Справа № 2-2691/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 лютого 2013 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Боровкова Д.О.

при секретарі Волянському А.Л.,

адвокатів Бєльського Р.Л., Самарського О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (треті особи: Львівське комунальне підприємство "Сяйво", відділ реєстрації фізичних осіб Залізнично районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області) про виселення із житлового приміщення та зняття з реєстрації,

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить виселити відповідача із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та зняти останню з реєстрації за зазначеною адресою. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником спірної квартири, яку успадкувала після смерті свого брата ОСОБА_5 Відповідач у 2005 році була тимчасово зареєстрована у цій квартирі за згодою брата, проте у добровільному порядку відповідач виселятися не бажає. В зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач позов та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, пояснивши, що між відповідачем та ОСОБА_5 укладалися строкові договори житлового найму спірної квартири, проте їх дія закінчилася ще у 2009 році, і тому у відповідача відсутні будь-які законні підстави для проживання у спірній квартирі, просять позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач проти позову заперечила, подала до суду письмові заперечення /а.с.98,99/, пояснивши, що вона зареєстрована у спірній квартирі постійно, і не як піднаймач або тимчасовий мешканець, а постійно як член сім'ї ОСОБА_5, з яким вони разом проживали як чоловік і жінка і вели спільне господарство. Згідно ст. 64, 156 ЖК України членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Крім того, навіть якщо виходити з тверджень позивача, що вона була наймачем квартири у ОСОБА_5, то їй не надходило за три місяці до подачі ОСОБА_3 позовної заяви в суд належним чином оформлене попередження про розірвання безстрокового договору найму. У зв'язку з наведеним, просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, заслухавши думку адвокатів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 належить на праві власності квартири АДРЕСА_1, загальною площею 42,50 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 28,9 кв.м. /а.с.10,24/.

Згідно з даними свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.01.2011 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, позивач отримала вищезазначену квартиру у спадок після смерті свого брата ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.11/.

Як убачається з довідки ЛКП "Сяйво" від 07.11.2012 року у спірній квартирі фактично проживає та зареєстрована з 02.04.2007 року відповідач ОСОБА_4 /а.с.91/.

Підставою для реєстрації відповідача у спірній квартирі був договір житлового найму від 06.02.2007 року укладений між останньою та ОСОБА_5, який на той час був власником цієї квартири. Згідно з умовами зазначеного договору ОСОБА_5 передав у безоплатне користування жиле приміщення в АДРЕСА_1, що складається з житлових кімнат загальною площею 28,9 кв.м. строком на 1 рік /а.с.93/.

02.04.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір житлового найму у іншій редакції, згідно з умовами якого ОСОБА_5 передав у безоплатне користування відповідачу жиле приміщення в АДРЕСА_1, що складається з 2-х житлових кімнат, а саме кімнату площею 12 кв.м. строком на 2 роки /а.с.92/.

Таким чином, 03.04.2009 року закінчився строк дії договору житлового найму від 02.04.2007 року.

Згідно з ч. 1 ст. 168 ЖК України укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем.

Зі змісту ст. 169 ЖК України випливає, що у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Як убачається з пояснення позивача вона не має наміру продовжувати дію договору найму житлова з відповідачем, однак не бажає звільняти спірну квартиру у добровільному порядку.

Суд критично ставиться до твердження відповідача, що її не може бути виселено зі спірної квартири, оскільки договір житлового найму не розірваний, і позивач не попередила її про наступне розірвання такого за три місяця, з огляду на наступне.

Так, з аналізу ч. 3 ст. 168 ЖК України слідує, що власник квартири повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці лише при умові, що договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк.

Проте, як з'ясовано у судовому засіданні з відповідачем укладався строковий договір житлового найму, строк дії якого закінчився більше ніж два роки тому.

В зв'язку з наведеним, у силу вказаних нормативних актів позивач не повинна була попереджати відповідача про розірвання договору житлового найму за три місяця.

Також, суд не бере до уваги твердження відповідача, що вона проживає у спірній квартирі як дружина покійного ОСОБА_5, оскільки відповідач не надала суду доказів того, що вона та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі або проживали як подружжя без реєстрації шлюбу.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що відповідача слід виселити з квартири АДРЕСА_1 у судовому порядку, оскільки строк дії договору житлового найму закінчився, а у добровільному порядку відповідач зі спірної квартири виселятися не бажає.

Щодо позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації за адресою АДРЕСА_1, то ця вимога є похідної від вимоги про виселення відповідача зі спірної квартири, і тому ця вимога також підлягає задоволенню.

Крім того, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачені судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,62,88,212-215,218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та зняти її з реєстрації за зазначеною адресою.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 37,50 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя:

Оригінал рішення.