Справа № 1227/8058/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2013 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

при секретаріКолядінцевій П.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Комунальне підприємство «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації», Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, про визнання правочину дійсним та визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи Комунальне підприємство «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації», Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, про визнання правочину дійсним та визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 10 квітня 2012 року вона уклала договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, з ОСОБА_4, яка діяла у своїх інтересах, а також від імені та в інтересах своїх малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які теж були співвласниками квартири. При цьому вона сплатила ОСОБА_4 раніше погоджену ціну квартири в сумі 71 865 гривень 00 копійок, що еквівалентно 9 000, 00 доларів США. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу квартири та на підтвердження отримання грошових коштів за квартиру ОСОБА_4 власноруч було написано розписку. З цього моменту вона вважала, що зазначена квартира є її власністю, а нотаріальне посвідчення вона вважала простою формальністю. 10.04.2012 року вони з ОСОБА_4 нотаріально не посвідчили договір купівлі-продажу, бо на момент укладення договору не було рішення виконкому Сєвєродонецької міськради про надання дозволу на продаж квартири, співвласниками якої були малолітні діти, а також були відсутні усі інші документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Вони домовилися з ОСОБА_4, що коли будуть усі необхідні документи, то договір купівлі-продажу вищевказаної квартири буде посвідчено нотаріально. Для оформлення відповідних документів ОСОБА_4 у той же самий день, коли написала розписку, тобто 10.04.2012 року, оформила нотаріально посвідчену довіреність на її сина, ОСОБА_7, надавши йому усі повноваження для збору та оформлення усіх документів, необхідних для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, в тому числі з правом продажу зазначеної квартири. Її сином усі документи були зібрані й оформлені. Також було отримано рішення виконкому Сєвєродонецької міськради № 1129, яким було надано дозвіл ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на продаж 2/3 часток 2-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, від імені малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за умови купівлі 3-кімнатного власного будинку за адресою: Кремінський р-н, с. Новоастрахань, вул. Карла Маркса, буд. 55, на імя малолітніх дітей. 15.09.2012 року від імені та на імя малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, їх батько, ОСОБА_3, на виконання вимог умов вищезазначеного рішення органу опіки та піклування, уклав договір купівлі-продажу житлового будинку з будівлями і спорудами та договір купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розташовано домоволодіння за вищезазначеною адресою, а саме: Кремінський р-н, с. Новоастрахань, вул. Карла Маркса, буд. 55. При цьому, усі матеріальні витрати щодо купівлі вищезазначеного житлового будинку, відповідно до домовленостей з ОСОБА_4, ніс її син, ОСОБА_8. Згодом вона дізналася про те, що ОСОБА_4 02.09.2012 року померла. Спадкоємцями майна померлої залишилися її малолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Таким чином, у звязку зі смертю ОСОБА_4, на даний час неможливо належним чином нотаріально посвідчити укладений договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, у звязку з чим вона не може зареєструвати за собою право власності на куплену квартиру, чим порушуються її право власності на придбане майно.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була досягнута домовленість щодо істотних умов правочину з купівлі-продажу 2-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що знайшло своє відображення у письмовому документі, а саме у розписці від 10.04.2012 року. У цій розписці вказано, що ОСОБА_4 продала їй квартиру, а також те, що вона отримала від неї обумовлену договором суму вартості проданої нею квартири у сумі 9 000, 00 доларів США. Більш того, після передачі грошей за квартиру вона частково оплатила борги за комунальні послуги в розмірі 4 500 грн., які накопичилися за купленою нею квартирою. Зазначений правочин повністю відповідав як її внутрішній волі, так і волі ОСОБА_4, та був спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених у ньому. Таким чином, практично відбулося повне виконання умов укладеного нею з ОСОБА_4 договору купівлі-продажу. Але нотаріально посвідчити договір вони не встигли у звязку зі смертю ОСОБА_4, а після її смерті посвідчити договір нотаріально стало неможливим. Зважаючи на вищезазначене вважає, що договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який укладено 10 квітня 2012 року між нею та ОСОБА_4 може бути визнаний судом дійсним.

З моменту укладання зазначеного договору вона вважає себе власником зазначеної квартири, весь період після 10.04.2012 р. і до самої смерті, ОСОБА_4 жодного разу не заявляла ніяких претензій стосовно продажу цієї квартири та не оспорювала цей правочин. Отже, вважає, що вона правомірно набула право власності на спірну 2-х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також має право на предявлення позову до спадкоємців ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2012 року, укладеного між нею та ОСОБА_4, дійсним та визнання її права власності на спірну квартиру. Станом на 10.04.2012 року (дату укладення договору купівлі-продажу) офіційний курсі НБУ був 7,985 грн./дол. США. Оскільки у розписці ОСОБА_4 від 10 квітня 2012 року зазначено про те, що вона купила квартиру за 9000,00 доларів США (9000,00 х 7,985 = 71 865, 00 грн.), то ціною даного позову і є зазначена вартість, а саме 71 865, 00 грн. Оскільки відповідачами по даній справі виступають малолітні особи: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які є спадкоємцями померлої ОСОБА_4, то вважає, що в судовому засіданні їх права та інтереси має представляти їх батько, ОСОБА_3, як законний представник. Інших спадкоємців у померлої ОСОБА_4 немає, оскільки на момент смерті вона не перебувала у шлюбі, її батьки також померли ще до її смерті.

На підставі цього позивач була змушена звернутися до суду з даною позовною заявою і просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, укладений 10.04.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

До початку розгляду справи по суті відповідачем були надані письмові заперечення на позов, в яких він пояснив, що позивач стверджує, що між ОСОБА_9 та нею було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. На підтвердження своїх доводів позивач посилається на розписку, яка наче б то написана ОСОБА_4 на підтвердження факту купівлі-продажу квартири. Вважає, що зазначена розписка не може бути належним доказом твердження позивача, оскільки в ній не зазначено, яку саму квартиру ОСОБА_4 продає, та на якій підставі вона володіє цією квартирою. Окрім того, конкретно не визначена грошова одиниця, у якій ОСОБА_4 отримала гроші. У розписці зазначено девять тисяч доларів без зазначення країни емітенту даної валюти. Хоча у відповідності до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею в Україні є гривня. Окрім того, незрозумілим є звернення з позовом до його дітей, оскільки на даний час вони не є спадкоємцями померлої і не можуть відповідати за зобовязаннями своєї матері. Також не може бути доказом підтвердження факту купівлі-продажу квартири посилання позивача про те, що вона та її син робили витрати по борговим зобовязанням померлої, оскільки відсутні будь-які докази про те, що такі витрати вони робили на виконання саме договору купівлі-продажу квартири, а не іншого правочину. Це саме стосується і зняття померлої з реєстрації, оскільки ОСОБА_4 мала можливість змінити місце своєї реєстрації і не у звязку з продажем квартири саме позивачу. Просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 пояснила, що відповідач ОСОБА_3 знав, що квартира продається, від нього був нотаріально посвідчений дозвіл на продаж квартири та купівлю будинку. Він приймав участь у виборі будинку. ОСОБА_4 висувала умови, що борг по квартирі вона бере на себе, а їй треба передати 9 000 доларів США та зняти квартиру з арешту. Борг по квартплаті був 25 000 грн., вона погасила 4 500 грн. Її борг влаштовував, тому що вона його збиралась погашати частками. Була домовленість, що ОСОБА_4 буде проживати в квартирі до купівлі будинку. У неї з ОСОБА_4 були нормальні відносини, та зверталась до неї з любого приводу. Вона на той час вважала, що гроші вона віддала, розписку отримала, та цього їй буде достатньо. Їхні дії були направлені на вчинення правочину. Їй було відомо, що у ОСОБА_4 двоє неповнолітніх дітей. Вони чекали документів з опікунської ради, а потім хотіли піти до нотаріуса та оформити правочин. Гроші ОСОБА_4 вона передавала в своєму магазині за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Хіміків, 27. Гроші віддавала в доларах США. Потім вона принесла їй копію паспорту, згідно з якою вона виписалась з цієї квартири, куди їй не відомо. Просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_10 позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнав у повному обсязі, суду пояснив, що ОСОБА_4 мала намір продавати квартиру. Він давав згоду на продаж квартири. Діти знаходились в притулку. Іншої квартири у власності ОСОБА_4 не було. Він не був власником спірної квартири. ОСОБА_4 була позбавлена батьківських прав, тому опікунська рада не повинна була пропустити продаж спірної квартири. Іншого місця проживання у ОСОБА_4 не було. Чому ОСОБА_4 знялась з реєстрації з спірної квартири, йому не відомо. Він писав заяву на купівлю будинку в с. Новоастрахань. Він 10 років не проживає з ОСОБА_4, дуже рідко з нею бачився, але спілкувався. ОСОБА_11 підпаювали ОСОБА_4, щоб вона продала дешевше квартиру. У довіреності підпис не схожий на ОСОБА_4. ОСОБА_4 говорила, що вона буде проживати в квартирі до того часу поки їй не віддадуть гроші за квартиру, тому вважає, що ОСОБА_4 гроші за квартиру так і не отримала. Просив суд відмовити в задоволені позову.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, підтримав письмові заперечення на позов та просив суд у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник третьої особи КП «Сєвєродонецьке БТІ» ОСОБА_12 проти задоволення позову заперечувала.

В судовому засіданні представник третьої особи Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради ОСОБА_13 проти задоволення позову заперечувала.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що згідно рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 1129 від 04 вересня 2012 року про дозвіл продажу 2/3 часток 2-кімнатної квартири від імені малолітніх: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дозволено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продаж 2/3 часток 2-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, від імені малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та одночасну купівлю 3-кімнатного власного будинку за адресою: Кремінський район, с. Новоастрахань, вул. Карла Маркса, буд. 55, на імя дітей (а.с. 8).

Згідно рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 1638 від 25.12.2012 року щодо визнання рішення виконкому про дозвіл продажу часток квартири від імені малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 таким, що втратило чинність визнано недійсним рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 1129 від 04 вересня 2012 року про дозвіл ОСОБА_3 та ОСОБА_14 продажу 2/3 часток 2-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, від імені малолітніх: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 54).

Згідно з розпискою від 10.04.2012 року ОСОБА_4 продала квартиру ОСОБА_2. Отримала від ОСОБА_2 гроші у розмірі 9 000 доларів. Претензій не має (а.с. 6).

Згідно довіреності від 10.04.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_15, реєстр № 735, ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_7 продати за ціну та на умовах за його розсудом без будь-яких обмежень належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1, для чого йому надала відповідні повноваження (а.с. 7).

Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку з будівлями і спорудами від 15.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_16, реєстр за № 972, ОСОБА_17, яка діє як представник ОСОБА_18 передає у власність ОСОБА_3, який діє згідно рішення № 1129 Сєвєродонецької міської ради виконавчого комітету від 04 вересня 2012 року, як законний представник малолітніх синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, житловий будинок з будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Луганська область, Кремінський район, с. Новоастрахань, вул. Карла Маркса, 55 (а.с. 9-10).

Згідно з витягом з Державного реєстру правочинів № 11840960 від 15.09.2012 року вказаний правочин зареєстрований в реєстрі за № 5203619 (а.с. 11).

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_16, реєстр за № 973, ОСОБА_17, яка діє як представник ОСОБА_18 передає у власність ОСОБА_3, який діє згідно рішення № 1129 Сєвєродонецької міської ради виконавчого комітету від 04 вересня 2012 року, як законний представник малолітніх синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, земельну ділянку за кадастровим номером :06:001:0101, :06:001:0102, площа земельної ділянки 0,2800 га. Земельна ділянка розташована на території Новоастраханської сільської ради Кремінського району Луганської області, вул. Карла Маркса, буд. 55 (а.с. 12-13).

Згідно з витягом з Державного реєстру правочинів № 11840967 від 15.09.2012 року вказаний правочин зареєстрований в реєстрі за № 5203623 (а.с. 14).

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 344863, виданого 04.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_4 померла 02.09.2012 року (а.с. 17).

Згідно довідки від 23.07.2013 року, виданої УДМСУ в Луганській області, відомостями про зняття з реєстрації з адреси: АДРЕСА_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, відділ адресно-довідкової роботи не володіє.

Згідно довідки від 05.07.2013 року, виданої УДМСУ в Луганській області, відсутні відомості про місце реєстрації ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Таким чином, судом встановлено, що між покупцем ОСОБА_2 та продавцем ОСОБА_4 була досягнута усна домовленість про продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1, і внаслідок цієї домовленості між ними, продавцем була написана розписка про отримання грошей за продану квартиру, однак, всупереч вимогам ст.ст. 210, 640 ЦК України даний договір купівлі-продажу, який укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, не був зареєстрований сторонами у встановленому законом порядку.

Як вбачається з пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, вона вважає, що отримала право власності на вказану квартиру, оскільки після домовленості з продавцем про продаж квартири передала їй гроші за неї та сплатила частину заборгованості за комунальні послуги, а продавець, в свою чергу, знялась з реєстрації зі спірної квартири та зняла з реєстрації своїх неповнолітніх дітей. Тому вважає, що вони домовилися щодо усіх істотних умов договору, відбулося часткове його виконання, а договір не був посвідчений нотаріально у звязку зі смертю продавця.

Однак, таку думку позивача, суд вважає помилковою, оскільки як зазначено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що видана позивачу ОСОБА_2 померлою ОСОБА_4 розписка, на підтвердження отримання грошей за квартиру, не є договором купівлі-продажу квартири і взагалі вважається судом, що такий договір між сторонами не був укладений, а тому не може бути визнаний дійсним, а тим більше, судом не може бути визнано право власності на нього за позивачем, оскільки не укладений договір не створює будь-яких прав та обовязків.

За таких обставин, суд вважає, що позов заявлено не обґрунтовано, доводи, викладені позивачем у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання, не підтверджені доказами, у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 202, 209, 210, 220, 328, 331, 334, 626, 638, 640, 655, 657 ЦК України, п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Комунальне підприємство «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації», Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, про визнання правочину дійсним та визнання права власності на квартиру, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти з днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І. С. Посохов