Справа № 2-28/11
Провадження № 2/0203/2/2013
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 квітня 2013 р.

Кіровський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді Підберезного Г.А.

при секретарі Макаренко Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, КП «Дніпропетровське МБТІ», КВЖРЕП Кіровського району м. Дніпропетровська, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, про визначення часток, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні та за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпропетровської міської ради, Виконавчого комітету кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, КП «Дніпропетровське МБТІ», про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, КП «Дніпропетровське МБТІ», КВЖРЕП Кіровського району м. Дніпропетровська, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, про визначення часток, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні та за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпропетровської міської ради, Виконавчого комітету кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, КП «Дніпропетровське МБТІ», про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі за первісним позовом в позовній заяві та в ході судового засідання, посилалися на те, що 13.09.1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звернулися до органу приватизації з заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_1 , за якою розпорядженням органу приватизації № К-1471 від 06.10.1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 була передана у власність двокімнатна квартира, площею 40,55м2.

Також у спірній квартирі залишилися приміщення площею 20,3 м2, 11,7 м2, 7,2м2, які були визнанні нежитловими та на підставі договору оренди № 438 від 03.12.1987 року «Про оренду нежитлового приміщення », приміщення площею 39,1м2 було передано кооперативу «Комп`ютер».

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належну їй частину спірної квартири за заповітом, посвідченому нотаріусом П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 01.12.1993 року за реєстровим № 2-11134. Позивачка звернулася до КП «Дніпропетровське МБТІ», після чого було рекомендовано звернутися до відділу приватизації провести технічний паспорт на квартиру у відповідність архівній справі.

Згідно даних Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради розпорядженням органу приватизації № К 1471 від 06.10.1993 року у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_6 передана ізольована двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , а у 1995 році видане виправлене свідоцтво про право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на 51/100 часток квартири загальною площею 42,8 м2, що включає: дві житлові кімнати, площами 10,4 м2, 15,1м2, кухня - 8,4м2, уборна 0,9 м2, коридор 5,3м2 і частина місць загального користування : коридора 5,1м2 і вмивальника -1,0 м2, що пропорційно житловій площі складає 2,7м2.

Рішенням № 1236 від 22.07.1994 року Виконавчого комітету Кіровської районної ради нежитлове приміщення площе 39,1м2 було включено до службового житлового фонду ЖРЕП Кіровського району м. Дніпропетровська та 22.07.1994 року було видано ордер №393 співробітнику ОСОБА_7 на дві кімнати площею 20,2м2 і 11,7м2 яка вселилася з сім`єю для проживання без господарчих, допоміжних і битових приміщень, розуміючи, що такі приміщення приватизовані.

На підставі викладеного з урахуванням уточнених позовних вимог /Т.3, а.с.Т.3, а.с.209- 213/, просили суд:

· визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_6 частки квартири АДРЕСА_1 у розмірі ? за кожним;

· визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_6 ;

· усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_4 та членів її сім`ї, шляхом заборони користування належним ОСОБА_1 туалетом , площею 0,9м2, кладовою 0,3м2, коридором 5,3м2 та коридором 2,7м2.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 в судове засідання з`явився, обставини справи підтвердив на задоволені позову наполягав.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 в судове засідання з`явилася, проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що остання та члени її сім`ї правомірно вселилися у спірну квартиру на підставі ордеру. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалася на те, що Рішенням № 1236 від 22.07.1994 року Виконавчого комітету Кіровської районної ради нежитлове приміщення площею 39,1м2 було включено до службового житлового фонду ЖРЕП Кіровського району м. Дніпропетровська та 22.07.1994 року було видано ордер №393 співробітнику ОСОБА_7 /Т.3 а.с.204/ на дві кімнати площею 20,2м2 і 11,7м2 яка вселилася з сім`єю у квартиру АДРЕСА_1 та туалет, коридор та кладова знаходяться в одній квартирі і є містами загального користування. З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд:

· визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 06.10.1993 року № К-1471 реєстр № 763 на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_6 в частині приватизації місць загального користування /загальна площа 40,5 м2 47/100 частин квартири/;

· визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 06.10.1993 року № К-1471 реєстр № 1-110п-95 на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_6 в частині приватизації місць загального користування /загальна площа 42,8 м2 51/100 частки квартири/.

· стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 -20 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, по 10 000, 00 грн з кожного;

· зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні місцями загального користування - коридором, вбиральнею у квартирі АДРЕСА_1 , демонтувати самочинно вбудовані металеві двері, між коридорами всередині комунальної квартири .

Представники Дніпропетровської міської ради, Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, КП «Дніпропетровське МБТІ» - в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, шляхом судових викликів, про причини своєї неявки суду не повідомили. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим первісний позов задовольнити частково, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.09.1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звернулися до органу приватизації з заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_1 , за якою розпорядженням органу приватизації № К-1471 від 06.10.1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 була передана у власність двокімнатна квартира, площею 40,55м2 /Т.1, а.с.21, Т.2, а.с.20/.

Згідно даних Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради розпорядженням органу приватизації № К 1471 від 06.10.1993 року у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_6 передана ізольована двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , а у 1995 році видане виправлене свідоцтво про право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на 51/100 часток квартири загальною площею 42,8 м2, що включає: дві житлові кімнати, площами 10,4 м2, 15,1м2, кухня - 8,4м2, уборна 0,9 м2, коридор 5,3м2 і частина місць загального користування : коридора 5,1м2 і вмивальника -1,0 м2, що пропорційно житловій площі складає 2,7м2 /Т.1, а.с.41,42, 69-70зворот, 75,76/.

Рішенням № 1236 від 22.07.1994 року Виконавчого комітету Кіровської районної ради дві кімнати житловою площею 39,1м2 було включено до службового житлового фонду ЖРЕП Кіровського району м. Дніпропетровська /Т.2, а.с.22/ та 22.07.1994 року було видано ордер №393 співробітнику ОСОБА_7 /Т.3, а.с.204/ на дві кімнати площею 20,2м2 і 11,7м2 /Т.1, а.с.11/ яка вселилася з сім`єю для проживання без господарчих, допоміжних і битових приміщень, розуміючи, що такі приміщення приватизовані.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_6 частки квартири АДРЕСА_1 у розмірі ? за кожним і усунення перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_4 та членів її сім`ї, шляхом заборони користування належним ОСОБА_1 туалетом , площею 0,9м2, кладовою 0,3м2, коридором 5,3м2 та коридором 2,7м2 суд вважає можливим їх задовольнити виходячи з наступних міркувань .

Так, відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, співвласники користувалися квартирою АДРЕСА_1 спільно, будь які домовленості, стосовно збільшення часток не має. Внаслідок чого суд приходить до висновку, що частки у праві спільної сумісної власності є рівними.

Так, ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ст.150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_6 , суд вважає можливим відмовити.

Так, гл. 7 Закону України Про нотаріат свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування » справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Так, після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належну їй частину спірної квартири за заповітом, посвідченому нотаріусом П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 01.12.1993 року за реєстровим № 2-11134 /Т.1, а.с.67/.

З матеріалів позову вбачається, що ОСОБА_1 мала намір вступити у права спадщини, однак у зв`язку з не відокремленням частки власності спадкодавця свідоцтво не отримала.

Отже суд приходить до висновку про наявність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 суд вваж є можливим відмовити.

Ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.1998 року /Т.2, а.с.41-50/ підтверджено право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , що відповідно до ст..61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Будь яких інших доказів недійсності свідоцтва про право власності суду не надано, внаслідок чого, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 06.10.1993 року № К-1471 реєстр № 763 на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_6 в частині приватизації місць загального користування /загальна площа 40,5 м2 47/100 частин квартири/ і недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 06.10.1993 року № К-1471 реєстр № 1-110п-95 на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_6 в частині приватизації місць загального користування /загальна площа 42,8 м2 51/100 частки квартири/.

Також відповідно до ст..1167 ЦПК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність вини ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , внаслідок чого, виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст..150 ЖК України, ст.ст. 316-319,321,391,1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58,60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, КП «Дніпропетровське МБТІ», КВЖРЕП Кіровського району м. Дніпропетровська, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, про визначення часток, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_6 частки квартири АДРЕСА_1 у розмірі ? за кожною.

Усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_4 та членів її сім`ї, шляхом заборони користування належним ОСОБА_1 туалетом , площею 0,9м2, кладовою 0,3м2, коридором 5,3м2 та коридором 2,7м2.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпропетровської міської ради, Виконавчого комітету кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, КП «Дніпропетровське МБТІ», про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г.А. Підберезний