Справа №2-3073/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2013 року м. Житомир

БОГУНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЖИТОМИРА В СКЛАДІ:

Головуючої судді Комісарчук О.В.

Секретаря Содель А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

09.07.2012 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили стягнути на їх користь в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за договором позики, на підтвердження укладення якого представлена розписка від 04.03.2011 року, в сумі 799000 грн. 00 коп. (що еквівалентно 100000 доларів США). В обгрунтування позовних вимог вказали, що відповідачі по справі перебували у шлюбі до 2011 року. За період з 2005 по 2010 рік вони позичали сину відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти, що разом становить 100000 дол. США для потреб сімї, а саме для будівництва будинку. Позика підлягала поверненню на першу вимогу. Оскільки вказаний договір був укладений в інтересах сімї, кошти були також витрачені в інтересах родини, просили стягнути борг і з відповідачки.

В судових засіданнях позивачі та їх представник ОСОБА_5 позовні вимоги, з урахуванням їх уточнення (а.с. 91-95 том 2), підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав в повному обсязі. Зазначив, що позичав у батьків кошти в інтересах родини для будівництва будинку, оскільки вони з дружиною відповідачкою ОСОБА_4, не мали таких значних коштів для будівництва будинку. Вказав, що позику отримував за згодою дружини. Позичені кошти підлягали поверненню на вимогу батьків.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 в судових засіданнях позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування заперечень зазначили, що позивачі частково допомагали у здійсненні будівництва, в тому числі і грошовими коштами, про те, що кошти підлягали поверненню і брались в борг відповідач не знала.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, на підтвердження укладення якого 04.03.2011 року складено розписку. Зі змісту розписки вбачається, що позивачі позичили відповідачу в період з 2005 по 2010 рік 100000 (сто тисяч) доларів США на будівництво будинку в м. Житомирі по вул.Я.Гамарника,7/1. Грошові кошти підлягали поверненню на першу вимогу. Проте при направленні вимоги про повернення боргу кошти повернуті не були, відповідачі в судовому засіданні не заперечували, що отримували листи з вимогою про сплату боргу.

Зі змістом даної розписки також була ознайомлена відповідач ОСОБА_4, про що свідчить її особистий підпис, а також підтверджено нею в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, яким обмінялись сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З огляду на викладене, враховуючи приписи статей 58,59,63 Цивільного процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що розписка, надана позивачами, містить всі умови, які необхідні для укладення договору позики.

Таким чином, суд вважає, що між сторонами в належній формі укладено договір позики, на підтвердження якого надана розписка від 04.03.2011 року, оригінал якої наданий позивачами та приєднаний до справи (а.с. 42 том І).

Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України позивачами подано письмову заяву про виключення документів з числа доказів (а.с. 89-90 том 2), у зв'язку з чим судом не надається їм оцінка в рішенні суду.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.05.2003 року по 20.12.2011 року (а.с. 15).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.03.2009 року право власності на обєкт незавершеного будівництва за адресою м. Житомир, вул. Я. Гамарника, 7/1 зареєстровано за ОСОБА_3

Зі змісту висновку № 389/10.12 судової будівельно-технічної експертизи від 11.09.2012 року вбачається, що ринкова вартість незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою м. Житомир, вул. Я. Гамарника, 7/1, станом на жовтень 2012 р. становить 978 200 (девятсот сімдесят вісім тисяч двісті) гривень (а.с. 26 том 2).

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що позивачі мали можливість позичити кошти відповідачам, враховуючи розмір доходів, які вони отримували (а.с. 50-57 том 1).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що саме на кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будувався будинок по вул. Я.Гамарника, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали доходів для будівництва такого великого будинку. Свідок ОСОБА_7 зазначила, що кошти передавались безпосередньо ОСОБА_3, але ОСОБА_4 про них знала.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позичені кошти були витрачені на потреби сімї, а саме будівництво житлового будинку. Оскільки відповідач ОСОБА_4 особисто розписалась в розписці від 04.03.2011 року, суд вважає, що договір позики укладено ОСОБА_3 за згодою дружини - ОСОБА_4

Також суд відхиляє заперечення відповідачки, що кошти, які надавали позивачі, не підлягали поверненню, виходячи з наступного.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч.1 ст. 1051 ЦК України). При цьому за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст.. 59 ЦПК України).

В судовому засіданні відповідачем ОСОБА_4 не надано доказів, які б підтверджували, що складена розписка була безгрошовою, а кошти, які надавались позивачами в якості допомоги не підлягали поверненню, що є її обовязком відповідно до ст. ст. 10,11,60 ЦПК України. Крім того, відповідачу ОСОБА_4 розяснювалось право на звернення до суду з зустрічним позовом, яким вона також не скористалась.

Що стосується вимоги про стягнення боргу за договором позики в солідарному порядку, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України,договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно з ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Відповідно до ст. 541 ЦК України,солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Аналізуючи зміст норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що ч. 4 ст. 65 та ч. 2 ст. 73 СК України не покладено солідарного обов'язку на відповідачку за зобов'язаннями її чоловіка, а вона може відповідати часткою майна у спільній сумісній власності подружжя.

Враховуючи подільність спільних боргів подружжя, рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності (ст. 70 Сімейного кодексу України), суд приходить до висновку про стягнення боргу за вказаним договором позики, укладеним в інтересах сімї, в дольовому порядку в рівних частках з кожного.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.ст. 525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

На момент звернення позивачів до суду, відповідачі не повернули позивачам гроші в сумі 100000 доларів США, тобто не виконали зобов'язання, передбачені умовами договору позики. Відповідачами не надано суду доказів сплати боргу, а наявність боргової розписки у позивачів також підтверджує те, що кошти не повернуті.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивачів щодо стягнення суми позики обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог в сумі 799 000 гривень (офіційний курс долара США станом на 09.07.2012 року становив 7,99 грн. за 1 долар США), з кожного з відповідачів підлягає стягненню по 399500, 00 (триста дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот гривень 00 коп.).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню по 1609,50 грн. судового збору з кожного.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 399500,00 грн. (триста девяносто девять тисяч пятсот гривень 00 коп.) та 1609 грн. 50 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 399500,00 грн. (триста девяносто девять тисяч пятсот гривень 00 коп.) та 1609 грн. 50 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: