Справа № 22-ц-115/12 Головуючий у І інстанції Волчко А.Я.
Провадження № 22-ц/780/5/13 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 20.06.2013
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2013 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Сержанюка А.С.,

суддів Білоконь О.В., Коцюрби О.П.,

при секретарі Антіпову Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2010 року за позовом ОСОБА_3, правонаступником якого є ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2010 р. позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 квітня 2008 року він позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 3 499 650 грн. до 20 травня 2008 року, що підтверджується розпискою. Оскільки ОСОБА_2 гроші не повернув, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 3 499 650 грн. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути борг з урахуванням процентів за користування позикою й індекс інфляції всього на загальну сум 5 211 840 грн. 63 коп. а також понесені судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2010 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг з урахуванням індексу інфляції в сумі 4 422 645 грн. 62 коп., проценти за користування позикою у сумі 789 195 грн. 01 коп., вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що він грошові кошти у позивача не брав, розписку про отримання коштів не писав, а суд першої інстанції в порушення вимог процесуального права не провів експертизу розписки та не допитав свідків, зазначених у розписці.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК Українина підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1049 ЦК Українипозичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як видно з копії розписки, 11 квітня 2008 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_3 3 499 680 грн. на строк до 20 травня 2008 року, при цьому були присутні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, при цьому адреси їх місця перебування або будь-яких інших паспортних даних розписка не містить ( а.с.6).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли позикові правовідносини, однак відповідач порушив своє зобовязання та не повернув у встановлений договором строк суму боргу.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 липня 2010 року залишено без змін це рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного суду України від 26 жовтня 2011 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 липня 2010 скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд, оскільки відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції не перевірив доводів ОСОБА_2 про те, що розписка про отримання коштів написана не ОСОБА_2, його прохання провести її експертизу, про допит свідків, які були присутні при написанні розписки, та не зазначив в ухвалі будь-яких обставин, які б спростовували ці доводи ( а.с.103-104).

Відповідно до ч.4. ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2012 року призначено судову почеркознавчу експертизу розписки, однак від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість надання висновку через ненадання сторонами оригіналу розписки від імені ОСОБА_2 від 11.04.2008 року та вільних зразків підпису ОСОБА_2 за 2007, 2008 роки ( а.с.122-145).

Отже, всупереч вимогам ч.1 ст. 60 ЦПК позивач не довів суду ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, зокрема, що саме відповідач ОСОБА_2 писав розписку про отримання коштів, що ці обставини можуть посвідчити свідки, прізвища яких, зазначено у розписці.

Поклавши в основу судового рішення ксерокопію розписки, місцевий суд не врахував, що відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України документом, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми є розписка і в порушення ст.ст. 10,11,60 ЦПК України дійшов невірного висновку про те, що належним та допустимим доказом у цій справі є ксерокопія боргового зобов"язання відповідача.

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами виникли позикові правовідносини є безпідставним, не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах ст.ст. 1046 1047 ЦК України.

Суд першої інстанції уваги на вказані обставини не звернув, дав неправильну оцінку встановленим по справі доказам, постановивши незаконне та необгрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права та повинне бути скасоване з ухваленням нового відому у задоволенні позову. При цьому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на те, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 307-309, 313 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2010 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3, правонаступником якого є ОСОБА_4, у задоволенні позову у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді