Справа № 199/845/13- ц
(2/199/1371/13)
РІШЕННЯ

Іменем України

12 березня 2013 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

за участю секретаря Голубніченко В.О.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3, представника третьої особи адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа ОСОБА_3, про визначення часток у спільній частковій власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення часток у спільній частковій власності. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що в 1975 році вона зі своїм рідним братом ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті батька та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом вони в рівних частках отримали жилий деревяномазаний будинок загальною площею 22,1 кв.м. з господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: вул. Берегова, буд. 66 у м. Дніпропетровську. Даний будинок розташований на земельній ділянці площею 276 кв.м.

28 вересня 1990 року позивач купила частину домоволодіння №68а по вул. Берегова в м. Дніпропетровську розміром 282 кв.м та приєднала його до спадкового будинку шляхом перенесення огорожі. 13 грудня 2005 року позивач відповідно до договору купівлі-продажу купила частину жилого будинку №68 по вул. Берегова у м. Дніпропетровську та шляхом переносу огорожі приєднала до спадкового будинку земельну ділянку площею 268 кв.м.

Актом встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі були встановлені межі земельної ділянки домоволодіння №66 по вул. Берегова в м.Дніпропетровську в розмірі 874 кв.м.

Таким чином, загальна площа земельної ділянки спадкового будинку збільшилася за рахунок придбаної позивачем землі на 598 кв.м.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 24 грудня 2008 року за №164/41 позивачу з братом була передана земельна ділянка у власність в межах придбаних позивачем земельних ділянок та отриманої у спадок земельної ділянки з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку.

21 серпня 2012 року помер брат позивача ОСОБА_5, який своїм заповітом все своє спадкове майно заповів ОСОБА_3.

Позивач вважає, що частка земельної ділянки спадкодавця складає 16/100 частин загального розміру земельної ділянки. Зазначеною частиною земельної ділянки спадкодавець не користувався, приватизацію земельної ділянки та облаштуванням будинку займалася позивач за свої кошти. Так, 16/100 частин загального розміру земельної ділянки позивач використовує для обслуговування житлового будинку, 68/100 частин земельної ділянки для вирощування овочів та фруктів. Такий порядок володіння та користування земельною ділянкою був встановлений за домовленістю із спадкодавцем і за життя він його не порушував.

На підставі викладеного позивач просить визнати за нею у спільній частковій власності на земельну ділянку частку в розмірі 84/100 частин земельної ділянки та за ОСОБА_5 у розмірі 16/100 частин земельної ділянки, розташованої по вул. Берегова, буд.66 у м. Дніпропетровську, а також просить приєднати частку 16/100 до частки 84/100 частин земельної ділянки, розташованої по вул. Берегова, буд.66 у м. Дніпропетровську.

Позивач та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснили, що вимоги позивача є надуманими та такими, що не ґрунтуються на нормах закону, не підтверджені доказами, побудовані лише на неправдивих твердженнях та домислах позивача. В дійсності ОСОБА_5 брав активну участь в оформленні права власності на земельну ділянку по вул. Берегова, буд.66 у м.Дніпропетровську шляхом надання позивачу грошових коштів, отриманих від продажу його особистої квартири. Крім того, зазначили, що позивач не цікавилася своїм братом на не надавала йому ніякої допомоги.

Представник відповідача Дніпропетровської міської ради, до судового засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №131984 від 09 листопада 2009 року позивачу та ОСОБА_5 належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0874 га, що розташована по вул. Берегова, буд. 66 у м. Дніпропетровську.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Частиною 2 статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

За частиною 5 ст. 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Згідно ч.3 ст.370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частинами 3,4 ст. 364 ЦК України встановлено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Позивачем не надано суду договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна. Розписку від 04 листопада 1990 року наданого ОСОБА_5 щодо його відмови від його долі в розмірі 1,38 на користь його рідних, а саме матері та позивача, та відсутності претензій до частки позивача судом не приймається до уваги, оскільки вона не оформлена відповідно до вимог ст.132 ЗК України, а саме в тій частині, що угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Будь-яких інших доказів стосовно зміни розмірів часток власності позивача та ОСОБА_5 на земельну ділянку по вул. Берегова, буд.66 у м.Дніпропетровську в порядку ст. 60 ЦПК України позивачем суду надано не було.

В судовому засіданні встановлено, що ні позивач, ні ОСОБА_5 за своє життя не оскаржували Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №131984 від 09 листопада 2009 року з моменту його одержання.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись з позовом до Дніпропетровської міської ради, позивач не надала суду доказів з приводу того, яким чином та які її права свободи чи інтереси з питання, що є предметом спору в суді, порушені, невизнані або оспорювані відповідачем.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині приєднання частки 16/100 до частки 84/100 частин земельної ділянки, розташованої по вул. Берегова, буд.66 у м.Дніпропетровську, оскільки позивачем не обґрунтована дана позовна вимога та не зазначена правова підстава в частині предявлення такої вимоги. Крім того, статтею 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів як приєднання однієї частки, в даному випадку земельної ділянки, до іншої.

Таким чином, на підставі викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача про визнання за нею у спільній частковій власності на земельну ділянку частки у розмірі 84/100 частин земельної ділянки та за ОСОБА_5 у розмірі 16/100 частин земельної ділянки, розташованої по вул. Берегова, буд.66 у м. Дніпропетровську, а також приєднання частки 16/100 до частки 84/100 частин земельної ділянки, розташованої по вул. Берегова, буд.66 у м. Дніпропетровську не підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215, 218, 222, 88 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Дніпропетровської міської ради, де третя особа ОСОБА_3, про визначення часток у спільній частковій власності відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести на позивача.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитися 18 березня 2013 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя О.Б.Подорець