Справа № 744/862/13-ц
Провадження № 2/744/163/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2013 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Бородіній В. В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Чернігівгаз про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_4, предявив позов до відповідача, публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Чернігівгаз, згідно даних якого позивач просить просить: 1). поновити йому пропущений з поважних причин строк звернення до суду з питання оскарження рішення про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності; 2). визнати незаконним та скасувати наказ начальника Корюківського управління по газопостачанню та газифікації Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Чернігівгаз ОСОБА_3 №178 від 06 грудня 2012 року Про накладення дисциплінарного стягнення на водія Семенівського РГГ ОСОБА_4О.. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 у позові зазначив про те, що з 1982 року він працює у газовому господарстві Семенівського району Чернігівської області. З жовтня 2011 року працює водієм служби експлуатації систем газопостачання Семенівського РГГ Корюківського управління по газопостачанню та газифікації публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Чернігівгаз. Тривалий час керівництвом Корюківського управління по газопостачанню та газифікації вчиняються дії, спрямовані на порушення його трудових прав. Так, відповідно наказів начальника Корюківського управління по газопостачанню та газифікації Про тимчасове відсторонення від роботи водія Семенівського РГГ Корюківського УГГ № 9 від 05 січня 2012 року та Про накладення дисциплінарного стягнення на водія Семенівського РГГ ОСОБА_4 О. № 44 від 06 січня 2012 року його було відсторонено від роботи та на нього накладене дисциаплінарне стягнення, але позивач оскаржив зазначені накази. Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 28 березня 2012 року накази №9 від 05 січня 2012 року Про тимчасове відсторонення від роботи водія Семенівського РГГ Корюківського УГГ та № 44 від 06 січня 2012 року Про накладення дисциплінарного стягнення на водія Семенівського РГГ ОСОБА_4О. були визнані незаконними. Відразу після проголошення рішення суду від 28 березня 2012 року йому було вручено наказ начальника Корюківського управління по газопостачанню та газифікації Про навчання з питань охорони праці водія Семенівського РГГ ОСОБА_4 О. № 74 від 28 березня 2012 року. 03 квітня 2012 року відбулася перевірка знань з питань охорони праці, яка проводилася з порушеннями вимог законодавства. Зокрема, перевірка знань працівників з питань охорони праці проводиться за нормативно-правовими актами з охорони праці, додержання яких входить до їхніх функціональних обов'язків, а його як водія, який працює на автомобілі, обладнаному газобалонною установкою, перевіряли за нормативними правовими актами, які не входять до його функціональних обовязків, зокрема з питань аварійно-диспетчерської служби. Комісією було зазначено, що позивач начебто не здав вказану перевірку. Після цього в усному порядку його перестали допускати до роботи, повторна перевірка не призначалася. При цьому, наказу по підприємству про відсторонення його від роботи не видавалося, причини відсторонення йому не пояснювали. Натомість начальник Корюківського управління по газопостачанню та газифікації, без наявності будь-яких фактичних даних про те, що позивач не може належно виконувати роботу, звернувся до профспілкового комітету Корюківського управління по газопостачанню та газифікації з поданням про надання згоди на звільнення позивача з роботи згідно п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України. 07 червня 2012 року відбулося засідання профспілкового комітету, на якому було прийняте рішення про надання згоди на звільнення позивача з роботи, але наказу про звільнення немає, трудову книжку позивачеві не видають, розрахунків не проводять, але і до роботи не допускають до цього часу. З данного приводу в червні 2012 року позивач звернувся до начальника Корюківського управління по газопостачанню та газифікації з письмовою заявою, в якій просив його припинити порушувати його права та надати йому можливість працювати та заробляти собі на життя. Відповідь отримав тільки в серпні 2012 року з якої зрозумів, що вирішувати його прохання начальник Корюківського управління по газопостачанню та газифікації не буде. Бездіяльність начальника Корюківського управління по газопостачанню та газифікації змусила позивача звернутися до прокурора Корюківського району Чернігівської області та до Територіальної інспекції з питань праці у Чернігівській області. З прокуратури він отримав відповідь про те, що його звернення направлене за належністю до Територіальної інспекції з питань праці у Чернігівській області. 11 жовтня 2012 року позивач отримав відповідь з Територіальної інспекції з питань праці у Чернігівській області, відповідно якої під час перевірки були встановлені такі дані. Позивача не переведено на іншу роботу за станом здоровя, але і не проведено звільнення з роботи за п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України за станом здоровя. Наказ про звільнення за п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України не видавався, відповідно він не є звільненим працівником, трудова книжка знаходиться на підприємстві. Також не видано наказу по підприємству про відсторонення позивача від роботи, але до роботи не допускають, що є порушенням ст. 21 Кодексу законів про працю України. За результатом проведеної перевірки начальнику Корюківського управління по газопостачанню та газифікації видано припис щодо усунення виявлених порушень та стосовно нього складено протокол про адміністративне правопорушеня за ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до постанови Корюківського районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2012 року начальника Корюківського управління по газопостачанню та газифікації ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 510 гривень. Після цього позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу. Його дії щодо відстоювання трудових прав працівника змусили відповідача вишукувати будь-які можливості щоб показати правомірність своїх дій щодо порушення прав позивача. Так, у листопаді 2012 року позивач одержав повідомлення про те, що 27 листопада 2012 року відбудеться повторна перевірка з питань охорони праці, яка буде проводитись в публічному акціонерному товаристві по газопостачанню та газифікації Чернігівгаз в місті Чернігові. Через відсутність коштів, а саме унаслідок понад 8 місяців існування без будь-яких засобів, позивач поїхати в місто Чернігів не зміг. 09 грудня 2012 року поштовим звязком позивач отримав копію наказу начальника Корюківського управління по газопостачанню та газифікації Про накладення дисциплінарного стягнення на водія Семенівського РГГ ОСОБА_4О. № 178 від 06 грудня 2012 року, відповідно якого позивачеві за не проходження перевірки знань з питань охорони праці 27 листопада 2012 року без поважних причин оголошено догану. Зазначений наказ позивач оскаржив до суду, звернувшись з позовом до ОСОБА_3, начальника Корюківського управління по газопостачанню та газифікації публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Чернігівгаз про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення. Втім, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 17 липня 2013 року було скасоване рішення Семенівського районного суду Чернігівської області в даній справі, а також відмовлено позивачеві у задоволені його позовних вимог через те, що позов предявлено не до юридичної особи, якою є публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Чернігівгаз, а до фізичної особи ОСОБА_3, з яким позивач у жодних правовідносинах не перебуває. Вказана обставина змусила позивача звернутися до суду з новим позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Чернігівгаз про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, однак на даний час позивачем пропущені строки звернення до суду, встановлені ст. 233 Кодексу законів про працю України. Проте, позивач вважає, що строки пропущені ним з поважних причин, через тривалий, на думку позивача, розгляд позову щодо неправомочного оскарження цього наказу, а тому позивач і змушений просити суд поновити йому ці строки. Відповідно до ст. 234 Кодексу законів про працю України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Позивач вважає, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності є незаконним, оскільки відповідач притягнув позивача до відповідальності за те, що ним не виконувалися незаконні його розпорядження. Так, направляючи позивача 27 листопада 2012 року на повторну перевірку з питань охорони праці, відповідачем були порушені вимоги законодавства, адже працівники під час прийняття на роботу і в процесі роботи проходять на підприємстві за рахунок роботодавця інструктажі, навчання та перевірку знань з питань охорони праці, надання першої допомоги потерпілим від нещасних випадків, а також правил поведінки у разі виникнення аварії. Станом на 27 листопада 2012 року позивач з вини роботодавця понад 8 місяців не допускався до роботи, не мав заробітку, а відповідно поїхати за свій рахунок до міста Чернігова для проходження перевірки не міг. Відповідач наказу про відрядження позивача на навчання не видавав, як не видавав позивачеві коштів на виїзд у відрядження. Законодавством також визначено, що на підприємствах, з урахуванням специфіки виробництва та вимог нормативних правових актів з охорони праці, розробляються і затверджуються відповідні положення підприємств про навчання з питань охорони праці, а також формуються плани-графіки проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці, з якими мають бути ознайомлені працівники. Крім цього, перед перевіркою знань з питань охорони праці на підприємстві для працівників організується навчання: лекції, семінари та консультації. Проте, позивачеві жодні плани-графіки проведення навчань не доводились, повторні навчання з ним взагалі не проводились, але позивача направляли на перевірку знань з охорони праці. Законодавством визначено, що при незадовільних результатах перевірки знань з питань охорони праці працівники протягом одного місяця повинні пройти повторне навчання і повторну перевірку знань, відповідальність за організацію і здійснення інструктажів, навчання та перевірки знань працівників з питань охорони праці покладається на роботодавця. Таким чином, якщо навіть і вважати, що позивач 03 квітня 2012 року отримав незадовільні результати з питань охорони праці то протягом одного місяця до 03 травня 2012 року, а не 27 листопада 2012 року, повинен був пройти повторне навчання і повторну перевірку, які повинні були організовані відповідачем, за кошти відповідача, чого не було зроблено. Позивача ж всупереч законодавству притягнуто до дисциплінарної відповідальності за те, що він за власні кошти не зявився на повторну перевірку, яка проводилася майже через вісім місяців після первинної перевірки і без проведення повторного навчання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позов підтримав повністю та пояснив суду про те, що, за його переконаннями, оскаржуване дисциплінарне стягнення накладене на нього несправедливо.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав повністю та пояснив суду про те, що він вважає наказ про оголошення позивачеві догани незаконним.

Представник відповідача, публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Чернігівгаз, ОСОБА_2, у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив суду про те, що наказ відповідача, на його погляд, відповідає вимогам законодавства.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3 у судовому засіданні поснив про те, що він вважає доводи позивача безпідставними.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних встановлених судом обставин.

Позивач з 1982 року і по цей час перебуває у трудових відносинах з відповідачем, публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Чернігівгаз, де працює водієм Семенівського РГГ Корюківського управління по газопостачанню та газифікації публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Чернігівгаз, й у період часу з 27 листопада 2012 року по 06 грудня 2012 року фактично був відсторонений від роботи без збереження заробітної плати, що не заперечується сторонами та підтверджується даними позовної заяви (а.с. 1-2).

За змістом оскаржуваного позивачем наказу начальника Корюківського управління по газопостачанню та газифікації Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Чернігівгаз ОСОБА_3 № 178 від 06 грудня 2012 року Про накладення дисциплінарного стягнення на водія Семенівського РГГ ОСОБА_4 О. позивачеві як водієві, що працює на автомобілі, обладнаному газобалонною установкою, було оголошене дисциплінарне стягнення у виді догани за не проходження повторної перевірки знань з питань охорони праці в публічному акціонерному товаристві по газопостачанню та газифікації Чернігівгаз (місто Чернігів) 27 листопада 2012 року без поважних причин (копія наказу на а.с. 4).

Позивач за його доводами, наведеними у позові (а.с. 2), не мав коштів на проїзд з міста Семенівка Чернігівської області до міста Чернігова 27 листопада 2012 року для проходження повторної перевірки знань з питань охорони праці, куди його скеровував відповідач, і відповідачем не було забезпечено позивача як коштами на проїзд, так і належним інформуванням про те, яким іншим чином йому без витрат грошей слід дістатися міста Чернігова для проходження вищенаведеної перевірки, що у судовому засіданні відповідачем доказами не спростовано.

За таких обставин, суд убачає за потрібне зазначити про певну часткову слушність вимог позивача щодо визнання незаконим оскаржуваного наказу з таких правових підстав.

Відповідно до Переліку робіт з підвищеною небезпекою, що затвердженого наказом Держнаглядохоронпраці України від 26 січня 2005 року № 15 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 15 лютого 2005 року за № 232/10512), транспортування балонів із зрідженими газами, їх заповнення (п. 12), виконання газонебезпечних робіт (п. 15), обслуговування акумуляторних батарей (п. 46), монтаж, демонтаж і накачування шин автотранспортних засобів (п. 106), обслуговування і ремонт елементів підвіски автомобілів (п. 107), ремонт паливної апаратури двигунів внутрішнього згорання (п. 108) є роботами з підвищеною небезпекою.

Отже, виходячи з того, що позивач працює на автомобілі, обладнаному газобалонною установкою, він є працівником, зайнятим на роботах з підвищеною небезпекою.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України Про охорону праці працівники під час прийняття на роботу і в процесі роботи повинні проходити за рахунок роботодавця інструктаж, навчання з питань охорони праці, з надання першої медичної допомоги потерпілим від нещасних випадків і правил поведінки у разі виникнення аварії, а працівники, зайняті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному доборі, повинні щороку проходити за рахунок роботодавця спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці.

З огляду на викладене, законодавцем чітко обумовлено, що перевірка знань відповідних нормативних правових актів з охорони праці повинна відбуватися за рахунок роботодавця, а не працівника.

Таким чином, суд приходить до висновку, про те, що з вини відповідача, який не виконав свій законодавчо встановлений обовязок матеріального забезпечення процесу перевірки відповідних знань позивача, й не відбулося прибуття позивача, котрий не мав коштів, до місця проведення перевірки, внаслідок чого накладення дисциплінарного стягнення на позивача за оскаржуваним наказом не може вважатися цілком законним.

Отже, вимогу позивача у частині визнання незаконним оскаржуваного наказу суд вважає правомірною.

Поряд з цим, суд зауважує, що у суду відсутня компетенція на скасування наказів відповідних керівників у сфері притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності, адже видання таких наказів (й, відповідно, їх скасування) в аспекті розглядуваного спору, виходячи з сутності диспозиції ст. 149 Кодексу законів про працю України, належить до повноважень власника або уповноваженого ним органу.

Тому вимога позивача про визнання незаконним та скасування наказу про накладення на нього дисциплінарного стягнення може бути задоволена частково тільки щодо визнання наказу незаконним.

Втім, не зважаючи на такі обставини, суд не може визнати наказ відносно оголошення догани позивачеві незаконним, адже позивачем без поважних причин пропущено встановлений ст. 233 Кодексу законів про працю України тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору (з моменту, коли ОСОБА_4 дізнався про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, тобто отримання 09 грудня 2012 року поштою копії оскаржуваного наказу (а.с. 2), і до звернення з даною позовною заявою до суду 20 серпня 2013 року (а.с. 1) минуло більш ніж три місяці і на застосуванні цього матеріального строку наполягає відповідач у справі, адже це видно з його письмового заперечення на позов (а.с. 18-20), що є підставою для ухвалення рішення про відмову позивачеві у задоволенні позову.

Суд зауважує, що він не може поновити позивачеві вказаний строк звернення до суду, позаяк такий строк може бути поновлений у разі доведення позивачем поважності його пропуску, чого стороною позивача у справі не зроблено.

Зокрема, позивач як на причини пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору посилається тільки на те, що він по суті, попередньо оскаржуючи наказ, неправильно предявив позов, у задоволенні якого згодом відмовлено, що не може бути визнано поважною причиною, оскільки такі обставини з урахуванням вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України залежать від власного розсуду позивача із приводу вибору відповідача, а не від обєктивних умов.

Враховуючи викладене, ніяких умов для задоволення вимоги позивача про поновлення йому пропущеного строку звернення суд не убачає, а отже, вважає, що у задоволенні розглядуваного позову ОСОБА_4 необхідно відмовити повністю внаслідок пропуску позивачем без поважних причин строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Чернігівгаз про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3, відмовити повністю внаслідок пропуску без поважних причин строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. І. Гнип