Справа №2/1519/6260/11
Провадження №2/521/167/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2013 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

при секретарі Бабаєвій З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову повноважний представник сторони позивача вказує, що 10 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» з однієї сторони, та ОСОБА_1 з іншої сторони, був укладений кредитний договір за №СМ-SME500/002/2008, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у розмірі 89200,00 доларів США на споживчі цілі строком до 10 січня 2015 року під 4,4% річних + FIDR з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а остання в свою чергу зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

В подальшому ПАТ «ОТП Банк» правонаступник ЗАТ «ОТП Банк» відступило на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за низкою кредитних договорів, в тому числі договору з ОСОБА_1

Однак як зазначає представник позивача, не зважаючи на взяті на себе зобовязання, ОСОБА_1, в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає та проценти не сплачує, у звязку з чим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про стягнення з боржника ОСОБА_1 та поручителя ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» на користь фактора суми заборгованості за кредитним договором від 10 січня 2008 року в загальному розмірі 3937082,93 гривень.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відкрите судове засідання зявився, заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» у відкрите судове засідання зявився, заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши відповідний позов, письмові докази й документи, які були надані суду, надавши виниклим між сторонами по справі правовідносинам належну правову оцінку, проаналізувавши відповідні арифметичні розрахунки, суд приходить до висновку про існування законних підстав для задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 10 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (в теперішній час ПАТ «ОТП Банк») з однієї сторони, та ОСОБА_1 з іншої сторони, був укладений кредитний договір за №СМ-SME500/002/2008, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у розмірі 89200,00 доларів США на споживчі цілі строком до 10 січня 2015 року під 4,4% річних + FIDR з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а остання в свою чергу зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором (надалі за текстом Кредитний договір).

Викладені обставини підтверджуються змістом Кредитного договору та відповідним графіком погашення кредиту, що присутні у справі.

В якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, 10 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» з одної сторони, та ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» з іншої сторони, був укладений договір поруки №SR-SME500/002/2008, відповідно до умов якого поручитель бере на себе прямі зобовязання відповідати перед кредитором по зобовязанням боржника солідарно.

При цьому, 10 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» з одної сторони, та ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» з іншої сторони, був укладений договір іпотеки (майнової поруки) №РМ-SME500/002/2008, відповідно до умов якого в якості забезпечення виконання основного зобовязання за Кредитним договором іпотекодавець ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» передає в іпотеку банкові нерухоме майно: нежитлову будівлю, загальною площею 1393,7кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Великомихайлівський район, с.Чапаєве, вул.Центральна, буд.71, вартістю 1127000,00 доларів США, визначеною та погодженою сторонами договору.

Згідно витягу з договору купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н від 26 листопада 2010 року, та витягу з договору про відступлення права вимоги №б/н від 26 листопада 2010 року укладених між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «ОТП Банк» було зокрема продано (переуступлено) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» усі права вимоги за низкою кредитних договорів та відповідних договорів забезпечення, в тому числі Кредитного договору з ОСОБА_1

Як свідчив представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в порушення вимог Кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 умови договору не виконує, кредит не повертає, проценти не сплачує.

Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, судом досліджено зміст ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, судом звернуто увагу на наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, що підтверджується змістом самого Кредитного договору, договорів забезпечення. Однак відповідач ОСОБА_1 не виконує відповідного грошового зобовязання.

Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дійсно, згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з положень Кредитного договору, боржник ОСОБА_1 отримала визначену суму кредитних коштів в користування до 10 січня 2015 року. Однак як погодили сторони в Кредитному договорі, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у разі неналежного виконання договору.

В силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позичальник ОСОБА_1 прострочила виконання зобовязання з повернення суми кредиту та процентів за правочином.

Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Матеріали справи свідчать, що належне виконання позичальником грошового зобовязання за Кредитним договором було забезпечено неустойкою, порукою, іпотекою (майновою порукою).

Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Тобто, зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин і виходячи із умов Кредитного договору, суд прийшов до наступного висновку.

Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості по Кредитному договору станом на 09 квітня 2012 року, за яким загальна сума боргу ОСОБА_1 становить 3937082,93 гривень, з яких: залишок заборгованості за кредитом 695942,25 гривень; сума відсотків, несплачених за користування кредитом 150742,26 гривень; сума пені 3090398,42 гривень.

З приведеного вище аналізу досліджених судом відомостей сукупно випливає, що існує законне підґрунтя для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та за даним спором стягненню з відповідачів підлягає вказана грошова сума.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_1 та ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму оплаченого судового збору у загальному розмірі 3219,00 гривень та суму оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 гривень

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №CM-SME500/002/2008 від 10 січня 2008 року з урахуванням процентів та штрафних санкцій в загальному розмірі 3937082,93 гривень.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1, ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» суму оплаченого судового збору в загальному розмірі 3219,00 гривень.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1, ТОВ «Міжгалузеве підприємство «Діва» суму оплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: