Справа № 2/638/566/13
3 квітня 2013 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
Головуючого судді Шишкіна О.В. ,
секретаря - Підлипенського Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору, -
Позивач подав до суду заяву, в якої просить слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання повідомлявся своєчасно й належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), також ст. 224 цього Кодексу зазначає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вивчивши правову позицію позивача, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів.
На підставі ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст. 16 Цивільного кодексу України одними із способів захисту цивільного права судом є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до п. 8.4 Договору за затримку виготовлення меблів Виконавець виплачує Замовнику штраф у розмірі 0,3 % від ціни виконання роботи за кожен робочий день прострочення, але не більше 30 % вартості роботи. За умовами договору (п. 2.1) ціна виконання робіт складає 15, 800 грн.
Отже, на момент звернення до суду 1.06.2012 р. прострочення становить 51 робочий день. Сума штрафу за один робочий день прострочення складає 47, 40 грн. Отже, розмір штрафу за 51 робочий день 2417,40 грн.
Нервове напруження та стрес, що виникли внаслідок протиправних дій (бездіяльності) відповідача, негативно впливають на емоційний стан позивача. Крім того, для встановлення нових меблів позивач був вимушений повністю демонтувати старі меблі і обладнання.
Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
Поняття моральної шкоди визначено у ч.2 ст. 23 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода полягає:
· у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
· у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
· у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
· у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами та доповненнями від 25.05.2001 року, 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Також згідно цієї Постанови Пленуму обов`язок доказування факту спричинення моральної шкоди лежить на позивачі.
На підставі абз. 2 ст. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами та доповненнями від 25.05.2001 року, 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього і її заподіянні.
Так, позивачем надано суду докази щодо настання для нього негативних наслідків, пов`язаних із порушенням нормальних життєвих зв`язків, сталося з вини відповідача ОСОБА_2 .
Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обов`язок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів.
На підставі ст.ст.23, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 79, 88, 209, 212 215, 218, 224 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами та доповненнями від 25.05.2001 року, 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 авансовий платіж у розмірі 11 000,00 грн. (одинадцять тисяч грн., 00 коп.) та штраф у розмірі 2 417, 40 грн. (дві тисячі чотириста сімнадцять грн., 40 коп.)
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн. (десять тисяч грн., 00 коп.)
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 234, 20 грн. (двісті тридцять чотири грн., 20 коп.)
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя