включає недоотримані доходи, які особа, що потерпіла, отримала б за звичайних умов цивільного звороту, якби її право не було порушене. При визначенні розміру упущеної вигоди також повинні враховуватися лише точні дані, які безперечно підтверджують реальну можливість здобуття грошових сум або іншого майна, якби зобовязання було виконано боржником належним чином. Нічим не підтвердженні розрахунки кредитора про передбачувані доходи до уваги не повинні прийматися судом до уваги. Тому при визначенні упущеної вигоди враховуються прийняті кредитором для її здобуття міри і зроблені з цією метою приготування. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з врахуванням розумних витрат, які кредитор повинен був би понести якби зобовязання було виконане. Позивач зазначає, що лише мала намір здати спірне майно в оренду громадянці для здійснення торгівельної діяльності, при цьому посилаючись на проект договору, і на цій підставі вважає, що на її користь повинна бути стягнена упущена вигода, за обсягами, встановленими агентством з нерухомості, яке не є організацією, яка законом уповноважена визначати та надавати документи, що мають юридичне значення. Зазначаючи строк у 20 місяців, за який повинна бути стягнута з відповідачки упущена вигода, позивачка не надала доказів про вжиті нею заходи з метою одержання тих доходів (упущеної вигоди), котрі вона мала намір отримати, з обґрунтуванням своєї бездіяльності у такий тривалий строк. Крім того просив суд звернути увагу на те, що відповідні рішення суду надавали право ОСОБА_3 право на протязі з листопада 2010 року по липень 2012 року займати спірне приміщення. Просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_8 29.10.2010 року на прилюдних торгах придбала нежитлове приміщення загальною площею 20, 9 кв.м, яке розташоване в м. Часів Яр Донецької області, вул. Комсомольська, будинок без номеру, зазначений літерою Б. 10.11.2010 року ОСОБА_8 зареєструвала право власності на зазначене нерухоме майно в бюро технічної інвентаризації, про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав нерухомого майна від 10.11.2010 року виданий КП Артемівське бюро технічної інвентаризації.

25.11.2010 року ОСОБА_5 подав до суду позов до відділу Державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, визнання недійсним акта прилюдних торгів та свідоцтва про право власності від 29.10.2010р. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29.12.2010 р. по даній справі було задоволено заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову; зазначеною ухвалою суду заборонено відділу ДВС Артемівського міськрайонного управління юстиції передавати спірне майно нежиле приміщення, розташоване в будинку б/н по вул.Комсомольській в м. Часів Яр, загальною площею 20,9 кв.м ОСОБА_1 у користування до прийняття судом рішення по справі; заборонено ОСОБА_1 до прийняття судом рішення по справі користуватися нежилим вбудованим приміщенням, розташованим в будинку б/н по вул.Комсомольській в м.Часів Яр Артемівської міської ради Донецької області, загальною площею 20,9кв.м; передано ОСОБА_5 на відповідальне зберігання нерухоме майно, яке є предметом спору нежиле вбудоване приміщення, розташоване в будинку б/н по вул. Комсомольській в м.Часів Яр Артемівської міської ради Донецької області, загальною площею 20,9кв.м до прийняття рішення по справі. Дана ухвала 29.12.2010 року була прийнята до виконання ВДВС Артемівсього МРУЮ і була звернена до виконання. Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 21.06.2011 року позовні вимоги ОСОБА_5 було задоволено. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 03.12.2011р. було скасовано рішення Артемівського міськрайонного суду від 21.06.2011 року і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 було відмовлено у повному обсязі і відповідно була скасована ухвала Артемівського міськрайонного суду від 29.12.2010 р. про забезпечення позову по даній цивільній справі.

28.12.2011 року ОСОБА_9 подала до суду позов до ОСОБА_1 в якому вона просила суд зобовязати ОСОБА_1, нового власника нежитлового приміщення розташованого в будинку б/н по вул. Комсомольській в м. Часів Яр Донецької області, не чинити перешкоди у здійсненні нею права орендатора за договором оренди № 3 від 01.01.2007 року, який було укладено між нею, фізичною особою-підприємцем, і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5; зобовязати ОСОБА_1 надати ОСОБА_10 банківські реквізити для перерахунку на її користь орендну плати за користування зазначеним нежитловим приміщенням; зобовязати ОСОБА_1 укласти з нею договір оренди на зазначене нежитлове приміщення. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29.12.2011р. по зазначеній цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в здійсненні прав орендатора по договору оренди було задоволено заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову і було заборонено ОСОБА_1 здійснювати дії по виселенню СПД ОСОБА_6 та належного їй товару з орендує нею, ОСОБА_6 майна нежитлового приміщення по вул. Комсомольській (торгівельний павільйон, вбудований в автобусну зупинку) м.Часів Яра загальною площею 21кв.м. відповідно з умовами договору оренди № 03 від 01.01.2007р. на час розгляду справи і до винесення рішення по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в здійсненні прав орендатора по договору оренди при правонаступництві при зміні власника речі, переданої в оренду на час розгляду справи і до винесення рішення по зазначеній справі. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 02.07.2012р. цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в здійсненні права орендатора по договору оренди була залишена без розгляду; дана ухвала набула законної сили 13.07.2012 року. Окремої ухвали про скасування заходів забезпечення позову по даній цивільній справі судом не виносилось.

14.02.1012 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод права користування шляхом виселення ОСОБА_3 із нежитлового приміщення без номеру розташованого в м. Часів Яр Донецької області вул. Комсомольська літера Б. Рішення Артемівського міськрайонного суду від 15.05.2015 року набуло законної сили 12.06.2012 року відповідно до ухвали Апеляційного суду Донецької області. 19.07.2012 року ОСОБА_3 була виселена із спірного приміщення.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що дійсно позивачка ОСОБА_1 з 10.11.2010 року є власником нежитлового приміщення, яке розташовано в м. Часів Яр Донецької області по вул. Комсомольській літера ОСОБА_11 позивачка зазначене майно на прилюдних торгах, які проводились відповідно співробітниками ВДВС відповідно до положень Закону України Про виконавче провадження. Позивачка ОСОБА_1 не є субєктом підприємницької діяльності. До ОСОБА_1 власником зазначеного приміщення був СПД ОСОБА_5 який в 2007 році передав зазначене приміщення в оренду строком до 31.12.2007 року СПД ОСОБА_3, про що було укладено відповідний договір. ОСОБА_5, не погодившись з результатами публічних торгів, подав до суду в листопаді 2010 року позов до ОСОБА_1 в якому просив визнати публічні торги відповідно до яких було продане спірне майно такими, що не відбулися і відповідно скасування права власності ОСОБА_1 на зазначене майно, і в забезпечення позову ухвалою суду від 29.12.2010 року було заборонено ВДВС передавати спірне майно ОСОБА_1, залишити його на відповідальному зберігання ОСОБА_5 і також було заборонено користуватись належним майном ОСОБА_1 до винесення рішення по суті. Ухвала була прийнята до виконання і виконана ВДВС Артемівського МРУЮ . Дана ухвала була чинна у період з 29.12.2010 року по 15.11.2011 року. В подальшому, Артемівським міськрайонним судом 29.12.2011 року була винесена ухвала по забезпеченню позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в здійсненні прав орендатора по договору оренди яка також забороняла ОСОБА_1 здійснювати дії по виселенню СПД ОСОБА_9 та належного їй товару з орендуємого нею зазначеного нежитлового приміщення. Дана ухвала діяла до 13 липня 2012 року.

Враховуючи викладене, позивачці ОСОБА_1 у період часу з 29.12.2010 року по 15.11.2011 року рішенням суду було заборонено користуватись нежитловим приміщенням, яке розташовано в м. Часів Яр по вул. Комсомольській літера Б, при цьому спірне майно було залишено у розпорядженні ОСОБА_5, який не заперечував проти того, щоб відповідачка ОСОБА_3 продовжувала орендувати приміщення і здійснювати свою підприємницьку діяльність. Після рішення суду, яким було відмовлено ОСОБА_5 у його позовних вимогах до ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_3 намагалась в добровільному порядку вирішити питання щодо можливості продовження здійснювати нею підприємницьку діяльність у спірному приміщенні на підставі раніше укладеного договору оренди і сплачувати орендну плати. Однак вирішити це питання в позасудовому порядку не вдалося і ОСОБА_3 в грудні 2011 року звернулась до суду з зазначеними позовними вимогами, і оскільки сподівалась на те, що все ж таки дійде згоди з ОСОБА_1 щодо спірного майна, і бажаючи не припиняти підприємницьку діяльність, яка здійснювалась у зазначеному приміщенні, звернулась до суду з заявою про забезпечення позову. У період часу з 29.12.2010 року по 13 липня 2012 року також на підставі рішення суду позивачці ОСОБА_1 було заборонено здійснювати дії по виселенню відповідачки ОСОБА_10 та належного їй товару. Дана ухвала суду про забезпечення позову, що обмежувала права користування належним майном ОСОБА_1, чомусь не була оскаржена нею. Таким чином у зазначений період часу вказані рішення суду надавали право відповідачці ОСОБА_3 займати спірне приміщення яке розташовано в м. Часів Яр по вул. Комсомольській літера Б.

Після того як ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, ОСОБА_1 в січні 2012 року звернулась до ОСОБА_3 з листом в якому просила покинути спірне приміщення. Потім в травні 2012 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про виселення ОСОБА_3 із спірного приміщення. Однак при розгляді даного спору позивачка чомусь не висунула вимоги про стягнення збитків, а саме упущеної вигоди, і в судовому засіданні не пояснила причини цьому.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При вирішенні даного спору необхідно з'ясувати, чи дійсно мала місце упущена вигода, мотивувати, у чому полягали завдані позивачці збитки.

Згідно ч.4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

З зазначених норм закону випливає, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою.

Умовами, за яких на боржника покладається обов'язок відшкодувати збитки, є встановлення факту порушення зобов'язання та наявності його вини, і прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та завданими збитками.

Причому кредитор (позивач) повинен довести обставини щодо порушення зобов'язання боржником та наявності його вини і прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та завданими збитками, їх розмір, а також, які саме заходи були вжиті щодо одержання доходів.

Крім того, породжуючи настання цивільних прав та обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Водночас сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання нею прибутку внаслідок випадкового збігу обставин.

За таких обставин наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Крім того, відповідно до частин другої, четвертої ст.623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Таким чином, для задоволення позову про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди позивач має довести за допомогою документів бухгалтерського та податкового обліку розмір завданих збитків (упущеної вигоди), причинний зв'язок між порушенням зобовязання та не отриманими доходами, зазначити ( з відповідним документальним підтвердженням) на заходи, вжиті ним щодо одержання доходів, обґрунтувати (з документальним підтвердженням) з яких міркувань він виходив, при визначенні розміру упущеної вигоди (докази того факту, що при відсутності порушення відповідачем зобовязання, позивач одержав би зазначений розмір доходу).

Необхідною умовою доведення наявності упущеної вигоди є встановлення, насамперед, самих збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника й збитками потерпілої сторони. При цьому потрібно довести, що протиправна дія або бездіяльність особи, яка порушила право, є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої особи, - слідством такої протиправної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог..

Відповідно до положень ст. ст. 58, 60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Необхідно памятати, що при обчисленні ( визначенні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення достовірності (реальності) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обовязок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача.

Позивачка ОСОБА_1, заявляючи позов про стягнення упущеної вигоди, посилається на те, що вона була позбавлена можливості використовувати належне їй приміщення магазину, яке з 10.11.2010 року стало її власністю. Вважає, що відповідачка повинна була відповідно до ст. 762 ЦК сплачувати їй плату за користування майном та сплатити неустойку відповідно до ч.2 ст. 785 ЦК. Разом з тим, ст. 762 ЦК передбачає плату за користування майном лише на підставі договору найму, якого у даному випадку не було. З цих же підстав неможна застосувати до спірних правовідносин положення ч.2 ст. 785 ЦК, яка передбачає право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Оскільки між сторонами ніякого договору укладено не було, немає і правових підстав для застосування вказаних правових норм.

Позивачка ОСОБА_1 в підтвердження стягнення упущеної вигоди з відповідачки ОСОБА_3 у сумі 50160 грн. надала суду довідку приватного підприємця ОСОБА_12 з агенції нерухомості ART-RIELTOR про вартість 1 кв. м. оренди нежитлового приміщення в районі розташування спірного приміщення. Однак, відповідно доу вимог ст. 58 ЦПК України вказану довідку не можна визнати достатнім доказом для задоволення позовних вимог. Так, згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин , якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто позивачка ОСОБА_1 повинна довести, що саме з вини відповідачки вона не отримала прибуток, на який мала право розраховувати.

В підтвердження можливості використовувати спірне приміщення позивачкою було надано проект договору оренди між ОСОБА_1 і ОСОБА_7 про передачу в оренду спірного нежитлового приміщення. Однак не зрозуміло, що перешкоджало позивачці, з метою отримання прибутків у вигляді орендної плати, укласти договір з ОСОБА_7 у відповідності до вимог чинного законодавства з відповідною державною реєстрацією, після того як набули законної сили рішення суду, що стосувались спірного приміщення. При цьому слід зазначити, що ОСОБА_1 мала реальну можливість укласти вказаний договір про оренду. Але навпаки, позивачка безоплатно надала своїй дочці, СПД ОСОБА_13, в грудні 2012 року спірне нежитлове приміщення для здійснення нею підприємницької діяльності і до теперішнього часу донька здійснює торгівлю у вказаному приміщенні. Такі дії позивачки ОСОБА_1 не свідчать про те, що вона мала реальні наміри отримувати доход від передачі в оренду приміщення і що з цією метою вона здійснювала відповідні дії, спрямовані на дійсне отримування доходу від передачі в оренду зазначеного нежитлового приміщення.

Необхідно взяти до уваги те, що покладення на відповідача відповідальності у формі відшкодування збитків за нездійснення свого права суперечить в цілому принципам юридичної відповідальності, що настає за порушення саме зобовязань. Також слід зазначити, що будь-яких відносин зобовязального характеру між сторонами по даній справі не існувало.

Суд, враховуючи викладене, оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності визнає за встановлене, що позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні не довела розмір тих доходів, які б вона отримала у випадку не посягання на її право володіння спірним приміщенням відповідачкою ОСОБА_3, в той час як доведення розміру доходів покладається саме на позивача, таким чином заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачки упущеної вигоди є необґрунтованими, безпідставними та не доведеними в ході розгляду справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 упущеної вигоди та відсутність достатніх підстав для стягнення з відповідача відповідних сум на відшкодування збитків (упущеної вигоди), тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про відшкодування збитків слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 22, 623, 762, 785 ЦК України, ст. ст. 5, 6, 10, 58, 60, 79, 81, 88, 107, 208, 209, 213, 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків відмовити

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міський суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя І. В.Воробйова