Апеляційний суд Житомирської області
Справа №0601/2-652/11 Головуючий у 1-й інст. Брагін В.І.
Категорія 42 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2013 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., Кочетова Л.Г.

при секретарі Крижанівській М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про виселення, зобовязання зняти з реєстраційного обліку

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування дійсним, визнання права власності на будинок

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4

на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 01 березня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з жилого будинку № 19 по вул. Дзержинського в м. Андрушівка, Житомирської області, який належить йому на праві приватної власності, та зобовязати ВГІРФО Андрушівського РВ УМВС України зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Зазначив, що згідно усної домовленості ОСОБА_2 вселилася у вищевказаний будинок разом із сином та зареєструвалася в ньому. В наступному, в порушення вимог ч. 2 ст. 815 ЦК України, відповідачка без його згоди провела реконструкцію будинку. 21.09.2010 року він попередив відповідачів про виселення не пізніше 15.04.2011 року, проте вказані вимоги не виконані. За таких обставин, просив виселити відповідачів на підставі ч.ч. 3, 4 ст. 168, 169 ЖК України, 387, 391, 785 ЦК України.

У вересні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу спірного будинку, укладений між нею та ОСОБА_1 08.03.2004 року, та визнати за нею право власності на дане житло. Зазначила, що між ними було досягнуто домовленості про продаж будинку за 2200 доларів США. Вона сплатила завдаток 1000 доларів США, а решту суми 1200 доларів США, повинна була доплатити через деякий час. ОСОБА_1 погодився, що після виплати йому всієї суми коштів буде оформлено договір купівлі-продажу будинку. При цьому, власник передав будинкову книгу як доказ досягнення домовленості та для проведення реєстрації. В наступному, вона неодноразово намагалися передати ОСОБА_1 кошти за будинок, однак він виїхав за місцем свого проживання в Росію, та не залишив номер рахунку в Банку для перерахування коштів. Оскільки договір купівлі-продажу частково виконано, але не укладено з вини власника будинку, тому просила позов задовольнити.

Рішенням Андрушівського районного суду від 01 березня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку №19 по вул. Дзержинського в м. Андрушівка, Житомирської області, укладений 08.03.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9591 грн. 60 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про виселення відповідачів з його будинку та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 19 по вул. Дзержинського в м. Андрушівка, Житомирської області на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.1982 року (а.с. 7-9).

08.03.2004 року ОСОБА_1 складено розписку про те, що він зобовязується оформити належний йому будинок № 19 по вул. Дзержинського в м. Андрушівка на ОСОБА_2, після того, як нею будуть внесені гроші на рахунок у Банку Аваль у м. Андрушівка в сумі 1200 доларів США в перерахунку на гривні (а.с. 38).

З довідки Житомирської ОД АТ ОСОБА_5 Аваль від 31.01.2013 року вбачається, що у вказаному Банку рахунки на імя ОСОБА_1 не відкривалися (а.с. 134).

Задовольняючи позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним, суд першої інстанції виходив з того, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, частково його виконали, проте відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення. Проте, погодитися з такими висновками не можна з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Однак, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів, відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України (в редакції закону на час виникнення правовідносин), пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Отже, оскільки спірний договір купівлі-продажу будинку підлягав нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, тому суд першої інстанції безпідставно визнав його дійсним.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та стягнення коштів, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні даних вимог.

Разом з тим, судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 про виселення відповідачів зі спірного будинку на підставі ч.ч. 3, 4 ст. 168, 169 ЖК України, 387, 391, 785 ЦК України.

Судом встановлено, що у будинку № 19 по вул. Дзержинського в м. Андрушівка з дозволу власника з травня 2004 року зареєстровані та проживають ОСОБА_2, її син ОСОБА_3 (а.с. 13, 59-61, 137). ОСОБА_1 є громадянином ОСОБА_6 Федерації, зареєстрований і проживає з 1995 року у м. Петропавловськ-Камчатський (а.с. 15).

Факт укладення між сторонами усного договору найму житлового будинку на невизначений строк підтверджується поясненнями представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 (а.с. 86), матеріалами справи (а.с. 10).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сімї. У цьому випадку власник будинку повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги.

Згідно зі ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобовязані звільнити жиле приміщення, а у разі відмови підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

На підтвердження повідомлення відповідачів про розірвання договору найму позивачем надано копію листа від 21.09.2010 року (а.с. 10). Проте, у справі відсутні докази того, що вказаний лист було надіслано (вручено) ОСОБА_2 Крім того, даний лист підписано від імені ОСОБА_1 його представником ОСОБА_8, однак у справі відсутнє доручення на вчинення такої дії у вересні 2010 року. Не надано суду будь-яких доказів і на підтвердження того, що спірний будинок необхідний для проживання ОСОБА_1 та членам його сімї.

Не знайшла свого підтвердження і та обставина, що ОСОБА_2 або її син систематично руйнують чи псують будинок, не вносять плату за комунальні послуги. Проведення відповідачкою ремонту будинку і системи опалення, газифікація є поліпшенням житла, а не його руйнуванням (а.с. 121-122, 138-157).

Вимоги ОСОБА_1 про зобовязання ВГІРФО Андрушівського РВ УМВС України зняти відповідачів з реєстраційного обліку також не можуть бути задоволені, оскільки вказана установа не притягнута до участі у справі в якості відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 01 березня 2013 року скасувати в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу від 08.03.2004 року і стягнення коштів в сумі 9591 грн. 60 коп., та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді