233 № 233/1169/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2013 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Нейло В. В.
при секретарі Арбузовій Ю.В.
за участю: представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
за позовом ОСОБА_3, до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Костянтинівка в про стягнення моральної шкоди,
До суду з позовом звернувся ОСОБА_3 і вказав, що з 23 січня 2002 року працював на дочірньому приватному підприємстві „Консент АРГ" слюсарем, що підтверджується копією його трудової книжки.
1 серпня 2002 року під час роботи з ним трапився нещасний випадок з наступних обставин. На підприємстві відбувалася робота по відбору продуктів плавки із печі. Ця робота призволилася за допомогою ручної лебідки під керівництвом майстра зміни ОСОБА_4 З причин несправності лебідки вона почала розкручуватися в зворотню сторону та вдарила його ручкою по його правій руці.
Його було травмовано та доставлено до травматологічного відділення міської лікарні № 5, де йому поставили діагноз: оскольчастий перелом середньої треті правої ліктевої кістки та верхньої треті лучової кістки.
Починаючи з 01.08.202 року по 04.03.2003 року він знаходився на лікуванні було проведено кілька операцій.
Після закінчення лікування в нього залишилося різке обмеження руху в області ліктевого суглоба та правого лучезап»ястного суглоба а функція правої кісті - відсутня.
Ці обставини підтверджуються доданими до матеріалів справи витягами із медичної картки та епікризом із історії хвороби.
З приводу травми на підприємстві було складено Акт по формі Н-1 що додається до матеріалів справи.
06.07.2003 року його було освідчено в МСНК. де встановили третю групу інвалідності та 55% втрати професійної працездатності.
07.08.2007 року він був повторно обстежений в МСНК де йому було безстроково встановлено третю групу інвалідності та 45% втрати професійної працездатності, що підтверджується доданими довідками МСКК.
Під час одержання травми та під час лікування він відчував гострий фізичний біль. Його права рука довгий час знаходилася у г іпсовій пов'язці. Він постійно відчував страх в очікуванні зняття гіпсу, та хвилювання виправдалися. Права рука практично стала не робочою. Наслідки виробничої травми безпосереднє впливають на його теперішнє життя. Він відчуває себе занепадливаю людиною.
До отримання травми мав активний образ життя. З 1995 року по довіреності керував автомобілем ВАЗ-2103. В теперішній час із-за обмеження руху правої руки він позбавлений можливості керувати та користуватися автомобілем. Він має дачну земельну ділянку, але зараз не в змозі виконувати просту господарську роботу: він не можу косити траву, не в змозі вскопувати город, збирати з нього врожай. Усю цю роботу виконує його дружина, а його долає відчуття власної неповноцінності.
Він не тільки не може займатися фізичною роботою та особливі страждання він відчуває взимку. На слизьку дорогу йому виходити категорично заборонено, тому він постійно перебуває вдома великі складнощі йому доставляють поїздки в громадському транспорті, тому, що він не може триматися за поручні. Із-за цього, він користується міським транспортом тільки у крайніх випадках і тільки тоді, коли відсутній натовп пасажирів
Таким чином, в результаті отримання виробничої травми порушилисьйогої нормальні життєві зв'язки, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Представник відповідача позов не визнав, в судовому засіданні, пояснив, що позивач не довів в судовому засіданні факт спричинення йому моральної шкоди внаслідок пошкодження здоровя при виконанні трудових обовязків, висновком МСЕК не встановлено, що йому завдано моральної шкоди. Крім того, Законом «Про внесення змін до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 23 лютого 2007 р. дія норм законодавства, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, виключена. З наведених підстав представник відповідача просить суд відмовити позивачеві у задоволені позову.
Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні відповідними документами встановлено, що позивач, працюючи слюсарем ватержакетного участка Дочірнього приватного підприємства "Консент АГР" 01 серпня 2002 року . при виконанні трудових обовязків отримав травму, внаслідок якої згідно висновку МСЕК від 18 червня 2003 р. йому вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності на 55%.(а.с.9), а при повторному огляді була встановлена втрата професійної працездатності на 45% (а.с.10).
У відповідності зі ст. 21 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції від 23 вересня 1999 р., що діяв на час виникнення у позивача права на відшкодування шкоди, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.
Відповідач у відповідності з діючим законодавством відшкодовує позивачеві матеріальну шкоду, завдану пошкодженням здоровя, але відшкодувати моральну шкоду відмовився, що є порушенням прав позивача на відшкодування шкоди з огляду на наступне.
В судовому засіданні встановлено, що внаслідок пошкодження здоровя, викликаного вказаною травмою, позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоровя, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 21 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»(в редакції від 23 вересня 1999 р.).
При визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги, що у відповідності зі ст. 34 ч.3 вказаного Закону (в редакції від 23 вересня 1999 р.) сума страхової виплати за моральну шкоду не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат.
Приймаючи до уваги, що ч. 3 ст. 34 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»(в редакції від 23 вересня 1999 р.) виключено на підставі Закону від 23 лютого 2007 р., а на цей час мінімальний розмір заробітної плати в Україні становив 400 грн., а також враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоровя, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 20 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.
Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 55 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності.
Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, суд не може, оскільки це ствердження спростовується наданим позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Суд також не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача про те, що Законом «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 23 лютого 2007 р. ч. 3 ст. 34 Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Положення ст. 21, 28, 34 Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»у редакції, що діяли до прийняття Закону «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 23 лютого 2007 р. передбачали обовязок Фонду соціального страхування від нещасних випадків провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди.
За змістом ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у т.ч. виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення МСЕК вперше стійкої втрати працездатності.
В судовому засіданні встановлено, що позивачеві вперше стійка втрата професійної працездатності внаслідок підтягування продуктів із печі 01.08.2002 року, встановлена висновком МСЕК від 18 червня 2003 р. й з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, що є підставою для задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. 21, 28, 34 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»(в редакції Закону від 23 вересня 1999 р.), ст. 5, 268 ЦК, ст. 213-215 ЦПК, суд
Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.
Апеляційна скарга на це рішення може бути подана в Апеляційний суд Донецької області через місцевий суд протягом десяти днів зі дня його проголошення.
Суддя: