Номер провадження № 22-ц/785/4190/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2013 року м. Одеса

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря Павлін О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Біляївського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання удаваним договору дарування, визнання укладеним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на частину будинку, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Біляївського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання удаваним договору дарування, визнання укладеним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на частину будинку посилаючись на те, що 30.09.2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Польова, 6, та складається в цілому з ? частини камяної житлової будівлі з надвірними спорудами, які здані до експлуатації, а інша ? частина вказаного житлового будинку незакінчена будівництвом і зведена на 46%.

Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,20 га.

Незважаючи на те, що був підписаний договір дарування, позивачка вважає, що насправді був оформлений договір купівлі-продажу, та ОСОБА_4 позивачка з відповідачем сплатили гроші у розмірі еквівалентному 16000 доларів США.

Так як угода була фактично договором купівлі-продажу, та була укладена в період шлюбу між позивачкою та ОСОБА_3 вона має право на ? частину зазначеного житлового будинку.

Фактично позивачка з відповідачем разом не проживають та сумісного господарства не ведуть, від шлюбу мають неповнолітніх дітей, на яких позивач несвоєчасно сплачує аліменти за рішенням суду.

За місцем реєстрації позивачки та дітей, у будинку який був придбаний за сумісні кошти подружжя, проживає інша жінка разом з ОСОБА_3

У звязку із тим, що позивачка позбавлена права проживати у вищезазначеному будинку та вимушена проживати разом з двома неповнолітніми дітьми у квартирі своєї матері, вона звернулася до суду із вищезазначеним позовом.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20 лютого 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 лютого 2013 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2001 року.

30 вересня 2003 року був посвідчений нотаріально договір дарування, реєстр № 1077, відповідно до якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 0,20 га за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Польова № 6.

Відповідно до п. 5 зазначеного договору сторони усвідомлювали значення і умови зазначеної угоди, її правові наслідки, підтвердили дійсність намірів про те, що угода не носить характеру мнимої чи удаваної і не є зловмисною.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, пунктом 25 розяснено, що за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин.

Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені ст. 216 ЦК України можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним, або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

За викладених обставин висновок суду про те, що задля того, щоб визнати договір дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 30 вересня 2003 року договором купівлі-продажу, слід встановити, що сторонами вчинено правочин купівлі-продажу, тобто передача майна у власність від однієї сторони до іншої за певну грошову суму, є обґрунтованим. Позивачка не довела суду факт передачі грошових коштів за придбану частину будинку письмовими доказами, а показанням свідків з цього приводу судом дана правильна правова оцінка.

Виходячи з викладеного колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

ОСОБА_7