Провадження № 2/591/543/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2013 року

Зарічний райсуд м.Суми в складі :

головуючого судді Шершак М.І.,

при секретарі Кузьмичовій Н.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми, 3- особа ВАТ „СМНВО ім. Фрунзе», про стягнення моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом мотивує вимоги тим, що з 15.02.1970 року по 31.03.2008 року знаходився в трудових відносинах з ВАТ „Сумське НВО ім.. ОСОБА_3 працював на різних посадах . В зв'язку з важкими умовами праці він отримав професійне захворювання на виробництві, в результаті якого висновком МСЕК від 09.04.2008 року йому позивачу встановлено 65 % втрати професійної працездатності, а також встановлено 3 групу інвалідності, безстроково.

Згідно акту розслідування причин професійного захворювання на виробництві №84 03.09.2003 року причиною захворювання є „ Несовершенство технологического процеса, неефективность средств индивидуальной защити». Вважає що відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду , просить стягнути з ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Суми, оскільки законом на них покладено відшкодування моральної шкоди суму розміром 130000 грн., за перенесений нервовий стрес, перенесені нервові хвилювання і страждання, порушення життєвого устрою, для організації побуту.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Суми вимоги не визнав, мотивує це тим, що моральна шкода завдана працівникові відшкодовується за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому у відповідності з підпунктом „Е" пункту 1 частини першої ст.21 Закону України „ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Вважає, що моральна шкода позивачу завдана не була, останній виконував роботу добровільно усвідомлюючи при цьому шкідливий фактор виробництва, можливість травмування, та негативний вплив його на здоровя. ОСОБА_2 звільнений від сплати моральної шкоди, позивач пропустив строк звернення до суду, хоча знав про порушення свого права у 2008 році просить суд відмовити позивачу в задоволенні вимог.

3- особа ВАТ „Сумське НВО ім.. ОСОБА_3 до суду не зявилась, хоча повідомлялась про час та місце розгляду справи, в силу ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі даного відповідача, оскільки в справі достатньо доказів про права і відносини сторін необхідних для прийняття рішення по суті.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши зібрані докази по справі в їх сукупності вважає, що позов позивача не обгрунтований і не підлягає задоволенню згідно наступного: Як було встановлено в судовому засіданні , що позивач ОСОБА_1, 15.02.1970 року по 31.03.2008 року знаходився в трудових відносинах з ВАТ „Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе, працював на різних посадах . В зв'язку з важкими умовами праці він отримав професійне захворювання на виробництві, в результаті якого висновком МСЕК від 09.04.2008 року позивачу встановлено 65 % втрати професійної працездатності, а також встановлено 3 групу інвалідності, безстроково.

Згідно акту розслідування причин професійного захворювання на виробництві №84 03.09.2003 року причиною захворювання є „ Несовершенство технологического процеса, неефективность средств индивидуальной защити». Відповідно до ст.ст. 1,3,21,43 ч.4, 46 ч. 1 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної , часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується зокрема, загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ, організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення ч.2 ст.46 Конституції України.

Судом встановлено, що ВАТ „Сумське НВО ім.. ОСОБА_3 створило неналежні умови праці позивача, що підтверджується актом розслідування причин професійного захворювання на виробництві. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України „ Про охорону праці" в редакції від 21.11.2002 року, державна політика в галузі охорони праці базується зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з ч.1 ст.9 цього Закону відшкодування шкоди, заподіяної працівникові в наслідок ушкодження його здоровя або смерті працівника, здійснювалось ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відповідно до Закону України „ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Зазначені Закони передбачали відшкодування ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань шкоди шляхом надання потерпілим соціальних послуг та виплат, у тому числі відшкодування моральної шкоди. Зі змістом ст.6 Закону об'єктом страхування є життя застрахованого, його здоровя та працездатність.

Для страхування від нещасного випадку на виробництві не потрібно згоди або заяви працівника. Страхування здійснюється в безособовій формі. Дія цього дія Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового контракту та на інших осіб, зазначених у ст.8 , що підлягають обовязковому страхуванню від нещасного випадку, до вказаної категорії відноситься і позивач. Відшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди передбачено ст. 1 Закону і є одним із способів захисту особистих немайнових прав працівника. Положення ч. З ст.34 Закону України „ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не виключає обов'язку ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, у тому числі в разі тимчасової стійкої часткової втрати професійної працездатності. Дія вказаного закону розповсюджувалась і на правовідносини які виникли у позивача в результаті професійного захворювання на виробництві, однак на час звернення до суду Законом України №717-У від 23.02.2007 року змінено редакцію абзацу 4 ст.1 виключено підпункт „Є п.1 ч.1 ст. 21, ч.3 ст.28, ч.3 ст. 34 Закону України „Про загальнообовязкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності , тобто ОСОБА_2 звільнений від відшкодування моральної шкоди, позивач наполягає саме на стягнення з ОСОБА_2, суд не поділяє дану думку

З урахуванням наведеного суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню .

Керуючись ст.ст.10,11,27, 57,58, 60,64,66, 179,208, 209, 212,213,215 ЦПК України ст.ст. 1,5,6,13, 21, ч.З ст.28 ч З ст.34 Закону України „ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Законом України „ Про державний бюджет України на 2008 рік, ст.ст. 58 , 64 Конституції України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми, 3- особа ВАТ „СМНВО ім. Фрунзе», про стягнення моральної шкоди, відмовити за необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскарженим повністю або частково сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справі , а також особами які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів після проголошення рішення суду до апеляційного суду Сумської області, через Зарічний райсуд м. Суми і в порядку передбаченому ст. 294 ЦПК України .

Суддя М.І. Шершак