Справа № 1319/6-8940/12 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/1649/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Гірник Т.А., Мацея М.М.,

секретаря Дідуся О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2012 року у справі за поданням Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, заінтересовані особи ОСОБА_2 (боржник), Тернопільська обєднана ДПІ (стягував), ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення частки майна боржника, що знаходиться у спільній сумісній власності (в порядку ст. 379 ЦК України),-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, заінтересовані особи ОСОБА_2 (боржник), Тернопільська обєднана ДПІ (стягувач), ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення частки майна боржника, що знаходиться у спільній сумісній власності (в порядку ст. 379 ЦК України) задоволено.

Визначено, що за ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1 належить 1/4 ідеальної частки у квартирі АДРЕСА_1.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2 Вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не враховано ч. 3 ст. 370 ЦК України, яка передбачає, що виділ частки із майна, що є спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, якою передбачено, що у разі якщо виділ частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч. 1 ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, неподільні речі виділу не підлягають. Вважає, що судом не встановлено чи 1/4 його частка у квартирі може бути виділена без шкоди квартирі № 44, по вул. Морозній, 39 у м. Львові, та чи дана квартира являється подільною.

Просить скасувати ухвалу, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що ухвалу слід змінити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець звернувся до суду із поданням про визначення частки майна боржника, що знаходиться у спільній сумісній власності, для подальшого звернення стягнення на неї.

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданого відділом приватизації ЗАТ ПБО ЛЬВІВМІСЬКБУД від грудня 2002 рокуАДРЕСА_2, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Морозна, буд. 39, належить на праві приватної, спільної власності гр. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 (а.с. 12).

Відповідно до ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Аналізуючи зміст вказаної норми, слід зазначити, що визначення частки у праві спільної власності та виділення частини майна у натурі, передбачене ст. 370 ЦК України, на яку посилається державний виконавець у поданні та суд в оскаржуваній ухвалі, не є тотожними поняттями.

Виділення у натурі відокремленої частини квартири (будинку), яка відповідає розміру частки співвласника може бути тільки у тому випадку, якщо частка визначена і такий виділ технічно можливий.

Суд на зазначене положення закону і обставини справи уваги не звернув та керувався при визначенні частки статтею 370 ЦК України, яка передбачає виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Разом з тим, посилання апелянта на те, що судом не встановлено чи 1/4 його частка у квартирі може бути виділена без шкоди квартирі № 44, по вул. Морозній, 39 у м. Львові, та чи дана квартира являється подільною не заслуговує на увагу, оскільки в даному випадку йдеться про визначення, а не виділ частки боржника.

Таким чином, відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 312 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала - зміні, з викладенням її резолютивної частини в іншій редакції та виключенням з мотивувальної частини посилання суду на ст. 370 ЦК України, оскільки судом першої інстанції при її постановленні порушені норми процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 2 п. 3, 312 ч. 1 п. 2, 313, 314 ч. 1 п. 5, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2012 року змінити, виклавши резолютивну її частину у наступній редакції:

Подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області задовольнити.

Визначити, що частка боржника ОСОБА_2 (Ід.н. НОМЕР_1) у майні квартирі № 44 у будинку № 39, що по вулиці Морозна у місті Львові, якою він, на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від грудня 2002 року, записаного у реєстрову книгу за № 60393, володіє спільно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, - становить 1/4 частину від усієї квартири.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на ст. 370 ЦК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Гірник Т.А.

ОСОБА_6