АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9207/13 Справа № 206/3820/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2013 року м. Дніпропетровськ

19 вересня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

07.06.2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 26 квітня 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір № DNXRRX17380017, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 9983,04 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідно до умов вказаного договору, кредит надавався на строк 24 місяці, а саме з 26.04.2008 року по 26.04.2010 року для споживчих цілей (придбання товару). Відповідач зобовязався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування. Дотепер відповідач свої обовязки виконує неналежно, що є причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 75919,85 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом - 6461,34 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 439,92 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 2395,9 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором - 62531,27 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,0 грн., штрафу (процентна складова) - 3591,42 грн.; а також судових витрат.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 26 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №DNXRRX17380017, у вигляді письмової заяви позичальника, згідно з якою позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 9983,04 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 7).

Відповідно до умов зазначеного договору, кредит надавався на строк 24 місяці, а саме з 26.04.2008 року по 26.04.2010 року для споживчих цілей (придбання товару).

Вказана сума кредиту була перерахована на відкриту картку на імя позивача за №290100.

Судом також встановлено, що безпосередньо текст заяви позичальника не містить умов про збільшення позовної давності.

У заяві позичальника зазначено, що відповідач ознайомився та згоден з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам.

Позивачем також представлені суду умови та правила надання банківських послуг (а.с. 8 - 26), які не підписані відповідачем. Колегія звертає увагу, що вказані умови містять посилання на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» діє на підставі ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року.

У зв"язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, згідно представленого банком розрахунку, станом на 24.05.2013 року нарахована заборгованість у розмірі 75919,85 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 6461,34 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 439,92 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 2395,9 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором - 62531,27 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,0 грн., штрафу (процентна складова) - 3591,42 грн.

Частинами 1, 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості, яка розрахована на підставі заяви позичальника №DNXRRX17380017 від 26 квітня 2008 року.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитору забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

У пункті 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз"яснено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Встановлено, що даний позов, пред"явлений до суду 07.06.2013 року, що стверджується штампом вхідної кореспонденції на позовній заяві (а.с. 2 - 3), подано з порушенням, без поважних причин, трирічного строку позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору №DNXRRX17380017 від 26 квітня 2008 року закінчився 26 квітня 2010 року, тобто про порушення своїх прав банк дізнався не пізніше 27 квітня 2013 року.

Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку, про необхідність відмови у задоволенні даного позову у повному обсязі, оскільки строк позовної давності сплив до пред"явлення позову.

Посилання апелянта на наявність між сторонами договору про збільшення позовної давності, який міститься у тексті умов надання споживчого кредиту, є недоведеним, безпідставним та не може бути прийняте до уваги судом, виходячи з наступного.

У заяві відповідача про надання кредиту зазначено, що позичальник ознайомився та згоден з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка", "Стандарт").

Але до позовної заяви банком долучено умови і правила надання банківських послуг, які, зокрема, містять посилання на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» діє на підставі ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року (а.с. 8 - 26).

Дані умови і правила не підписані відповідачем, більше того, вони взагалі не могли бути представлені позичальнику для ознайомлення, оскільки були виготовлені після укладення між сторонами кредитного договору №DNXRRX17380017 від 26 квітня 2008 року, що стверджується посиланням у тексті умов на ліцензію від 29.07.2009 року, якої не існувало на час укладення даного кредитного договору.

Викладене свідчить, що надані позивачем умови і правила не діяли на час укладення сторонами кредитного договору №DNXRRX17380017 від 26 квітня 2008 року та не є доказом наявності між сторонами договору про збільшення позовної давності.

Судом апеляційної інстанції у судовому засіданні 29.08.2013 року було задоволено клопотання представника банку, оголошено перерву до 19.09.2013 року для подання до суду умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що діяли на час укладення кредитного договору №DNXRRX17380017 від 26 квітня 2008 року. Однак, умови надання споживчого кредиту фізичним особам, що діяли на час укладення кредитного договору №DNXRRX17380017 від 26 квітня 2008 року, банком у даній справі не представлені; 19.09.2013 року у судове засідання належним чином повідомлений представник банку не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Викладене стверджується журналом судового засідання від 29.08.2013 року, відповідним звукозаписом процесу, довідкою про неявку учасників процесу у судове засідання від 19.09.2013 року та довідкою про ненадходження до апеляційного суду, за даною справою, кореспонденції від ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 29.08.2013 року по 19.09.2013 року включно.

Зважаючи на наведене, приймаючи до уваги, що суду не представлені підписані відповідачем умови надання споживчого кредиту, що діяли на час укладення сторонами кредитного договору, колегія дійшла обгрунтованого висновку про відсутність доказів, які відповідають вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, щодо наявності між сторонами договору про збільшення позовної давності.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги вимоги ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, з урахуванням положення ч. 2 ст. 308 ЦПК України, де закріплено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді