Справа № 2-2469/11
У Х В А Л А

судового засідання

13.03.2013 року м.Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., розглядаючи справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 про спонукання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просить звернути стягнення шляхом передачі у його власність нежитлових приміщень та визнати право власності на ці приміщення.

18.02.2013 року ОСОБА_6 подала до суду позовну заяву в порядку ст.34 ЦПК України, в якій просить залучити її до участі у справі, як третю особу з самостійними вимогами та звернути стягнення на нерухоме майно за зобовязаннями ОСОБА_7 В обґрунтування позовної заяви, ОСОБА_6 покликається на те, що відповідно до договору уступки права вимоги, укладеного між нею та ОСОБА_4, вона стала співкредитором ОСОБА_7, який згідно угоди про заміну зобовязання та порядок виконання зобовязань від 01 липня 2010 року зобовязався переоформити на ОСОБА_4 нерухоме майно (що є предметом позову ОСОБА_1І.) в рахунок погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, які виникли в період з 2003 по 2010 роки, на підставі розписки від 26.08.2003 року на суму 225 000 доларів США.

ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні клопотання заперечив, з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представник відповідача - ОСОБА_3 заперечив заявлене клопотання, з мотивів його безпідставності.

Представники ОСОБА_8 та ОСОБА_5 заявлене клопотання підтримали.

Третя особа ОСОБА_4 підтримав заявлене клопотання.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились.

Заслухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_6 до участі у справі в якості третьої особи з самостійними вимогами слід відмовити, виходячи з наступного.

Як видно з договору уступки вимоги (цесії) від 09 липня 2010 року /Т.3 а.с.109/, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, цедент передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає співкредитором за угодою від 01 липня 2010 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_7, що стосується зобовязання, яке виникло на підставі розписки від 26 серпня 2003 року на суму 225000 доларів США, тобто право вимоги засновано на підставі саме цієї розписки.

Однак, як видно з розписки на суму 225 000 доларів США /Т.3 а.с.110/, така надана ОСОБА_7 16.09.2003 року.

Судом встановлено, що 07 лютого 2011 року Яворівським районним судом Львівської області було ухвалено рішення яким встановлено, що відповідно до розписки від 26 серпня 2003 року ОСОБА_7 має фінансову заборгованість перед ОСОБА_4 в сумі 465 000 доларів США та стягнено з ОСОБА_9 вказану заборгованість /Т.1 а.с.143-144/.

Відповідно до п. 3 угоди від 01 липня 2010 року, укладеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, встановлено перелік боргових зобовязань останнього, а саме:

1. борг у розмірі 465 000 доларів США за розпискою від 26 серпня 2003 року;

2. борг у розмірі 300 000 доларів США, за договором позики від 26 грудня 2003 року;

3. борг у розмірі 225 000 доларів США, за розпискою від 16 вересня 2003 року;

4. борг у розмірі 34 000 доларів США, згідно усної домовленості.

Зважаючи на те, що договір цесії було укладено на підставі боргової розписки від 26 серпня 2003 року на суму 225 000 доларів США, то даний договір є нікчемний, так як з наданих ОСОБА_4 розписок /Т.1 а.с.130,131,132/ видно, що існує лише одна розписка від 26 серпня 2003 року в сумі 465 000 доларів США, спір щодо якої вирішено Яворівським районним судом Львівської області, тобто дана обставина встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили і не підлягає окремому доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_6 ґрунтуються на неіснуючій розписці, а тому права та інтереси ОСОБА_6 ніяким чином не порушуються.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що по боргових зобовязаннях ОСОБА_7 перед ОСОБА_4 по розписках від 26 серпня 2003 на суму 465 000 доларів США та від 18 листопада 2010 року на суму 300 000 доларів США, вже є рішення судів. Щодо розписки від 16 вересня 2003 року на суму 225 000 доларів США, справа щодо стягнення коштів за вказаною розпискою на даний час слухається Залізничним районним судом м.Львова, чого сторони в судовому засіданні не заперечили.

Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що предметом даного спору являються боргові зобовязання перед ОСОБА_10, який звернувся до суду за захистом своїх майнових прав.

ОСОБА_6 заявляє позов з приводу визнання за нею права власності на нерухоме майно, витребування його з чужого незаконного володіння та звернення стягнення на нерухоме майно боржника і жодним чином не вказує в своїй позовній заяві на наявність в ОСОБА_10 будь-яких зобовязань фінансового характеру перед нею.

Керуючись ст.168 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_6, до участі у справі, як третьої особи із самостійними вимогами.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: Стрельбицький В.В.