Справа № 2-1510/12 Головуючий у І інстанції Мора О.М.
Провадження № 22-ц/780/3363/13 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
Категорія 55 14.06.2013
УХВАЛА

Іменем України

13 червня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

при секретарі: Баліну П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення майна з-під арешту та зняття заборони на його відчуження,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом та просила звільнити з-під арешту земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, належну їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 квітня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №955.

В позові позивач зазначала, що в квітні 2012 року отримала витяг з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна і дізналась, що належна їй земельна ділянка знаходиться під арештом на підставі постанови слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві від 26 грудня 2011 року. При цьому ні до набуття права власності на земельну ділянку, ні після цього, позивач ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягувалася і кримінальні справи щодо неї не порушувалися. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що арешт, накладений постановою слідчого на належну позивачу земельну ділянку, обмежує її право власності, позивач і просила суд ухвалити рішення, яким звільнити належну їй на праві приватної власності земельну ділянку з-під арешту, накладеного постановою слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві Грабчака О.А.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2012 року позов задоволено. Усунуто перешкоди у здійсненні права власності шляхом звільнення з-під арешту та зняття заборони на відчуження земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, накладеного на підставі постанови б/н від 26.12.2011 року слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві Грабчака О.А., власником якої згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 квітня 2010 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 16 травня 2007 року є ОСОБА_2

В апеляційній скарзі Головне управління МВС України в місті Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просило рішення суду скасувати та провадження в справі закрити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 квітня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №955, є власником земельної ділянки площею 0,1118 га, розташованої по АДРЕСА_1, і наявність арешту та заборони на відчуження, а також відповідні відомості, внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі постанови слідчого ГУ МВС України в м. Києві від 26 грудня 2011 року обмежують право власності ОСОБА_2 на належну їй земельну ділянку, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 квітня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 купила земельну ділянку площею 0,1118 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

В державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 нотаріусом та управлінням Держкомзему зроблену відмітку про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2

Вказана земельна ділянка була предметом договору купівлі-продажу, укладеного 30 грудня 2010 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_6, розірваного рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2011 року, залишеним без змін в цій частині рішенням апеляційного суду Київської області від 29 березня 2012 року.

26 грудня 2011 року слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві в рамках розслідування кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 1 ст. 366 КК України винесена постанова про накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1118 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок, зведений на ній, належні ОСОБА_6, та заборонено відчуження вказаної земельної ділянки іншим особам.

З витягу з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 20.04.2012 року вбачається, що на підставі постанови про накладення арешту на майно 26.12.2011 року слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві Грабчак О.А. заборонено відчуження земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєї власністю, результатами інтелектуальної творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 321 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 126 КПК України, який діяв на момент вчинення процесуальної дії, в процесі розслідування кримінальної справи арешт може бути накладений на цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного, або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, лише з метою забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Таким чином, вищевказані роз'яснення зводяться до того, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

В зв"язку з тим, що позивач ОСОБА_2 є власником спірної земельної ділянки, її права підлягають захисту на підставі положень ст. ст. 321, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, оскільки вона не є учасником кримінального процесу по справі, в рамках якої на її майно накладено обтяження, та не наділена правом оскарження дій слідчого в рамках КПК України.

Враховуючи викладене, законним та обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 та звільнення з-під арешту належної їй на праві власності земельної ділянки.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як на підставу для скасування рішення, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування судового рішення лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно на підставі норм матеріального права та у відповідності до норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2012 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :