КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6555/13-ц
Провадження № 2/552/2302/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2013 рокуКиївський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого судді Божук Д.А.,

при секретарі Саєнко М.А.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2, .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна про стягнення 8283 грн. 50 коп. компенсації за невикористані щорічні відпустки та 90039 грн. 51 коп. заробітної плати за період з 12.11.2009 року по 23.05.2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2013 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна про стягнення 8 283,50 грн. компенсації за невикористані щорічні відпустки та 90 039,51 грн. заробітної плати за період з 12.11.2009 року по 23.05.2012 року. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем не в повному обсязі нарахована компенсація за невикористану відпустку та не виплачена заробітна плата.

У ході судового розгляду позивачем уточнені позовні вимоги щодо періоду стягнення заробітної плати. На розляд суду передані вимоги про стягнення заробітної плати за період з 12.11.2009 року по 23.05.2013 року.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з урахуванням уточнень та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. У задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю з підстав, викладених у наданих суду письмових запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов є необгрунтованим, а тому не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 16 вересня 2009 року в цивільній справі №2-2327/2009 частково задоволено позов ОСОБА_1: позивача поновлено на роботі на посаді начальника відділу адміністративної підтримки Полтавської філії ЗАТ СК Провідна з 19 вересня 2007 року, стягнуто з СК Провідна на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51 090,38 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2009 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 16 лютого 2010 року, рішення Київського районного суду м.Полтави скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Переглянувши вказані судові рішення за винятковими обставинами, Верховний Суд України ухвалою від 16 травня 2012 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2009 року та ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 лютого 2010 року скасував, а рішення Київського районного суду м.Полтави від 16 вересня 2009 року залишив без змін (т.1 а.с.33-35).

Вказану ухвалу відповідач отримав 28 травня 2012 року, що підтверджується відбитком штемпеля на супровідному листі Верховного суду України від 23.05.2012 року, вхідний № 5462 (т. 1 а.с. 32).

На виконання ухвали Верховного суду України від 16.05.2012 року, відповідач 29 травня 2012 року видав наказ № 635-к про поновлення на роботі ОСОБА_1О та виплати 51 090,38 грн. Наказом № 284 ру-к від 29 травня 2012 року ОСОБА_1 встановлено оклад у розмірі 1 638,00 гривень згідно штатного розкладу, з дня поновлення на роботі. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач добровільно виконав рішення суду у повному обсязі, без порушення прав позивача.

Відповідач неодноразово надсилав листи та телеграму ОСОБА_1 про необхідність стати до роботи у філії ПрАТ СК Провідна у м. Полтава, що знаходиться за адресою: м. Полтава, Пушкіна, 44-А., що підтверджуються рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (т. 1 а.с. 81, 82) та телеграмою від 14.06.2012 року.

Постановою державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження від 29.04.2013 року встановлено, що рішення суду боржником виконано самостійно у повному обсязі, до відкриття виконавчого провадження, відповідно до наказу № 635-к від 29 травня 2012 року.

Згідно наказу № 248 зв/ру-к від 11 червня 2013 року ОСОБА_1 звільнено з роботи 14 червня 2013 року за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) з виплатою відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 82 КЗпП України компенсації за 115 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період оплачуваного вимушеного прогулу з 15.08.2007 року по 30.05.2012 року.

Як вбачається з розрахункового листка за 06/2013 ОСОБА_1 виплачено 5 217,57 грн. компенсації за невикористану відпустку, з розрахунком останній згоден (а.с. 99).

Відповідно до ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 82 КЗпП України, до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час, оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Статтею 2 Закону України Про відпустки визначено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України Про відпустки до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховується, зокрема, час коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час, оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Частиною 1 ст. 24 Закону України Про відпустки передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі по тексту - Порядок) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадку надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки.

Положеннями абз. 4 п. 2 розділу 2 Порядку передбачено: якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

У останньому абзаці п. 4 Порядку зазначено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п. 7 Порядку, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток, у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством. Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Так відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства, керуючись вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати здійснено розрахунок середньоденної заробітної плати, яка склала 55, 37 грн. та визначено розмір компенсації за невикористані 115 календарних днів щорічної основної відпустки. Судом приймається розрахунок компенсації за невикористану щорічну відпустку, наданий відповідачем як належний. В свою чергу посилання позивача на те, що розрахунок компенсації за невикористану щорічну відпустку повинен здійснюватися виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 97,13 грн. визначеної рішенням Київського районного суду міста Полтави від 16 вересня 2009 року, судом при розгляді даної справи відхиляються та не беруться до уваги так як є необгрунтованими. Належного контррозрахунку позивачем на підтвердження позовних вимог суду не представлено.

Судом враховується те, що при нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та при нарахуванні компенсації за невикористану відпустку у відповідності до Порядку застосовуються різні пункти зазначеного Порядку. Так при нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу застосовується абз. 3 п. 2 Порядку, а саме: середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували події, з якою повязана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час, що і було розраховано в рішенні Київського районного суду м. Полтави від 16.09.2009 року. Тоді, як компенсація за невикористану відпустку розраховується на підставі абз. 4 п. 2 та абз. 3 п. З Порядку, відповідно до якого: коли нарахування проводиться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

У період з 30.05.2012 року (наказ про поновлення на роботі № 635-к від 29.05.2012 року) по 14.06.2013 року (день звільнення) ОСОБА_1 не став до роботи, жодного дня не зявився на робоче місце в філію ПрАТ СК Провідна в м. Полтава, в табелі відмічався, як відсутній по незясованим причинам, про причини відсутності на робочому місці не повідомив та жодних документів на підтвердження поважності причин відсутності на робочому місці в ПрАТ СК Провідна не представив, тому правові підстави нараховувати компенсацію за невикористану відпустку за цей період у ПрАТ СК ПРОВІДНА були відсутні (т. 1 а.с. 104-236).

Крім того, в ухвалі апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2013 року встановлено, що обставини визначені ОСОБА_1 як нововиявлені, зокрема щодо визнання ПрАТ СК Провідна у своєму наказі іншого періоду вимушеного прогулу, не можуть вважатися нововиявленими, так як період з 15.08.2007 року по 30.05.2012 року (оплачений вимушений прогул) є часом, який на підставі ст.. 82 КЗпП України, входить до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку компенсація за невикористання якої і була виплачена ОСОБА_1 при звільненні з роботи згідно з наказом від 11.06.2013 року.

Враховуючи наведене, вимоги про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 8 283,50 грн. є безпідставними.

Посилання позивача на ст. 113 КЗпП України як підставу стягнення заробітної плати за період з 12.11.2009 року по 23.05.2013 року суд оцінює критично виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 113 КЗпП час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується. На період освоєння нового виробництва (продукції) власник або уповноважений ним орган може провадити робітникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців.

У даному випадку факт простою відсутній.

Правовідносини сторін щодо стягнення 90 039,51 грн. заробітної плати регулюються положеннями ст 94 КЗпП, відповідно до якої заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України Про оплату праці та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про оплату праці заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положеннями ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докуазуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачем не доведені належними та допустими доказами порушення, невизнання або оспорення відповідачем його прав щодо виплати компенсації за невикористані щорічні відпустки та виплати заробітної плати.

Таким чином позовні вимоги щодо стягнення 90 039,51 грн. заробітної плати з наведених позивачем підстав задоволенню не підлягають.

Також, суд приймає до уваги, що рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2009 року, залишено без змін ухвалою Верховного Суду України від 16 травня 2012 року. Зазначене рішення виконане відповідачем добровільно, сплачено позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 вересня 2007 року по 16 вересня 2009 року та компенсація за невикористану відпустку за період 15.08.2007 року по 30.05.2012 року, в звязку з чим заявлені позовні вимоги є безпідставними та такими, що не грунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 83, 94 КЗпП України, ст. ст. 10, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд міста Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний термін з дня проголошення рішення.

Суддя Д.А. Божук