Справа №1813/3879/2012 Головуючий у суді у 1 інстанції - Ярошенко Тамара Олександрівна
Номер провадження 22-ц/788/590/13 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2013 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Гагіна М. В., Сибільової Л. О.,

за участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку з господарськими спорудами,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Охтирського міськрайонного суду м.Суми від 28 січня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування, укладеного 15 липня 1996 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, ОСОБА_9 3/8 або (10/24 ) частин житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, посвідченого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за №1490, відмовлено за необґрунтованістю вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, по суті позовних вимог, а також стягнути з відповідачів судові витрати у справі. Зокрема, не погоджуються з висновком суду про те, що ними не було надано належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування свого позову та з тим, що оскаржуваний договір дарування був оформлений з дотриманням діючого на той час законодавства. Вважають, що за життя ОСОБА_8 розпорядилась за своєю волею майном, склавши заповіт на ім'я онука - ОСОБА_4 Спірний договір дарування є таким, що не відповідає справжній волі власника майна. ОСОБА_8 була з відповідачами в неприязних стосунках і останні з нею не проживали та не спілкувалися. Крім того, після укладання договору відповідачі знищили всі наявні оригінали спірного договору, залишивши в матеріалах інвентаризаційної справи лише його копію, яка не містить реальних підписів сторін, а судом зазначеним обставинам не було надано належної оцінки. Зразок підпису ОСОБА_8 у складеному нею заповіті від 10 січня 2004 року та зразки трьох підписів, які містяться в договорі дарування є різними як за формою так і за змістом.Також вказують на відсутність у спірному договорі дарування запису про документ, який посвідчує особу дарувальника та власного підпису особи, яка вчиняє нотаріальну дію у відповідному журналі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_11, які апеляційну скаргу підтримують з мотивів у ній викладених, пояснення представника ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_12, ОСОБА_7, які проти скарги заперечують, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4, місцевий суд, з урахуванням положень ч.1 ст.60, ст.61 ЦПК дійшов до висновку, що позивачами не було надано належних, допустимих та переконливих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог.

Колегія суддів знаходить висновок суду таким, що відповідає зібраним у справі доказам та ґрунтується на законі.

З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок з господарськими спорудами, що розташований у АДРЕСА_1, належав у рівних частках подружжю ОСОБА_13 та ОСОБА_8.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_13 (а.с. 10).

Спадкоємцями після його смерті були: дружина ОСОБА_8 та троє дітей: ОСОБА_14 (чоловік та батько позивачів), ОСОБА_5 та ОСОБА_9, по 1/8 частині кожному.

10 січня 1994 року ОСОБА_8 склала заповіт, за яким майно, належне їй на день смерті, заповіла своєму онукові- ОСОБА_4 (а.с.7).

15 липня 1996 року ОСОБА_8 подарувала донькам - ОСОБА_5 та ОСОБА_9 10/24 частин житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 зареєстрований в реєстрі № 1490,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року вона померла (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її син ОСОБА_14- чоловік позивачки ОСОБА_3.(а.с.12).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 2000 року позивачка ОСОБА_3 після смерті свого чоловіка ОСОБА_14 прийняла спадщину, яка складається з 1/8 частини житлового будинку з надвірними та побутовими спорудами.

15 серпня 2000 року онук ОСОБА_4 - позивач у справі- отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом від після смерті своєї баби ОСОБА_8, яка складається з 5/24 частини житлового будинку з надвірними та побутовими спорудами, за адресою: м. Охтирка по вул.Береста - 96 (а.с.9).

Відповідно до ст.243 ЦК УРСР від 18.07.1963 року за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети.

Згідно ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону.

Звертаючись до суду, позивачі просили визнати недійсним укладений 15 липня 1996 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, ОСОБА_9 договір дарування 3/8 (або10/24) частини житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, зазначаючи про те, що цей договір є підробленим та був укладений з метою незаконного заволодіння спадковим майном, оскільки не містить підпису дарувальника ОСОБА_8, а в самому тексті договору наявні численні виправлення та не відповідав волевиявленню ОСОБА_8

Позивачами всупереч положенням ст.ст. 10,60 ЦПК України не надано доказів та не доведена обґрунтованість заявлених ними позовних вимог.

За їх клопотанням призначалась у справі судова почеркознавча експертиза, відповідно до висновку якої від 27 липня 2012 року № 157 питання, чи виконаний вказаний досліджуваний підпис самою ОСОБА_8 не вирішувалося через недостатній обсяг наданих зразків її підпису (на дослідження надано два вільних зразка в документі датованому 1979 роком та один зразок, який до уваги експертом не брався, оскільки, маються сумніви щодо його достовірності та автентичності), а також значним проявом ознак незвичайних умов виконання досліджуваного підпису (а.с. 191-197).

Позивачами не доведено, що підпис на договорі дарування виконаний не ОСОБА_8

Наявність заповіту ОСОБА_8 від 10 січня 1994 року на користь ОСОБА_4 ( а.с. 7) не позбавляла її можливості укласти договір дарування на певну частку із всього належного їй будинку, чим вона і скористалася. Саме по собі складання заповіту на онука не свідчить про те, що її воля одностайно була направлена на залишення всього їй належного майна тільки онукові.

Складання заповіту не впливає на укладений в послідуючому договір дарування.

Після складання заповіту ОСОБА_8 розпорядилась таким чином належним їй майном, що його частину подарувала своїм донькам.

Доводи апелянтів на обґрунтування заявлених позовних вимог як щодо укладання договору так і його підписання ґрунтуються на припущеннях та роздумах позивачів.

Заслуговує на увагу і та обставина, що онук ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним укладеного договору дарування зі спливом 16 років з моменту його укладення і 12 років з моменту отримання ним свідоцтва про право на спадщину після померлої бабусі. З дня отримання свідоцтва він повинен був знати про порушення його права, оскільки, як вбачається із свідоцтва, воно видане не на все належне бабусі на час смерті майно, що складало 5/8 частин і на яке претендує за заповітом ОСОБА_4, а на 5/24 частин, яке залишилася після дарування ОСОБА_8 своїм донькам 10/24 частин будинку з господарськими будівлями ( (1/2+1/8) - 10/24 = 5/24) .

Що стосується позивачки ОСОБА_3, яка є співвласником 1/8 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка, вона суду не довела, у чому полягає порушення її прав та законних інтересів внаслідок укладення договору дарування, який є предметом спору у даній справі, за захистом яких порушених прав вона звернулась до суду.

З пояснень представника відповідачів вбачається, що за життя ОСОБА_8 належне їй майно за власною волею справедливо розділила порівну між своїми трьома дітьми - по 5/24 частин кожному: двом донькам і онуку (оскільки син помер).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, Рішення суду узгоджується з доказами, наявними у справі, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: