Провадження № 2/368/515/13
Справа № 368/1393/13-ц
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Про затвердження мирової угоди

"06" серпня 2013 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого: судді Закаблука О.В.

При секретарі: Галабурда В.О.

Позивача: ОСОБА_1

Представника позивача: ОСОБА_2

Відповідача: ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, суд, -

В С Т А Н О В И В :

25.07.2013 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, в якій позивач просить суд винести рішення, яким:

- встановити факт родинних відносин між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а саме, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4.

- визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 02.11.1982р., посвідчений державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №582.

Свої позовні вимоги позивач в позовній вимозі обґрунтовував наступним:

20.10.1998 р. померла ОСОБА_4.

За життя ОСОБА_4, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.09.1978 р. та свідоцтва про право власності від 01.09.1978 р., належав житловий будинок, який знаходився по вул. Радянська, 24Б (згідно рішення виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 18.07.2013 р. змінено на Радянська, 46) в м. Кагарлик.

02.11.1982 р. ОСОБА_4 було складено заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №582.

Відповідно до вищезазначеного заповіту, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, на що він за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, заповіла ОСОБА_3 (далі-Відповідач).

З підстав наведених нижче заповіт ОСОБА_4 є таким що не відповідає волі заповідача, тому повинен бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 2 ст. 1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Необхідно зазначити, що за життя ОСОБА_4 не мала наміру складати заповіт лише на Відповідача та заповідати всю спадщину йому. До останнього дня свого життя ОСОБА_4 постійно наголошувала Позивачу про те, що залишить спадщину всім дітям, а саме житловий будинок, який знаходився по вул. Радянська, 46 в м. Кагарлик залишить Позивачу та Відповідачу в рівних частинах.

Отже, є підстави вважати, що воля ОСОБА_4, що викладена в заповіті від 02.11.1982 р., не відповідала її дійсному волевиявленню, оскільки вона не бажала залишати всю спадщину лише Відповідачу.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За життя у ОСОБА_4 було двоє дітей, а саме: ОСОБА_1 (далі-Позивач) та ОСОБА_3, тобто Відповідач. Чоловік та батьки померли ще до смерті ОСОБА_4С, тобто до відкриття спадщини.

У зв'язку з відкриттям спадщини Позивач у встановлений ст. 549 Цивільного кодексу УРСР (який дійв на час відкриття спадщини) шестимісячний строк не звертався до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4

Однак, відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР фактично прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та користування спадковим майном, а саме шляхом прийняття будинку на охорону, ведення особистого селянського господарства, доглядом за земельною ділянкою та спільного проживання без реєстрації, що підтверджується довідкою Кагарлицької міської ради №2903 від 15.07.2013 р.

Відповідач також, прийняв спадщину матері ОСОБА_4С, оскільки на час смерті та після смерті проживав у спадковому житловому будинку.

Отже, після смерті ОСОБА_4 залишилось двоє спадкоємців за законом першої черги, а саме Позивач та Відповідач, які належним чином прийняли спадщину та які мають право на успадкування спадщини ОСОБА_4 в рівних частинах.

У зв'язку з наявністю заповіту Позивач не може оформити спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на половину спадщини.

При цьому, Відповідач не визнає права Позивача на спадкування 1/2 частину спадщини ОСОБА_4

Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов 'язані з його недійсністю.

У разі визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 відповідно до ч. 2 ст. 1223, ст. 1261 Цивільного кодексу України Позивач буде мати право на спадкування 1/2 частини всієї спадщини ОСОБА_4

Крім того, у свідоцтві про народження Позивача в графі мати зазначено ОСОБА_6, а в свідоцтві про смерть ОСОБА_4, що виключає можливість встановлення родинних відносин між Заявником та ОСОБА_4

Враховуючи вищезазначені обставини, Позивач не може оформити спадщину своєї матері, тому виникла необхідність встановити родинні відносини між Позивачем та ОСОБА_4

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 р. Про судову практику в справах про становлення фактів, що мають юридичне значення відповідно до п. 1 ст.273 ( 1502-06 ) ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Підтвердженням того факту, що Позивач та ОСОБА_4 матір та син є свідоцтво про народження Позивача, а також інші додані до позовної заяви документи.

29.07.2013 року Кагарлицьким районним судом було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового слухання.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно, враховуючи ту обставину, що відповідач фізична особаДемиденко ОСОБА_7 зареєстрований та проживає на території м. Кагарлик, то дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні, яке відбулося 06.08.2013 року, представник позивача ОСОБА_2 подав до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог, в прохальній частині якої позивач просить суд винести рішення, яким додатково до первинних позовних вимог, винести рішення, яким:

- визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою Київська область, Кагарлицький район, м. Кагарлик, вул. Радянська, 46.

Уточнені позовні вимоги ґрунтуються на наступному:

ОСОБА_1 (далі-Позивачі) звернувся до Кагарлицького районного суду з позовом до ОСОБА_3, Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним.

Згідно ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Користуючись правом передбаченим ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України Позивач звертається до суду з даною заявою збільшення позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також: у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право, на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Виходячи з вказаних норм Цивільного кодексу України у разі визнання недійсним заповіту Позивач успадкує спадщину ОСОБА_4, а саме житловий будинок, що розташований за адресою Київська область, Кагарлицький район, м. Кагарлик, вул. Радянська, 46.

В судовому засіданні, яке відбулося 06.08.2013 року сторони по справі, - ОСОБА_1 та відповідач по справі, - ОСОБА_3 подали до суду для затвердження мирову угоду слідуючого змісту:

ОСОБА_1, Київська область, м. Кагарлик, вул. Сергієнка, 10, з одного боку та ОСОБА_3, Київська область, м. Кагарлик, вул. Радянська, 46, з іншого, які окремо іменуються Сторона, а разом - Сторони, уклали дану мирову угоду про наступне:

1. Мирова угода укладається з метою врегулювання спору в цивільній справі, що знаходиться в провадженні Кагарлицького районного суду Київської області, який виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 від 02.11.1982р., посвідчений державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №582, а також визнання в порядку спадкування права власності на житловий будинок.

2. Даною мировою угодою Сторони вирішили врегулювати спір, що виник між ними.

3. Підписуючи дану мирову угоду Сторони домовились про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 від 02.11.1982р., посвідченого державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №582.

4. Підписуючи дану мирову угоду ОСОБА_3 визнає факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а саме, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4.

5. У зв'язку із визнанням заповіту недійним Сторони погодили розподіл спадкового майна таким чином:

- за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 визнається право власності на житловий будинок за адресою Київська область, Кагарлицький район, м. Кагарлик, вул. Радянська, 46.

6. Дана мирова угода та ухвала суду про визнання мирової угоди є підставою для реєстрації ОСОБА_1 права власності на житловий будинок за адресою Київська область, Кагарлицький район, м. Кагарлик, вул. Радянська, 46

7. Дана мирова угода набирає чинності з дня підписання її сторонами та визнання Кагарлицьким районним судом.

8. Мирова угода укладена в трьох примірниках по одному для кожної Сторони угоди та один для суду з метою приєднання до цивільної справи. Кожний примірник має однакову юридичну силу.

9. Судові витрати по цивільній справі покладаються на кожну із Сторін, яка понесла такі витрати.

10. Сторони підтверджують, що їм відомі наслідки укладання та затвердження судом даної мирової угоди.

Під мировою угодою містяться підписи підписи ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3

Суд, розглянувши мирову угоду, вислухавши учасників процесу, приходить до висновку щодо визнання мирової угоди та закриття провадження у справі, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Норми процесуального права, використані судом при вирішенні питання щодо затвердження мирової угоди.

Питання мирової угоди врегульовано ст. 175 ЦПК України, в якій зазначено, що:

1. Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов 'язків сторін та предмета позову;

2. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спі льну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

3. До ухвалення судового рішення у зв 'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений пред ставник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчи нення.

4. Уразі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про за криття провадження у справі.

5. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постано вити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать зако ну чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

6. Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її закон ний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно, суд зазначає, що мирова угода є двостороннім волевиявленням, спрямована на врегулювання спору шляхом взаємних поступок.

Мирова угода укладається сторонами (позивачем і відповідачем) і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Суд роз'яснив сторонам можли вість укладення мирової угоди і сприяв примиренню сторін.

Сторони можуть укласти мирову угоду як в суді, так і поза судом. Сторони зо бов'язані повідомити суд про укладення мирової угоди, зробивши спільну заяву, тобто за яву, яка підписана обома сторонами. Ця заява приєднується до справи.

Мирова угода укладена з урахуванням загальних правил вчинення правочинів у письмовій формі.

В мировій угоді зазначено: найменування документа Мирова угода, місце та дата її укладення, найменування та місце знаходження сторін, їх предста вників, цивільну справу, за якою укладається мирова угода, конкретні умови мирової уго ди, точний розмір грошових сум, що повинні бути виплачені за мировою угодою, строки виконання зобов'язань, підписи сторін.

Суд перевірив, чи не суперечить мирова угода закону, а також, чи не порушує вони прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно, затвердження судом мирової угоди як форма вирішення спору є спрощеною проце суальною процедурою, в якій не передбачено обов'язку доказування та оцінки доказів.

В порядку, передбаченому ч.3 ст. ст. 175 ЦПК України сторонам розяснено процесуальні наслідки укладення мирової угоди, які сторонам зрозумілі.

Судом встановлено, що умови вищевказаної угоди не суперечать інтересам сторін по справі.

Згідно ч. 4 ст. 175 ЦПК України у разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом.

Згідно ст. 206 ЦПК України:

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 ча стини першої статті 205 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Уразі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між: тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 175, ст.. 205, 206, п. 1 ч. 1 ст. 208, ч. 2, ч. 3 ст. 208, 209, 210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити та визнати мирову угоду в справі № 368/1393/13 ц, провадження № 2/368/515/13 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним на наступних підставах:

Мирова угода укладається з метою врегулювання спору в цивільній справі, що знаходиться в провадженні Кагарлицького районного суду Київської області, який виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 від 02.11.1982р., посвідчений державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №582, а також визнання в порядку спадкування права власності на житловий будинок.

2. Даною мировою угодою Сторони вирішили врегулювати спір, що виник між ними.

3. Сторони домовились про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 від 02.11.1982р., посвідченого державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №582.

4. Підписуючи дану мирову угоду ОСОБА_3 визнає факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а саме, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4.

5. У зв'язку із визнанням заповіту недійним Сторони погодили розподіл спадкового майна таким чином:

- за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 визнається право власності на житловий будинок за адресою Київська область, Кагарлицький район, м. Кагарлик, вул. Радянська, 46.

6. Дана мирова угода та ухвала суду про визнання мирової угоди є підставою для реєстрації ОСОБА_1 права власності на житловий будинок за адресою Київська область, Кагарлицький район, м. Кагарлик, вул. Радянська, 46

7. Дана мирова угода набирає чинності з дня підписання її сторонами та визнання Кагарлицьким районним судом.

8. Мирова угода укладена в трьох примірниках по одному для кожної Сторони угоди та один для суду з метою приєднання до цивільної справи. Кожний примірник має однакову юридичну силу.

9. Судові витрати по цивільній справі покладаються на кожну із Сторін, яка понесла такі витрати.

Сторони підтверджують, що їм відомі наслідки укладання та затвердження судом даної мирової угоди.

Провадження в справі № № 368/1393/13 ц, провадження № 2/368/515/13 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Кагарлицької районної державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_8