Справа № 2-6860/13
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

27 листопада 2013 року м. Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Г.О. Козленко, розглянувши матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 до Концерна "Військторгсервіс" Міністерства оборони України про поновлення на посаді та відшкодування збитків,-

в с т а н о в и в :

Позивач через свого представника звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом до відповідача та просив суд визнати незаконним звільнення та зобов'язати відповідача поновити позивача на посаді начальника служби безпеки Концерна "Військторгсервіс"; стягнути з відповідача на користь позивача: зарплату за вимушений прогул у розмірі 8000 грн, витрати на правову допомогу 4000 грн, судовий збір у розмірі..., компенсацію шкоди ділової репутації у розмірі...

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву необхідно залишити без руху.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Компетенція судів щодо розгляду цивільних справ передбачена ст.15 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Тому суд зобов'язаний встановити наявність правовідносин сторін, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Відповідно до ст.ст.119, 120 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема: ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі, зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. Позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У прохальній частині позивачем фактично заявлено чотири позовні вимоги.

Відповідно, у позовній заяві почергово повинно бути викладено по позовній вимозі: зміст позовної вимоги, виклад обставин, якими позивач обґрунтовую цю позовну вимогу та зазначення доказів, що її підтверджує, наявність підстав для звільнення від доказування.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин підстави також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше - для визначення предмета доказування по даній справі.

Позовні вимоги не мають чіткого визначення взагалі та відповідно норм чинного законодавства.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не чітко викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про:

- "визнання незаконним звільнення та зобов'язання відповідача поновити позивача на посаді начальника служби безпеки Концерна "Військторгсервіс"". В контексті позовних вимог щодо визнання незаконним звільнення, позивачу слід обґрунтувати вірність обраного способу захисту свого порушеного права, оскільки звільнення являє собою припинення трудових відносин між працівником і роботодавцем, яке обов'язково виражається у відповідному документі підписаному уповноваженою на це особою, правомірність та законність винесення якого в сукупності з іншими обставинами і перевіряється судом під час розгляду справ про поновлення на роботі. Крім того, представником позивача взагалі не викладений зміст позовних вимог та не зазначений виклад обставин, якими представник позивача обґрунтовує вимоги позивача, не зазначено навіть вид звільнення, а саме: за власним бажанням; з ініціативи роботодавця; по стану здоров'я; в результаті реорганізації; в результаті ліквідації підприємства; по скороченню штатів; по обставинах, що не залежить від волі сторін. До того ж, представник позивача не посилається на обставини що підтверджують: прийняття позивача на роботу, термін перебування на цьому місці роботи (тривалість трудового стажу), звільнення останнього з роботи;

- "стягнення з відповідача на користь позивача зарплати за вимушений прогул у розмірі 8000 грн". Позивачем не зазначено жодного посилання на докази про розмір заробітної плати і розрахунку позивача, щодо вмісту та складових суми, яка підлягає стягненню в розмірі 8000 грн;

- "стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн". Вказана сума не підтверджена відповідними доказами, не має розрахунку з яких складових складається визначений позивачем розмір витрат на правову допомогу та чим він підтверджується;

- "стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі...". Вимога не є конкретною та зрозумілою, оскільки представником позивача не зазначена сума судового збору та не обґрунтовані підстави стягнення з відповідача на користь позивача розміру судового збору, в контексті кожної із позовних вимог окремо, а також предмету і підстав позову взагалі, з урахуванням відсутності сплати судового збору позивачем за подання позову до суду.

- "стягнення з відповідача на користь позивача компенсації шкоди ділової репутації у розмірі...", Вказана вимога не є завершеною, оскільки представником позивача не зазначено розмір компенсації та не викладені обставини про порушення прав позивача в контексті взаємопов'язаності з основним предметом позову та в чому саме полягає шкода ділової репутації і що саме представник позивача в даному випадку розуміє під "компенсацією шкоди ділової репутації", з урахуванням норм чинного законодавства. Вказана вимога не обґрунтована як взагалі так і нормами процесуального та матеріального права виходячи з наступного. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Цивільне судочинство в контексті ст.15 ЦПК України та ст.16 ЦК України, передбачає захист честі, гідності і ділової репутації - право громадянина, як фізичної особи, вимагати через суд спростування недостовірної інформації (відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво), яка принижує його честь, гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди його інтересам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Однак зазначені обставини є предметом окремої позовної заяви (зі сплатою відповідної суми судового збору, розмір якої встановлено ЗУ "Про судовий збір") і не підлягають обґрунтуванню та доведенню в процесі розгляду справи про поновлення на роботі.

Взагалі, сам текст позовної заяви містить лише безсистемне посилання на зміст нормативних актів, без визначення права, захисту якого позивач вимагає, в чому він вважає своє право порушеним, невизнаним чи оспорюваним згідно кожної позовної вимоги.

Тобто представник позивача не зазначив підстави позову - ті юридичні факти, на основі яких позивач обґрунтовує вимогу відповідно до норм матеріального права, які поширюються на спірні правовідносини і на підставі яких, на думку представника позивача, необхідно вирішувати цю вимогу та які визначають той засіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідача.

Зазначення цих обставин за нормами ст.119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі, оскільки відповідно до ст.15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків.

Тому суд при прийнятті позову зобов'язаний встановити відсутність підстав для повернення позову і наявність передумов для відкриття провадження у справі - наявність правовідносин сторін, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства, і пред'явлення вимоги, яка не є байдужою до права.

Щодо посилання на докази, якими представник позивача обґрунтовує обставини позовної заяви, то матеріали додані до неї, містять лише ксерокопію листка непрацездатності. При цьому, необхідно зазначити, що докази надаються у встановленій процесуальним законом формі. Недотримання (порушення) форми отримання (надання) доказів обумовлює те, що вони при вирішенні судом справи до уваги братись не будуть. Крім того, докази мають відповідати певним вимогам, тобто мають бути належними та допустимими. Процесуальною формою доказів є визначені цивільним процесуальним законом засоби доказування, в яких містяться фактичні дані, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. У цивільному процесі основоположними засобами доказування, серед інших, є письмові докази.

Частина 2 ст.109 ЦПК України, передбачає, що позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їх місцезнаходженням.

Щодо визначення підсудності спору, в контексті ч.1 ст.110 ЦПК України, як вбачається з позовної заяви місце реєстрації позивача є м. Бориспіль.

Позивачу необхідно обґрунтувати звернення до Солом'янського районного суду м. Києва за підсудністю.

Зазначені обставини позивачу слід обґрунтувати та надати посилання на докази. У випадку звернення до суду в порядку ч.2 ст.109 ЦПК України слід надати підтвердження місцезнаходження юридичної особи Концерна "Військторгсервіс" Міністерства оборони України на території Солом'янського району м. Києва (витяг з ЄДР). Вказаний витяг також необхідно надати для підтвердження правильного визначення позивачем належного відповідача, тобто "Концерна "Військторгсервіс" Міністерства оборони України", як відокремленої юридичної особи, чи як підрозділу, який входить до структури Міністерства оборони України.

Крім того, позовна заява підписана представником позивача ОСОБА_2, при цьому в додатках до позовної заяви відсутні докази, що підтверджують його повноваження. Матеріали позову містять тільки витяг з договору про надання правової допомоги № 04/11, де сторонами є позивач та Адвокатське об'єднання "Тібурон", однак зазначені документи не містять підтвердження повноважень представника ОСОБА_2.

Окрему увагу позивачу слід звернути на строки звернення до суду і у разі необхідності звернутися з клопотанням про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав стосовно позовних вимог, з зазначенням поважності причин пропуску вказаного строку, виходячи з наступного. Статтею 233 КЗпП України встановлено як загальні, так і спеціальні строки звернення до суду для вирішення трудового спору. Спеціальні строки встановлено, зокрема для спорів про звільнення. Спір про звільнення - це спір за позовною заявою працівника про поновлення його на роботі в разі незаконного звільнення. Для звернення з позовами про поновлення на роботі встановлено спеціальний строк - один місяць, який, на відміну від загального, обчислюється з дня вручення працівникові копії наказу про звільнення або з дня видачі йому трудової книжки.

Зазначені недоліки не дають можливості суду підготувати та розглянути заяву в суді першої інстанції.

Згідно ст.121 ЦПК України суддя встановивши, що заяву подано без додержання вимог ст.119 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк на усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Суд вважає за необхідне надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали.

Керуючись ст.ст.119-121, 208, 209 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Концерна "Військторгсервіс" Міністерства оборони України про поновлення на посаді та відшкодування збитків - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків заяви протягом трьох днів з дня отримання копії даної ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

В разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, заяву вважати неподаною та повернути позивачу разом з усіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя- Г.О.Козленко