Справа № 702/4/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2013 року м. Монастирище

Монастирищенського районного суду Черкаської області у складі:

Головуючого судді : Бурлака М.В.

При секретарі : Шмунь Л.І. Талабко І.Ф.

Позивача - 1 : ОСОБА_1

Представника позивача 1 : ОСОБА_2

Позичава - 2 ОСОБА_3

Представника позичавача

ОСОБА_4 : ОСОБА_5

Відповідача - 1 : ОСОБА_6

Представника відповідача-2

ОСОБА_7 сільської ради: ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської ради про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконним та визнання права власності на житловий будинок, стягнення матеріальної та моральної шкоди, судових витрат та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської ради про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно частково недійсним та визнання права власності на ? житлового будинку ,-

в с т а н о в и в :

Позивач (1) ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконним та визнання права власності на житловий будинок, стягнення моральної та матеріальної шкоди та судових витрат.

Підставою своїх позовних вимог вважає те, що в 1950 році його мати - ОСОБА_9 збудувала житловий будинок «Б» та веранду «Б» в с. Степівка, вул. Польова, 53, Монастирищенського району, який відносився до суспільної групи колгоспних дворів, в якому і стала проживати.

В 1960 році народився позивач (1) та став проживати разом з мамою з вищевказаному будинку.

В кінці 1970 років для покращення житлових умов мама стала будувати новий житловий будинок, який зазначений в технічному паспорті, як житловий будинок «А», який був закінчений будівництвом в 1984 році та який також відносився до суспільної групи колгоспних дворів.

Також за період з 1950 року по 1990 рік на земельній ділянці по вул. Польовій, 53, було збудовано сарай «Е» 1990 року побудови, сарай «В» 1988 року побудови, сарай «Г» 1988 року побудови, жомова яма «Д» 1990 року побудови, криниця «К» 1982 року побудови, хвіртка №1, огорожа №2, ворота з хвірткою №3, огорожа №4, ворота №5, огорожа №6, огорожа №7.

В 1987 році, 19 березня, мама позивача (1) - ОСОБА_9 померла. Але оскільки двір, в якому вона проживала, відносився до суспільної групи колгоспних дворів і вона була не останнім членом колгоспного двору, т.я. в даному дворі на день смерті мами проживав він, сільською Радою погосподарський номер був переведений на нього, як на члена колгоспного двору, згідно з записом в погосподарській книзі за 1987 рік. З 1987 року він був головою двору.

В квітня місяці 2011 року йому стало відомо про те, що власником житлових будинків по вул. Польовій, 53 с. Степівка Монастирищенського району стала відповідачка (1) по справі ОСОБА_6, яка є його донькою. Коли він звернувся до відповідачки (1) для з'ясування обставин набуття нею права власності на його майно за його життя, то вона не змогла нічого пояснити, т.я. сама не знала, яким чином вона набула право власності на майно по вул. Польовій, 53, с. Степівка Монастирищенського району та рекомендувала звернутись до ОСОБА_3, яка є її мамою. Але з'ясувати будь які обставини в ОСОБА_3 йому не вдалось, тому він звернуся для з'ясування обставин до ОСОБА_7 сільської ради, де довідався про те, що 23.12.2008 року рішенням ОСОБА_7 сільської ради № 22 надано дозвіл ОСОБА_6 на оформлення та видачу свідоцтв про право власності на два житлових будинків одного домоволодіння за адресою с. Степівка, вул. Польова, 53. Підстави про надання такого дозволу в рішенні не зазначено і сільська рада йому не змогла пояснити обставини.

Після прийняття вищевказаного рішення ОСОБА_7 сільської ради № 22, виконавчим комітетом ОСОБА_7 сільської ради 16 січня 2009 року ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, хоча фактично дане свідоцтво повинно було б бути видано на його ім'я, оскільки головою двору був він і майно даного двору належало його покійній мамі.

Вважає, що дане свідоцтво видане незаконно та з порушенням норм закону, а тому повинно бути визнано незаконним та повинно бути скасоване, оскільки відповідачка (1) не може бути власником будинків по вул. Польовій, 53, с. Степівка на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, т.я. на день створення даного майна, а саме житлового будинку «Б» відповідачка ще не народилась, тоді як свідоцтво про право власності на нерухоме майно видається особі, яка здійснювала будівництво об'єкту нерухомості.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує право власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Вважає, що діями відповідача йому нанесена як матеріальна так і моральна шкода.

Матеріальна шкода полягає в тому, що в зв'язку з неправомірними діями відповідача він поніс матеріальні витрати, які полягають в наданні йому правової допомоги і становлять 5000 грн.

Моральна шкода полягає в тому, що від дій відповідача (1) та відповідача (2) він зазнав моральних страждань та переживань, від чого втратив сон, спокій, та потребував від себе додаткових зусиль для організації свого життя та побуту, тому моральну шкоду він оцінює в 10000 грн.

Іншого шляху окрім судового, яким би було можливо врегулювати даний спір немає, тому він вимушений звернутись з даним позовом до суду.

На підставі вище викладеного та ст.ст. 386, 392, 393 ЦПК України,-

ПРОСИТЬ:

Ухвалити рішення, яким визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 16 січня 2009 року виконавчим комітетом ОСОБА_7 сільської ради Монастирищенського району Черкаської області на ім'я ОСОБА_6 незаконним та скасувати його.

Визнати за ним - ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно :

житловий будинок Б 1950 року побудови; веранду б 1950 року побудови; житловий будинок А 1984 року побудови; сарай Е 1990 року побудови; сарай В 1988 року побудови; сарай Г 1988 року побудови; жомову яму Д 1990 року побудови; криницю К 1982 року побудови;

хвіртка №1, огорожа №2, ворота з хвірткою №3, огорожа № 4, ворота № 5, огорожа № 6, огорожа № 7 вартістю 174538 грн. в с. Степівка, вул. Польова, 53, Монастирищенського району Черкаської області, Стягнути з ОСОБА_6 в його користь матеріальну шкоду в сумі 5000 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн., судові витрати а сумі 1820 грн.

6 вересня 2012 року позивач (1) ОСОБА_1 звернувся до Монастирищенського районного суду з додатковою позовною заявою, оскільки вважає, що у провадженні Монастирищенського районного суду знаходиться на розгляді цивільна справа за його позовом до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7 сільська рада про визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на житловий будинок.

Даний документ, а саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно, було видане на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_7 сільської ради № 21 від 10 грудня 2008 року.

При пред'явленні первісного позову ним ставилось питання лише про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконним та визнання права власності на житловий будинок. Питання про визнання незаконним рішення виконавчого комітету ОСОБА_7 сільської ради № 21 від 10 грудня 2008 року ним не ставилось, оскільки рішенням № 11 виконавчого комітету ОСОБА_7 сільської ради 12 травня 2011 року вищевказане рішення, яким надано відповідачці дозвіл на оформлення права власності було скасовано. В ході розгляду даної справи відповідачка ОСОБА_6 звернулась до суду з адміністративним позовом про визнання рішення виконкому ОСОБА_7 сільської ради № 11 від 12.05.2011 року про скасування рішення виконкому ОСОБА_7 сільської ради № 21 від 10.12.2008 року про оформлення права власності на два житлових будинки одного домоволодіння по вулиці Польовій, 53, неправомірним та скасування його та відповідно заявила клопотання про зупинення даної справи.

Постановою Монастирищенського районного суду від 23 грудня 2011 року адміністративний позов ОСОБА_6 задоволено повністю. Рішення виконкому ОСОБА_7 сільської ради № 11 від 12.05.2011 року про скасування рішення виконкому ОСОБА_7 сільської ради № 21 від 10.12.2008 року про оформлення права власності на два житлових будинки одного домоволодіння по вулиці Польовій, 53, визнано неправомірним та скасовано.

Після чого відновлено провадження по даній справі.

Для прийняття законного рішення по справі вважає за необхідне збільшити позовні вимоги в частині визнання незаконним рішення виконкому ОСОБА_7 сільської ради № 21 від 10.12.2008 року про оформлення права власності на два житлових будинки одного домоволодіння по вулиці Польовій, 53.

Дане рішення повинно бути визнано незаконним та скасовано, оскільки воно порушує його права, як власника.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує право власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди

На підставі вище викладеного та ст.ст.27,31,33 ЦПК України, ст.ст.386. 392, 393 ЦПК У країни,-

ПРОСИТЬ:

Ухвалити рішення, яким визнати рішення виконкому ОСОБА_7 сільської ради про оформлення права власності на два житлових будинки одного домоволодіння по вулиці Польовій, 53, с. Степівка Монастирищенського району на ОСОБА_6 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане 16 січня 2009 року виконавчим комітетом ОСОБА_7 сільської Ради Монастирищенського району Черкаської області на ім'я ОСОБА_6 незаконними та скасувати їх.

Визнати за ним - ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно :

житловий будинок Б 1950 року побудови;

веранду б 1950 року побудови ;

житловий будинок А 1984 року побудови ;

сарай Е 1990 року побудови;

сарай В 1988 року побудови;

сарай Г 1988 року побудови ;

жомова яма Д 1990 року побудовихвіртка №1, огорожа №2, ворота з хвірткою №3, огорожа №4, ворота №5, огорожа №6, огорожа №7 вартістю 174538 грн с.Степівка , вул. Польова 53 , Монастирищенського району, Черкаської області.

Стягнути з ОСОБА_6 в його користь матеріальну шкоду в сумі 5000 грн та моральну шкоду в сумі 10000 грн та судові витрати а сумі 1820 грн.

В якості співвідповідача залучити до участі в справі ОСОБА_7 сільську Раду.

Позивач (2) - ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно частково недійсним та визнання права власності на 1/2 житлового будинку з надвірними спорудами.

Підставою своїх позовних вимог вважає те, що вона і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 14.06.1981 р. Від шлюбу мається дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після реєстрації шлюбу по 1987 рік вона та ОСОБА_10 проживали в будинку її бабки в с. Нове Місто Монастирищенського району, ОСОБА_1 служив в міліції, потім працював в будівельній бригаді.

Вона працювала в Монастирищенському машзаводі.

19.03. 1987 року в с. Степівка Монастирищенського району померла мати чоловіка - ОСОБА_9

Їх сім»я поселилась в належний їй будинок старої забудови в с. Степівка, вул. Польова Монастирищенського району.

ОСОБА_1 був прийнятий в члени колгоспу ім. Чубаря с. Степівка, оскільки його мати також була членом колгоспу і її номер відносився до суспільної групи колгоспних дворів. Номер по господарській книзі перевели на ім»я ОСОБА_1 Він був головою двору.

Враховуючи, що житловий будинок старої забудови руйнувався, вони вирішили побудувати новий житловий будинок та відповідні надвірні будови.

Рішенням виконкому ОСОБА_7 сільської ради № 15 від 12.07.1995 року ОСОБА_1 виділена земельна ділянка 0,66 га та наданий дозвіл на будівництво житлового будинку з побутовими спорудами

Рішенням виконкому Монастирищенської райради від 28.09.1995 року № 108 наданий дозвіл на будівництво житлового будинку та доручено районному архітектору видати забудовникові будівельний паспорт на забудову.

Районною архітектурою на ім»я ОСОБА_1 виданий будівельний паспорт на забудову земельної ділянки.

У відповідності до зазначеної документації ними, подружжям, на присадибній земельній ділянці в с. Степівка вул. Польова, 53, побудовані:

Житловий будинок А, вартістю 53776 грн.

веранда А 33548 грн.

сарай Е З602 грн.

сарай В 4202 грн.

сарай Г 13474 грн.

жомова яма Д ІЗІ8 грн.

хвіртка №1 металева І344 грн.

огорожа і 2 17 368 грн.

ворота № 3 металеві 6324 грн.

огорожа № 4 9034 грн.

ворота № 5 760 грн.

огорожа № б 228 грн.

огорожа № 7 5449 грн.

Всього на суму 152427 грн.

Відповідно ДО ст.60 Сімейного кодексу України зазначені будови являються спільною сумісною власністю

Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України частки дружини та чоловіка при поділі майна є рівними. Отже, вона має право на 1/2 перелікованого майна.

Шлюб між нею та ОСОБА_1 розірваний 17.08.2011р. З іншою жінкою він перебуває в співжительстві та намагається позбавити її права на проживання в житловому будинку в с. Степівка, вул. Польова, 53, що неприпустимо.

Перебуваючи в шлюбі, в 2008 р, вони вирішили переуступити право власності їх дочці - ОСОБА_6, для чого виписались за паспортним обліком з номера, номер по сільській раді був переведений на ім»я ОСОБА_6 0.І. та прийнято рішення виконкому сільської ради про оформлення права власності на два житлових будинки по вул. Польова, 53, с. Степівка на ім»я ОСОБА_6 0.І. (рішення № 22 від 10.12.2008 р.)

На ім»я ОСОБА_6 І6.0І.2009 р. виконкомом ОСОБА_7 сільської ради було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, в яке включені всі споруди, побудовані нею з ОСОБА_1, та майно колгоспного двору після смерті бабки: житловий будинок Б, веранда Б, криниця К.

Свідоцтво зареєстровано в Єдиному реєстрі реєстрації права власності на нерухоме майко 16.01.2009 р., реєстраційний номер 26116232.

В даний час ОСОБА_1 оспорює свідоцтво про право власності на житлові будинки з надвірними спорудами на ім»я дочки ОСОБА_1 0.І.,пред'явивши позов в суд про визнання цього свідоцтва незаконним та про визнання за ним права власності на два будинки та господарські споруди.

У цьому зв»язку вважає, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім»я ОСОБА_1 0.І. повинно бути визнано частково недійсним: в частині перелікованого будинку А, веранди А та надвірних споруд, добудованих нею з ОСОБА_1, перелікованих вище у позовній заяві.

Дійсно свідоцтво про право власності видано з порушенням чинного законодавства, не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, тому згідно до ст. 215 ЦК України правочин повинен бути визнаним недійсним. Підстави набуття нею права власності на новий житловий будинок та переліковані споруди не відповідають ст. 11 ЦК України.

Що стосується будинку старої забудови Б, веранди Б та криниці К, то ОСОБА_6 набула право власності на них з юридичного факту перебування членом колгоспного двору неповнолітньої особи.

Головою колгоспного двору ще при житті матері став ІІІестюк ОСОБА_11 споруди побудовані до вступу в силу Закону України про власність від 07.02.1991 р., тобто до І5.03.І99І р. Отже, на майно двору поширюються правила колгоспного двору, відповідно до ст .ст. 120,123 ЦК України в редакції І9бЗ р. малолітня ОСОБА_6 0,І. набула право на майно, незалежно від її участі в придбанні майна.

ОСОБА_1 вибув з двору з реєстрацією шлюбу 14.06.1981 р. та втратив право на майно колгоспного двору. Будучи номінально головою двору в І98б-91р.рр., він не приймав участі в придбанні майна, тому все нерухоме майно має належати ОСОБА_6, яка, вважаючи будинок старої забудови своєю власністю, провела його капітальний ремонт, замінила вікна, двері та інше, фактично в декілька разів підвищивши вартість будинку.

Керуючись наведеним та ст.ст. 203,213 ЦК України, ст. ст. 60,70 Сімейного кодексу України, ст. ЗЗ ,123 , 126 ЦПК України, просить:

І. Постановити ухвалу, якою залучити її в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 та третьої особи ОСОБА_7 сільської ради про визнання свідоцтва про право власності незаконним та визнання права власності на нерухоме майно в якості співвідповідача.

2 Постановити ухвалу про відкриття провадження за її позовом та об'єднати дану позовну заяву в одне провадження з позовом ОСОБА_1, оскільки обидва позови пов'язані, задоволення її позову виключає можливість задоволення позову ОСОБА_1 у повному об'ємі, вимоги обумовлені одними і тими правовідносинами.

3. Постановити рішення, яким визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке видано на ім»я ОСОБА_1 ОСОБА_7 сільською радою Монастирищенського району 16.01.2009 року частково недійсним :в частині Житлового будинку А, 84,8кв.м

веранди а 45,4 кв.м., сараю Е, сарай В, сарай Г, жомова яма Д, хвіртка 1, огорожа 2 ворота з хвірткою 3, огорожа 4, ворота 5, огорожа 6, огорожа 7.

Визнати за нею право власності на 1/2 Житлового будинку А , вартістю 53776 грн.

веранди а 35548грн,

сарай Е 3602 грн,

сарай В 4202 грн,

сарай Г 13474 грн,

жомова яма Д 1318 грн,

хвіртка № 1 металева 1344 грн,

огорожа № 2 17368 грн

ворота № 3 6324 грн,

огорожа № 4 9034 грн,

ворота № 5 760грн,

огорожа № 6 228 грн,

огорожа № 7 5449 грн,

всього на суму 152427 грн.

Відповідач за позовом (1) ОСОБА_6 2 листопада 2012 року надала суду письмові заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, оскільки вважає, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до неї про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 16.01.2009 року виконкомом ОСОБА_7 сільської ради Монастирищенського району на її ім»я недійсним та про визнання права власності за ним на житловий будинок.

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом (2) про визнання зазначеного свідоцтва частково недійсним: в частині новозбудованого житлового будинку А, веранди А, сараїв Е, Б, Г, жомової ями Д, хвіртки І, огорожі 2, воріт з хвірткою 3 , огорожі 4, воріт 5, огорожі 6, огорожі 7. У цій частині визнати за нею та ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на цей будинок та споруди, визнавши за нею право приватної власності на 1/2 частину.

В іншій частині свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.01. 2009 р., в яке також включений житловий будинок старої забудови піл літерою Б, веранда Б, криниця К в с. Степівка, вул. Польова, 53, Монастирищенського району, залишити незмінним

Вона визнає позовні вимоги ОСОБА_3 та не визнає позовних вимог ОСОБА_1.

Будучи зареєстрованою в житловому будинку старої забудови, проживаючи в ньому, зважаючи на те, що ОСОБА_1 і.В. та ОСОБА_12 визнавали за нею на нього право, за власний рахунок вона провела капітальний ремонт будинку - замінила штукатурку стін, стелі, вікна, двері, полове покриття, опалювальну грубу, поклеїла стіни двох кімнат шпалерами, в кухні та кімнаті стіни пофарбовані, опалювальна плита обкладена плиткою, замінена електропроводка, будинок став придатний для проживання.

Вартість будинку збільшена в декілька разів.

Вона в цьому будинку старої забудови проживає двадцять п»ять років. З нею в житловому будинку проживає дочка ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3..

Отже, вона не може бути позбавлена права власності на цей будинок, так і права проживання в ньому разом з дітьми.

Тому при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 та за позовом ОСОБА_3 просить прийняти до уваги зазначені заперечення та залишити незмінним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке видане ОСОБА_7 сільською радою Монастирищенського району 16.01.2009 року, в частині належності їй житлового будинку Б, веранди Б, криниці К.

В ході судових засідань вирішені питання стосовно процесуального статусу учасників процесу.

Представник позивача (1) - ОСОБА_2 пояснив ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб в 1982 році та стали проживати у будинку, який належав матері ОСОБА_1 по вул. Польовій,53, с. Степівка. У 1987 року головою двору була мати ОСОБА_1, яка померла у 1987 році. На час її смерті у будинкуволодінні на земельній ділянці розташовані були і побудовані два будинки, відповідні господарські будівлі та споруди. Один будинок побудований у 1950 році, а інший у 1984 році. Після смерті матері згідно погосподарських книг головою двору був зазначений ОСОБА_1 і так з року в рік по 2008 рік головою двору був по вул. Польовій,53, с. Степівка ОСОБА_1 У 2011 році, коли ОСОБА_1 приїхав в село, щоб обробляти земельну ділянку, оскільки він працював за межами села певний період, його не допустили, а саме відповідач по даній справі ОСОБА_6 пояснила про те, що вона є власником будинку. ОСОБА_1 звернувся до сільської ради, де в дійсності йому видали відповідну довідку та копію рішення виконкому сільської ради за грудень 2008 року, яке є предметом оскарження на сьогодні. На підставі даного рішення виконкому ОСОБА_7 сільської ради було видано свідоцтво про право власності на два житлових будинки на імя ОСОБА_6 Оскільки, ОСОБА_6 добровільно не бажала вирішити спір, а тому ОСОБА_1 вимушений звернутися з позовом до суду. Прошу позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Стосовно позову предявленого ОСОБА_3 можу пояснити наступне: позивач за даним позовом ставить питання, що будинок по вул. Польовій,53, був збудований в період шлюбу з ОСОБА_1 і надає докази оголошені судом і вони є в матеріалах справи, адже ОСОБА_3 зазначає, що зареєстрований шлюб у 2002 році, а пізніше в документації подають до суду будівельний паспорт, рішення на виділення земельної ділянки під будівництво без зазначення адреси, тобто вул. Польова,53, там адреси такої немає. Крім того, станом на 2008 рік та і в технічному паспорті, який доданий позивачем до позову значиться два будинки, один побудови 1950 року, другий 1984 року, а пізніше в документації 1995 -1996 роки, тому що в будівельному паспорті там дозвіл на будівництво 1995 року, виділ земельної ділянки 1996 року без зазначення адреси, тобто даний будинок, на який видано свідоцтво про право власності є не той будинок, який зазначений в позовній заяві ОСОБА_3, який будувався після 1996 року. Крім того, даною сімєю у 1990-х роках придбаний ще один будинок в с. Степівка і оця технічна документація видавалася з такою метою, що мали будувати на тій земельній ділянці, де цей будинок знаходиться, а він знаходиться зовсім за іншою адресою і мали будувати будинок, але в звязку із певними обставинами даний будинок не був побудований. В звязку з цим, вважає, позивач за позовом ОСОБА_3 на спірний будинок, як дружина, ніякого права немає, оскільки ці два будинки були побудовані ще матірю позивача ОСОБА_1

В судових дебатах позовні вимоги позивача ОСОБА_1 його представник обгрунтував та вважає? що вони підлягають до задоволення з наступних підстав:

Доводи викладені в позові знайшли своє підтвердження в суді наданими письмовими доказами, а саме довідками ОСОБА_7 с/р, які зроблені на підставі погосподарських книг, а також показами свідків, допитаних в судовому засіданні за заявою позивача, які підтвердили проте, що житловий будинок А (новий) був збудований в 1984 році, а будівництво його розпочалось ще задовго до цього. І лише деякі внутрішні роботи були проведені уже після смерті ОСОБА_9, яка померла 19.03.1987 року, а тому підстав вважати, що даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 немає підстав.

Довідками та оглядом погосподарських книг ОСОБА_7 с/р, які були оглянуті в судовому засіданні, підтверджується те, що з травня 1987 року після смерті ОСОБА_9 головою колгоспного двору був ОСОБА_1, в зв'язку з цим свідоцтво про право власності повинно бути видано лише на ОСОБА_1, а не на ОСОБА_15 чи ОСОБА_3

Також просить врахувати те, що представник ОСОБА_7 с/р позов ОСОБА_1 визнав і зазначила проте, що рішення виконкому с/р від 10.12.2008 року № 21 є незаконним і свідоцтво видане на ім'я ОСОБА_6 є незаконним так як вони були видані не на підставі документів, а за проханням ОСОБА_3

Позов, пред'явлений ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, третя особа сільська Рада с.Степівка не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Обставини викладені в позовній заяві не знаходять свого підтвердження, як у письмових доказах так і показах свідків, які показали проте, що спірний будинок А збудований не ОСОБА_1 і ОСОБА_3, а покійною ОСОБА_9

Також ОСОБА_3 не надано письмових доказів проте, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Також в позовній заяві позивач зазначає, що деяке майно, а саме житловий будинок Б та деякі господарські будівлі та споруди є майном колгоспного двору.

Дані доводи спростовуються Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року де п.б г) вказує на те, що на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Таким чином вважає, що відповідачі по первісному позову не визнають за ОСОБА_1 право власності на спірне майно, а такому разі він вимушений звернутись за захистом своїх прав та інтересів до суду, як це передбачає статті 392 ЦК України, а саме власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі вище викладеного просить позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7 с/р про визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на житловий будинок, визнання незаконним рішення виконавчого комітету № 21 від 10.12.2008 року задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, третя особа сільська рада с. Степівка про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно частково недійсним та визнання права власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будовами відмовити.

Позивач (1) ОСОБА_1 пояснення свого представника та виступ у дебататах підтримав повністю, просить його позов задовільнити у повному обсязі, а у позові ОСОБА_3 відмовити, оскільки питання про оформлення права власності на майно, яке йому належить, було оформлено без його відома, дочка ОСОБА_6 та колишня дружина надали сільській раді невірні дані про те, що він дав згоду на оформлення права власності на все майно по вул. Польова, 53, с. Степівка Монастирищенського району, тому незаконним рішенням ОСОБА_7 сільської ради його протиправно позбавлено права власності.

Позивач (2) - ОСОБА_3 пояснила суду, а потім підтвердила свої пояснення показаннями, даними в судовому засіданні під час допиту її в якості свідка про те, що після укладення шлюбу з ОСОБА_1 вони, як сімя, стали проживати в будинку у її бабусі в м. Монастирище. Після того, як ОСОБА_1 звільнився з правоохоронних органів, вони стали періодично їздити в с. Степівка до матері ОСОБА_1 і продовжували будівництво будинку, яе розпочала матір чоловіка ОСОБА_9, і якщо вона безпосередньо не будувала будинок, то доглядала дитину, яка на той час була ще малолітньою. Після смерті матері ОСОБА_1 вони з сім»єю, приблизно через два місяці, переїхали в с. Степівка і продовжували будівництво. Ними наймалась будівельна бригада і для неї вона готувала обіди, тобто вносила свій трудовий вклад у підтримання сім»ї та у будівництві будинку. Про оформлення права власності майна по вул. Польова, 53, за їх дочкою ОСОБА_1 знав і не заперечував проти цього. На даний час ОСОБА_1 створив іншу сімю і тому хоче залишити її та нашу дочку ОСОБА_6 без житла і привести в будинок свою нову сімю.

Підтримала думку свого представника адвокат ОСОБА_5І та вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає зановоленню з наведених ним правових підстав в позовній заяві до ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_7 сільської ради про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконним та визнання права власності на житловий будинок: ст.ст. 386,392,393 ЦК України

Ст.386 ЦК Україна передбачає засади захисту права власності власника. ОСОБА_1 не був та не є власником житлових будинків з господарськими спорудами в с.Степівка Монастирищенського району, вул. Польова, 53. Отже, покликання на цю норму матеріального права безпідставне.

Безпідставне покликання і на норму права - ст.392 ЦК України.

Відповідно до редакції цієї статті:"Власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Правильне тлумачення цієї статті передбачає, що ОСОБА_1 мав право користуватись цією статтей при доведеності двох юридичних фактів: ОСОБА_1 мав підтвердйти наявність права власності на житлові будинки з господарськими спорудами в с.Степівка, вул.Польова, 53, наявність відповідного правовстановчого документу на його ім'я.

Наявність факту оспорювання його права власності. Цього всього не мається. Отже, ця норма права не може бути застосована на задоволення вимог ОСОБА_1

Безпідставне покликання і на ст 393 ЦК України. Зазначена норма матеріального права застосовується на захист прав власника майна.

Власником домоволодіння, як зазначено вище, ОСОБА_1 не є .

Крім того, ця норма права передбачає при визнанні правового акта незаконним, відновлення становища власника.

При наявних правовідносинах виключається відновлення становища ОСОБА_1, як власника. І, більш того, ст.393 ЦК України регулює правові підстави визнання незаконним нормативного або ненормативного, індивідуального прявового акту органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на імя ОСОБА_6 16.01. 2009 р. ОСОБА_7 сільською радою не є таким правовим актом.

Отже, позов ОСОБА_16 безпідставний.

Вбачається, що при вирішенні справи по суті не слід визнавати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.01.2009 р. на імя ОСОБА_6 0.І. повністю недійсним. По-перше, ОСОБА_6 0.І ., виходячи з засад існування колгоспного двору та набуття нею права власності на частку у майні колгоспного двору, має право на частину будівель та споруд, про що буде обгрунтовано нижче

По- друге, при визнанні свідоцтва про право власності повністю недійсним, житлові будинки та господарські споруди в своїй основі набувають статус новоствореного майна. Правовідносини підпадають під дію ст.331 ЦК України.

Виходячи з змісту частин першої, другої ст. 331 ЦК України, частини першої с 182 ЦК України та п.8 Тимчасового положення поо порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, право власності на новостворене майно /новостворене нерухоме виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на об'єкт не виникає.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майню, що було використано в процесі будівництва - ч.3 ст. 331 ЦК. Відтак, ст. 331 ЦК України не передбачає можливість визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку.

При вирішенні спору не слід керуватись нормами спадкового права. Позивач за основним позовом ОСОБА_17.його брати та сестри - ОСОБА_18, ОСОБА_19 Володимирівна, ОСОБА_20, які були допитані в якості свідків в судовому засіданні 21.02.2013 р., пояснили, що зі смертю матері ОСОБА_9, померлої 19.03.1987 р., не вважали будинок, сараї нової забудови спадковим майном, з заявами про прийняття спадщини в нотконтору не звертались, спадкова справа після смерті матері ОСОБА_9 відсутня.

При вирішенні цивільно -правового спору слід виходити з засад перебування нерухомого майна, яке включено в свідоцтво про пряво власності на імя ОСОБА_6, до включення в зазначене свідоцтво, фактично в правовому режимі регулювання нормами матеріального права, що регулювали майно колгоспного двору - ст 120-126 ЦК України в редакції 1953 р. та майно подружжя - ст.ст.22 ,28 Кодексу про шлюб та сім'ю, 60,70 Сімейного кодексу України

В 1987 р після смерті ОСОБА_9 в житловий будинок забудови 1950 р. в с.Степівка вул. Польова, 53, вселились ОСОБА_1, ОСОБА_3 та їх малолітня донька ОСОБА_6, 20.03.1982 р народження

Двір, який включав у себе присадибну земельну ділянку,житловий будинок забудови 1950 р, веранду 1950 року забудови криницю 1982 року забудови відносився до суспільної групи колгоспних дворів. ОСОБА_1 став членом колгоспу їм. Чубаря, в погосподарській книзі ОСОБА_7 сільської ради особовий рахунок був переведений на нього з зазначенням його головою колгоспного двору.

ОСОБА_6 з досягненням 7 років навчалась у ОСОБА_7 сільській школі до отримання свідоцтва про середню освіту в 1998 р.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності від 22.12.І998 року № 20 "До правовідносин, що виникли раніше, тобто до 15.04.1991 р., застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 р, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме : право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі на 15 квітня 1991 р не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Як видно з фактичних обставин, за станом на 15.04.1991 р., членами колгоспного двору були ОСОБА_1, ОСОБА_1 Н.0. та неповнолітня ОСОБА_1 0.І., їх частки в майні двору, виходячи з зазначеного роз'яснення, є рівними.

Однак ОСОБА_3 на свою частку у майні колгоспного двору не претендує. Отже, частки у майні колгоспного двору, яке складається з житлового будинку Б, забудови 1950 р, вартістю 17450 грн, веранди, б , 1950 року забудови, вартістю 1368 грн. криниці К , 1982 р. забудови, вартістю 3293 грн в с.Степівка вул.Польова 53, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 становлять ? кожному.

Оскільки ці споруди /будівлі/ включені в свідоцтво про право власності, то останнє не може бути визнане недійсним повністю, а лише частково.

Своїми діями ОСОБА_21 визнавав право ОСОБА_6 0.І. на будинок старої забудови.

У цьому будинку з двома малолітніми дітьми ОСОБА_6 продовжує бути зареєстрованою як фізична особа та проживає. Як пояснила ОСОБА_6 0.І., будинок старої забудови загрожував руйнацією, тому вона провела його капітальний ремонт за власний рахунок, збільшивши його вартість в декілька разів. Факт проведеного нею ремонту підтвердив і ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Що стосується інших будов та споруд, які включені в свідоцтво про право власності - житловий будинок А, площею 84,8 кв.м., веранда а 45,4 кв.м., сарай Е, сарай В, сарай Г, жомова яма Д, хвіртка І , огорожа 2, варота з хвіоткою 3, огорожа 4, ворота 5, огорожа б, огорожа 7. Їх слід визнати майном подружжя ОСОБА_1, ОСОБА_22, належним їм на праві спільної сумісної власності .

14.06.1981 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб. Від шлюбу мається дочка ОСОБА_6, 20.03.1982 року народження . В 1987 р сім'я поселилась на постійне проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням виконкому ОСОБА_7 сільської ради за №15 від 12.07.1995 р ОСОБА_1 виділена присадибна земельна ділянка 0,66 га для будівництва індивідуального житлового будинку господарських та побутових споруд.

Рішенням виконкому Монастиришенської райради за № 108 від 28.09.1995 р ОСОБА_1 наданий дозвіл будівництва жилого будинку господарських будівель і споруд на земельній ділянці 0,66 га

Районною архітектурою розроблений та виданий ОСОБА_1план забудови земельної ділянки.

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок в с.Степівка вул. Польова, 53, виданим Монастирищенсвким відділком Ч0БТІ 22.08.2008 року, на присадибній земельній ділянці по вул.Польова, 53, с.Степівка маються збудовані житловий будинок А, веранда а, сарай Е, сараї В, сарай Г ,жомова яма Д, хвіртка І, огорожа 2, ворота з хвірткою З огорожа 4, ворота 5 , огорожа б , вгорожа 7.

Документи на забудову житлового будинку на ім»я ОСОБА_1В не оспорені .

Отже, переліковане майно нажите піл час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 0

Відповідно до ст. 22,28 Кодексу про шлюб та сім'ю, який діяв на час набуття майна, та ст.ст. 60,70 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними. Позивачка ОСОБА_3 Н.0. пояснила, шо будівництво житлового будинку та господарських споруд проводилось за кошти подружжя, їх зусиллями та для подружжя. Такі пояснення є переконливими. Свою участь у будівництві житлового будинку на всіх стадіях будівництва та господарських споруд визнав ОСОБА_1. Про його участь у будівництві житлового будинку засвідчили свідки, які були допитаними в судовому засіданні 21.02.2013 року - ОСОБА_23, Чудов І.0., ОСОБА_18,ОСОБА_20, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_19, ОСОБА_19 Заперечення ОСОБА_1, що житловий будинок будувався за кошти матері ОСОБА_9 та для неї спростовуються тим, що будівництво провадилось саме під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_1 Н.0., які не мали іншого житла., віком матері ОСОБА_1, яка була непрацездатною на час будівництва, пенсіонеркою та була забезпечена житловою площею у будинку забудови 1950 року, отриманням на своє ім'я дозвільних документів на забудову будинку та господарських споруд; продовженням будівництва після смерті матері. Так, мати померла у березні 1987 року, а сарай В,Е, сарай Г, жомова яма, огорожі, ворота, хвіртки побудовані після її смерті. Доказом того, шо переліковані житловий будинок з Господарськими будівлями будувалась подружжям для подружжя сторін є відсутність претензій, як на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_9 Левквни спадкоємців першої черги : братів та сестер ОСОБА_1, тобто дітей померлої.

Заперечення ОСОБА_1, що дозвільні документи на забудову житлового будинку з господарськими спорудами отримані для забудови на іншій присадибній земельній ділянці, не по вул. Польова, 53, с. Степівка, оскільки в дозвільних документах конкретно адреса не зазначена, спростовуються тим, що дозвільні документи /рішення сільської ради, районної ради , план на забудову, надані на присадибну земельну ділянку 0,66 га . Саме такого розміру є присадибна земельна ділянка по вул. Польова, 53 .

Як видно з плану забудови земельної ділянки суміжним землекористувачем в с. Степівка на площі ділянки 0,66 га є ОСОБА_26 В судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтвердили, що ОСОБА_26 є суміжним землекористувачем садиби в с. Степівка вул. Польова, 53.

Відсутність назви вулиці в дозвільних документах ОСОБА_3 пояснила тим, що на час видачі цих документів назва вулиці ще не була в с.Степівка визначеною. Цю обставину підтвердила і сільський голова с. Степівка Н.В.ОСОБА_8.

Отже, доводи ОСОБА_3, що житловий будинок в с.Степівка, вул. Польова, 53, під літерою А в технічному паспорті виданому Монастирищенським відділком ЧОБТІ 22.08.2008 року , вартістю 53776 грн

веранда піл літерою» а 35 548 грн

сарай Е , вартістю 3502 грн

сарай В, вартістю 4202 грн

сарай Г, вартістю 13474 грн

жомова яма Д 131 8 грн

хвіртка № І металева 1344 грн

огорожа №2 17368 грн

ворота з хвірткою № 3 6324 грн

огорожа №4 9034 грн

ворота № 5 760 гон

огорожа № 6 228 грн

огорожа № 7 5449 грн

є майном, набутим нею та ОСОБА_1 Володимировмчем за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власноті, і що вона має право на 1/2 цього майна є підтвердженнями в судовому засіданні і ці обставини судом встановлені.

У цьому звязку, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом ОСОБА_7 сільської ради 16.01. 2009 року на ім»я ОСОБА_6, в яке включені житловий будинок з господарськими спорудами, які є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_1 Н.0., не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, Іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Включення житлового будинку та господарських споруд в зазначене свідоцтво порушило законні права та інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_1 Н.0.

Відповідно до ст.215 ч 1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Отже, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке видано на імя ОСОБА_1 0.І. 16.01.2009 року виконкомом ОСОБА_7 сільської ради Монастирищенського району слід визнати частково недійсним

З врахуванням викладеного та на підставі ст.ст. 60,70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11,16 ,203,215 ЦК України,-

ПРОСЯТЬ:

Постановити рішення, яким визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке видане виконкомом ОСОБА_7 сільської ради 16.01.2009 р. на ім.»я ОСОБА_6, зареєстроване в Монастирищенському виробничому відділку комунального підприємства Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації 16.01.2009р, реєстраційний номер 26116232, частково недійсним

Визнати за ОСОБА_3 право власносності на 1/2 домоволодіння в с.Степівка вул.Польова, 53 , а саме житлового будинку А, площею 84,3 кв.м., веранди а площею 45,4 кв. м., сараю Е, сараю В, сараю Г, жомової ями, хвіртки під цифрою, 1 , огорожі 2, воріт з хвірткою 3, огорожі 4, воріт 5,огорожі 6 ,огорожі 7.

Відповідач ОСОБА_6 дала суду пояснення, а потім, будучи допитаною в якості свідка і показання, про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає частково, а саме в частині визнання свідоцтва про право власності незаконним визнає повністю, а в частині визнання права власності на житлові будинки за ОСОБА_1, не визнає, оскільки в разі визнання права власності на житлові будинки за ОСОБА_1, вона не буде мати де проживати. Заяву про оформлення права власності на неї написала до сільської ради. Участі у будівництві будинків не приймала, оскільки була дитиною, але вважає, що має право на частку майна, як член сімї. Право власності оформила на себе з метою кредиту. При оформлені права власності батько працював у м. Києві, а тому не прийшов до сільської ради, щоб надати дозвіл на оформлення нею права власності, а заяви про надання ним згоди не привезла в звязку з тим, що не знала про те, що це потрібно. В 2008-2009 роках вона провела капітальний ремонт будинку старої побудови, оскільки там не можливо було проживати, там мінялися вікна, двері, підбивалася стеля, поли мінялися і вказану роботу організовувала вона. За роботу проводила розрахунок вона, роботу організовувала також вона і вела контроль за проведенням ремонту. Вважає, що набула право власності на половину всього майна, оскільки вона проживала в даному домоволодінні весь час, зареєстрована там і не мало туди вклала за цей час, і має право на будівлю старої забудови і на будівлю нової забудови. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 визнає повністю.

Представник відповідача ОСОБА_7 сільської ради дала суду пояснення про те, позовні вимоги визнає повністю в частині, що стосується рішень ОСОБА_7 сільської ради і не заперечує проти визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Вважає, що ОСОБА_7 сільська рада прийняла поспішне рішення, яким визнано право власності та видано свідоцтво на право власності на майно за ОСОБА_6, що розташоване по вул. Польова, 53. Вказане рішення приймалось на підставі заяви ОСОБА_6 З нею постійно була її мати ОСОБА_6 При поданні заяви вони завірили, що ніяких негативних юридичних наслідків дане рішення нікому не принесе. Вказане рішення та свідоцтво на право класності на майно потрібне тільки для того, щоб ОСОБА_6 мала можливість отримати кредит. Будинок нової будови практично ще незавершений, на нього відсутня вся документація для прийняття його в експлуатацію, тому рішення сільської ради як і свідоцтво на право власності видане тільки на ім»я ОСОБА_6 є незаконними і підлягають скасуванню, оскільки між ними є спір про право. Крім того, їй відомо про те, що сім»я ОСОБА_6 поселилися в спірному будинку через два місяці після смерті матері ОСОБА_1, але, наскільки вона памятає, будинок розпочала будувати ОСОБА_9 і на даний час будинок не добудований. ОСОБА_27 ОСОБА_9 постійно в с. Степівка не проживає, вони всі їздять на заробітки і приїжджають тільки тоді, коли їм потрібно. ОСОБА_1 город не обробляє, його обробляла ОСОБА_3 з ОСОБА_6

Заслухавши пояснення та покази сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. Позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає і виходить з наступного:

Судом встановлено і сторонами не заперечуються факти перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбних відносинах з 1981 року, факт народження у 1982 році дочки ОСОБА_6, факт смерті 22 березня 1987 року голови колгоспного двору ОСОБА_9, факт членства у колгоспному дворі з квітня місяця 1987 року ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6

Допитаний в якості свідка ОСОБА_23 дав суду показання про те, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, пенсіонер, з сторонами не в сварці, не родичі. На території садиби по вул. Польовій, 53, проживає сім»я ОСОБА_6. ОСОБА_9 була головою двору. Вона будувала будинки, що знаходяться на території даного господарства. Один з двох будинків, що знаходяться на даній території старої забудови, приблизно 50-х років. Будівництво більш нового будинку також розпочала ОСОБА_9 Він це добре знає, оскільки частково допомагав його будувати. Сарай і хлів також будувала ОСОБА_9 ОСОБА_1 при закладці фундаменту був присутній, але ніяких робіт не виконував. ОСОБА_9 наймала будівельну бригаду та розраховувалась з робочими.

Свідок ОСОБА_25 дав суду показання про те, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6, з сторонами не в сварці, не родичі. У 1987 чи 1988 році сім»я ОСОБА_1 та Н.О.приїхали в с.Степівка. Вони переїхали до матері ОСОБА_1 що по вул.Польовій с.Степівка. Коли вони переїхали, то був новий будинок, старий будинок, криниця, хлів, погріб, літня кухня, яма жомова, тільки не обкладена. Власником будівель був ОСОБА_28 батько ОСОБА_1 і мати його ОСОБА_9, але останнім часом батька не було, він виїхав і головою двору була мати ОСОБА_1. Новий будинок будувала мати Івана.Вона проводила розрахунок, а наймана нею бригада будувала. Будівництво фундаменту на новий будинок було розпочато десь у 1980 році. На той час ніхто не брав дозвіл на забудову. Після смерті матері ОСОБА_1 з сімєю одразу ж переїхав для проживання в с.Степівка. До смерті матері він з нею не проживав, вона проживала одна і сама будувала новий ОСОБА_1 приймав участь у будівництві будинку, він приїжджав з бригадою, так як працював в будівельній бригаді в м. Монастирищі, вони стіни клали.

Допитаний як свідок ОСОБА_29 показав суду, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_7, з сторонами не в сварці, не родичі. Сім»я ОСОБА_1 переїхала в с. Степівка Монастирищенського району після смерті його тещі ОСОБА_9 На час переїзду був старий будинок, хлів, літня кухня, погріб і новий будинок збудували. Я його будував разом з бригадою. Коли він одружився в 1982 році, то підмурок на новий будинок уже був, його побудував тесть ОСОБА_28 В 1984 році він працював в будівельній бригаді у м. Монастирищі і разом з бригадою зводив стіни. Мати розраховувалась за будівництво, вона була на пенсії, але ще працювала, тримала худобу. Будматеріали купувала мати, а де і коли мені невідомо. Як будувався будинок, то сімя ОСОБА_1 не вкладала коштів в його будівництво. ОСОБА_30 допомагав фізично, ми разом клали цеглу. ОСОБА_3 фізично не приймала участі у будівництві, мати приходила з роботи готувала обідати. На час будівництва мати, крім того, що була пенсіонеркою ще й працювала. ОСОБА_1 працював у будівельній бригаді, а коли померла мати, то він переїхав в с.Степівка і перейшов працювати в колгосп. Всі розрахунки за будівництво та будівельніматеріали проводила мати. і придбала цеглу також мати. Мати вважала, що у новому будинку будуть проживати діти, у неї ж четверо дітей, а хто саме мав проживати не знаю. На момент будівництва нового будинку ОСОБА_1 з сімєю проживав у м. Монастирищі. Станом на 1987 рік будинок було зведено, дах був, фронтони, вікна і двері все було, літня кухня була, погріб, сарай. З 1987 року в даному господарстві проживав ОСОБА_1 І,в, з сім»єю, хто там проживає на даний час не знає. Договору на проведення будівельних робіт укладено не було, була начебто допомога від бригади, так як я і ОСОБА_1 там працювали. Розрахунок проводився з членами бригади напряму, не через організацію. Роботи проводились тільки у вихідні дні.

Аналогічні покази дала суду свідок ОСОБА_20.

Свідок ОСОБА_31 показав суду про те, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6, зі сторонами у справі не в сварці, не родичі. Всі будинки, що розташовані на подвір»ї по вул. Польова, 53, будувала ОСОБА_9 Коли сім»я ОСОБА_1 переїхала в село, то новий будинок був уже практично збудований. Після переїзду в село ОСОБА_1 нічого нового вони не побудували.

Свідок ОСОБА_18 дав показання про те, що є братом ОСОБА_1, з сторонами не в сварці. Новий будинок будувала мати, наймала будівельну бригаду і проводила розрахунок. ОСОБА_13 у 1984-1985 роках був зведений будинок і в тому ж році був зведений дах. ОСОБА_32 приймав участь у будівництві будинку, так як працював у будівельній бригаді. ОСОБА_33 його сім»я не допомагала. Після смерті матері у 1987 році сімя ОСОБА_1 поселилася в старому будинку. В новому будинку були тільки стіни, дах і вікна, а стелю вкидали, гладили і робили перестінки уже сімя ОСОБА_1. ОСОБА_27 побудований паркан, сіносховище, сарай старий розвалили збудували новий і це все було після смерті матері. Мати на час будівництва була на пенсії і ще працювала, отримувала пенсію і заробітну плату, а також вела господарство. Мати будувала новий будинок через те, що батько часто покидав її і вона хотіла йому доказати, що може сама побудувати будинок. Немає дозволу на будівництво. Після смерті матері ОСОБА_30 із своєю сімєю поселився у її будинку. Грошової компенсації від ОСОБА_27 не вимагав за новий будинок. Ніхто з інших дітей також не вимагав грошової компенсації від ОСОБА_27 за якусь частку спадщини. Не вимагали грошової компенсації не через те, що знали усі, що будинок будувався для сімї ОСОБА_27 і за його участі, так як будинок будувався не для ОСОБА_27.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_34 дав суду показання про те, що він проживає ІНФОРМАЦІЯ_8, з сторонами у справі не в сварці, не родичі. Він добре знав ОСОБА_9 і знав, де вона проживала. ОСОБА_9 побудувала два будинки. На садибі зараз старий будинок і новий, в якому році будувався новий будинок. Коли будувався новий будинок, то ОСОБА_9 проживала одна. ОСОБА_1 з своєю сімєю на час будівництва будинку не проживав у ОСОБА_9, а став проживати після її смерті. Коли вони переїхали, то новий будинок уже був збудований. Вони побудували сарай. Я особисто ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не бачив на будівництві нового будинку. Я знаю про те, що будинок будувався коли ОСОБА_9 була жива. Він участі в будівництві не приймав. На час будівництва і коли, ще ОСОБА_9 була жива, проживав в с. Степівка, не далеко від цього помешкання і конкретно знав про те, що ОСОБА_9 побудувала будинок. Коли ОСОБА_1 з сімєю уже там проживав, то на прохання ОСОБА_1 допомагав їм стелю вкидати. ОСОБА_1 побудував новий сарай. Вікна і двері в новому будинку поставили під час будівництва. Паркан був штахетний.

Свідок ОСОБА_19, що вона проживає ІНФОРМАЦІЯ_9 і є сестрою ОСОБА_1, з сторонами не в сварці. Коли батько проживав разом з сім»єю, то побудував фундамент на новий будинок, а потім він залишив сім»ю і мама добудувала будинок сама. Її чоловік разом з будівельною бригадою вигнали мур і за роботу мама розраховувалась своїми коштами. Після смерті матері у 1987 році ОСОБА_1 з сімєю поселилися в будинку. ОСОБА_30 працював у будівельній бригаді і допомагав у будівництві фізично. ОСОБА_33 не допомагав. ОСОБА_3 взагалі ніякої участі не приймала у будівництві нового будинку. Будівлі були мамині, був хлів. ОСОБА_1 із сім»єю робили ремонт, але я точно не знаю, так як туди не їздила. Внутрішні роботи нового будинку, я не знаю ким були проведені, а те, що був побудований будинок, вставлені вікна, двері і був зроблений верх, то це я точно знаю, за внутрішні роботи не знає Старий будинок, в якому проживала мама ,був придатний для проживання і якби мама була жива, то ще була би в ньому жила. Новий будинок будувався для дітей, так як у сім»ї було четверо дітей. ОСОБА_30 приймав участь у будівництві. Вона участі у будівництві не приймала. ОСОБА_35 приймав участь у будівництві. Її чоловік допомагав у будівництві. Ніхто з родичів не вимагали у сім»ї ОСОБА_1 грошової компенсації. Будинок будувався не для сімї ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_36 дав суду показання про те, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_10, з сторонами не в сварці, не родичі. ОСОБА_1 знає з дитинства, а ОСОБА_3 після їх одруження. По вул. Польовій,53 с.Степівка в старому будинку проживала мати ОСОБА_1 і після їх одруження розпочали будувати їм будинок. Будинок будувався для молодих, ОСОБА_1 і ОСОБА_3. ОСОБА_30 допомагав у будівництві, молоді будували, ОСОБА_1 працював у будівельній бригаді в м. Монастирище. На той час я спілкувалася з сімєю ОСОБА_1 і мені відомо від них про те, що вони будували будинок для себе. Збудовано новий будинок і хлів, а в які це роки було збудовано йому не відомо. Після смерті матері ОСОБА_1, він разом з сімєю став проживати в її будинку і він та ОСОБА_3 стали працювати в с.Степівка. Він підтримував дружні стосунки з сімєю ОСОБА_3 і мені відомо про те, що їхні кошти витрачались на будівництво будинку. ОСОБА_3 готувала обіди людям, які приймали участь у будівництві будинку, вона працювала продавцем у місцевому магазині і отримувала заробітну плату. Мати ОСОБА_1 також працювала і допомагала в будівництві нового будинку. Скільки коштів укладено нею в будівництво він не знає. Не знає, в якому точно році будинок був побудований. Після смерті матері ОСОБА_30 розвалив старий хлів і побудував новий і це було після смерті матері. Будинок будувався, коли мати була ще жива, а уже після її смерті, проводились гладильні роботи в будинку і інше. Не знає хто був головою двору на той час коли ще була жива мати ОСОБА_1 і будувався будинок.

Згідно погосподарської книги ОСОБА_7 сільської ради членами колгоспного двору станом на 1.04.1987 року були ОСОБА_1 голова двору, ОСОБА_3 Олексіїна та ОСОБА_6.

Згідно погосподарської книги та поточної інвентаризації від 22 серпня 2008 року до майна колгоспного двору станом на 15.04.1991 року час вступу в дію Закону України «Про власність», належало: будинок цегляний 1984 року забудови, веранда 1984 року, будинок глиняновальковий 1950 року забудови, веранда цегляна 1950 року, сарай 1990 року, сарай 1988 року, сарай 1988 року, жомова яма 1990 року, криниця 1982 року, тому суд робить висновок, що вказане майно було побудоване до вступу в силу Закону України «Про власність» і відносилось майна суспільної групи колгоспних дворів.

Суд вважає, що інше майно, яке не внесене до погосподарської книги станом на 15 квітня 1991 року, але ввійшло в поточну інвентаризацію від 22 серпня 2008 року, а саме: хвіртка, огорожа, ворота зхв, огорожа, ворота, огорожа, огорожа побудовані після вступу в дії вказаного Закону.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності від 22.12.І998 року № 20 "До правовідносин, що виникли раніше, тобто до 15.04.1991 р., застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 р, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі на 15 квітня 1991 р не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, суд вважає, що до вирішення спору між сторонами про майно, яке належало до майна колгоспного двору, тобто до 15 квітня 1991 року, а саме: будинок цегляний 1984 року забудови, веранда 1984 року, будинок глиняновальковий 1950 року забудови, веранда цегляна 1950 року, сарай 1990 року, сарай 1988 року, сарай 1988 року, жомова яма 1990 року, криниця 1982 року, необхідно було б застосовувати положення ст. ст. 112, 120-127 ЦК України у редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 71 ЦК України (1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється у три роки.

Відповідно до положень ст. 75 ЦК України ( 1963 року) строк позовної давності застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Стаття 80 ЦК України передбачає, що пропущення строку позовної давності є підставою для відмови в позові.

Тому суд вважає, що сторонам необхідно відмовити у визнанні права власності на майно, яке належало колгоспному двору станом на 15 квітня 1991 року у звязку з пропуском строку позовної давності.

Відносно визнання права власності на майно, яке побудовано після 15 квітня 1991 року, а саме: хвіртка, огорожа, ворота зхв, огорожа, ворота, огорожа, огорожа, суд не може прийняти рішення про визнання права власності, оскільки відповідно до Закону України «Про власність», який діяв на момент створення даного нерухомого майна, право власності може бути визнано лише на обєкти новоствореного нерухомого майна, яке введене в експлуатацію. Жодна із сторін, на думку суду, не довела суду факту введення в експлуатацію перерахованого майна. Тому і в цій частині сторонам необхідно відмовити в задоволенні їх позовних вимог про визнання права власності на новостворене майно.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача (1) ОСОБА_1 щодо визнання незаконними та скасування рішення виконкому ОСОБА_7 сільської ради за №21 від 10 грудня 2008 року та свідоцтва про право власності на майно від 16 січня 2009 року на ім»я ОСОБА_6 підлягають задоволенню і виходить з наступного:представник відповідача ОСОБА_7 сільської ради в цій частині позов визнав повністю. На думку суду ОСОБА_7 сільська рада в порушення вимог ЦК України, Закону України «Про власність», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не дослідивши всі обставини справи, не вияснивши істинне волевиявлення всіх зацікавлених осіб, на підстав документів, які не відповідали дійсності прийняла рішення про визнання права власності на майно за ОСОБА_6. З цих же підстав підлягає скасуванню і рішення виконкому ОСОБА_7 сільської ради №21 від 10 грудня 2008 року.

Суд вважає, що з прийняттям рішення про скасування права власності на ім»я ОСОБА_6 немає підстав для задоволення позиву ОСОБА_1 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, оскільки, на думку суду, він не привів переконливих доказів на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині.

Оскільки судом прийнято рішення у відмові позовів про визнання права власності, то судові не підлягають стягненню, або пропорційному розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71,80, 112, 119-127 ЦК України (1963 року), Законами України «Про власність», «Про місцеве с самоврядування в Україні, ст.ст. 3, 5, 6, 7, 8, 10, 11, 14, 60, 158, 174,208, 209, 222, 223, 294 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської ради про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконним та визнання права власності на житловий будинок, стягнення судових витрат, матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, зареєстроване в реєстрі за № 77 від 16 січня 2009 року на підставі рішення № 21 виконкому ОСОБА_7 сільської ради Монастирищенського району на імя ОСОБА_6 незаконним та скасувати його.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської ради про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно частково недійсним та визнання права власності на ? житлового будинку відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення через Монастирищенський районний суд до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Монастирищенського Бурлака М.В

районного суду

Повний текст рішення складено 30 квітня 2013 року.