Справа №2010/2-165/11
провадження №2/619/1805/13
РІШЕННЯ

іменем України

14 листопада 2013 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіОСОБА_1
за участюсекретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 року прокурор Дергачівського району Харківської області звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 і просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 84395,36 грн. Прокурор посилався на те, що ОСОБА_3 виділена земельна ділянка площею 0,06 га для ведення садівництва в садовому товаристві Зелена гірка. ОСОБА_3 посадив біля меж своєї земельної ділянки плодово-ягідні культури та фруктові дерева. В 2004 році сусід по земельній ділянці ОСОБА_5 продав земельну ділянку ОСОБА_4 При оформленні права власності на земельну ділянку вона не погоджувалася з межами земельних ділянок і самочинно захопила земельну ділянку ОСОБА_3, встановила між ділянками №6 та №7 стовпи та огорожу і знищила фруктові дерева і ягідні кущі, які належали ОСОБА_3, а саме: три вишні, вісім кущів винограду, вісім кущів смородини, чотири кущі аргусу, чим спричинила збитків на суму 84395,36 грн. У листопаді 2009 року ОСОБА_3 звернувся з самостійним позовом про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 гривень. Позивач посилався на те, що у зв'язку з протиправними діями відповідача, знищенням його майна він змушений був звертатися до різних інстанцій за захистом своїх прав. Це спричинило йому моральну шкоду.

Представник відповідача подала до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначила що між земельними ділянками №№6,7, розташованими в СТ Зелена гірка визначених в натурі меж ніколи не існувало. Функцію межового знаку між цими ділянками виконує дерево, що відповідає ч.4 ст.109 ЗК України. Так, відповідно до ст.109 ЗК України дерева, які стоять на межі суміжних земельних ділянок, а також плоди цих дерев належать власникам цих ділянок у рівних частинах. Кожен із сусідів має право вимагати ліквідувати дерева, які стоять на спільній межі. Витрати на ліквідацію цих дерев покладаються на сусідів у рівних частинах. Сусід, який вимагає ліквідації дерев, які стоять на спільній межі, повинен один нести витрати на ліквідацію дерев, якщо інший сусід відмовляється від своїх прав на дерева. Вимога на ліквідацію дерев (кущів) виключається, якщо вони служать межовими знаками і залежно від обставин не можуть бути замінені іншими межовими знаками. Але, як станом на 07.09.2008 року, так і на цей час, навколо дерева-межового знаку є хаотичні кущі-насадження, що унеможливлює візуальне визначення межі між земельними ділянками №№6,7, розташованими в СТ Зелена гірка без участі відповідних фахівців в галузі землеустрою або елементарних вимірювальних приладів, зокрема, будівельної вимірювальної рулетки. Неможливість візуального визначення меж між земельними ділянками №№ 6,7, розташованими в СТ Зелена гірка також підтверджується поясненнями голови садового товариства Зелена гірка ОСОБА_6, наданими ним 26.05.2009 року на ім'я начальника Дергачівського РВ УМВС України в Харківській області полковнику міліції ОСОБА_7 За таких обставин та за умови не допуску комісії, про яку йде мова в листі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 05.07.2010 року, представників ОСОБА_4 та її самої і фахівців в галузі землеустрою до участі в детальному огляді знищених плодових дерев... взагалі викликає сумнів факт реального виїзду комісії на місце та огляду комісією хаотичних насаджень, таке інше. Тим більш, щоб пройти на фактично спільну територію земельних ділянок можливо лише за участю її власників, так як навколо спільної території ділянок є паркан, що замикається. В матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_4 від 08.09.2008 року, з яких вбачається, що ОСОБА_3 пошкодив та частково знищив належні ОСОБА_4 кущі малини і смородини, про що вона дізналася 05.09.2008 року, коли приїхала на свою садову ділянку. Так, саме з пояснень голови садового товариства Зелена гірка ОСОБА_6С, наданих ним 26.05.2009 року на ім'я начальника Дергачівського РВ УМВС України в Харківській області полковнику міліції ОСОБА_7 Факт самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_4 ОСОБА_3 також підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного 15.01.2010 року державним інспектором державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Харківській області ОСОБА_8 про самовільне зайняття позивачем земельної ділянки №7, яка розташована на території Малоданилівської селищної ради у СТ Зелена гірка. Як вбачається з цього акту, з боку землекористувача земельної ділянки №6, яка розташована на території Малоданилівської селищної ради, у садовому товаристві Зелена гірка Дергачівського району Харківської області змінено конфігурацію спільної межі земельних ділянок №№7 та 6 (забудовано споруду, яка площею, орієнтовно 3 м2 винесена на земельну ділянку №7), тобто вчинено самовільне зайняття ділянки №7.... Ця споруда знаходилася на спільній межі і станом на 05.09.2008 року, і станом на 07.09.2008 року, і знаходиться на цій межі по цей час. Споруда як об'єкт нерухомості в експлуатацію не введена, право власності на неї по цей час ОСОБА_3 не зареєстроване і зареєстроване бути не може, так як середина споруди знаходиться прямо на межі двох земельних ділянок. Отже, ця споруда є самочинним будівництвом. Так із акту, складеного 07.09.2008 року головою садового товариства Зелена Гірка ОСОБА_6 та членами правління цього товариства і членом садового товариства Зелена Гірка вбачається, що ширина ділянки №6, належної ОСОБА_3, більше, ніж зазначено в генеральному плані. Так як цей акт дійсно був складений 07.09.2008 року, то відсутність в акті питань щодо пошкодження майна ОСОБА_3 побічно підтверджує факт, що ніякого пошкодження станом на 07.09.2008 року майна ОСОБА_3 не відбувалося. Крім того, побічно факт самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_4 ОСОБА_3 підтверджується листом Харківської регіональної філії ДП Центр державного земельного кадастру від 14.06.2010 року, наданим ОСОБА_3 в якості доказу з його сторони. При цьому ОСОБА_3 навмисно не надав суду додаток до цього листа - схему перетину земельних ділянок №№6,7, розташованих на території Малоданилівської селищної ради у СТ Зелена гірка. Як вбачається зі схеми перетину, перетином є самовільне зайняття земельної ділянки ОСОБА_4 спорудою ОСОБА_3

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення позову з підстав, які зазначені у письмових запереченнях. Також ОСОБА_4 пояснила, що дерева та кущі вона не знищувала, дійсно намагалася встановити стовпи по межі земельних ділянок відповідно до меж, які зазначені у її державному акті на земельну ділянку, але позивач ОСОБА_3 заперечував проти цієї межі.

У судовому засіданні представник прокуратури Дергачівського району Харківської області ОСОБА_10 та позивач ОСОБА_3 просили задовольнити позов з підстав, які зазначені у позовній заяві. Також позивач ОСОБА_3 пояснив, що він не може оформити належним чином право власності на земельну ділянку, оскільки ХРФ ДП Центр ДЗК встановлено перетин земельних ділянок №6 та №7.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 розповів, що бачив зрубані дерева та кущі на межі земельних ділянок №6 та №7 в СТ Зелена гірка, але хто це зробив не знає.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 розповіла, що 06 вересня 2008 року бачила як з ділянки №7 в СТ Зелена гірка ОСОБА_4 та її донька згрібали спиляні дерева, а дві людини попереду них пиляли дерева.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13, яка є дружиною позивача, розповіла, що у вересні 2008 року вони з чоловіком приїхали на їх земельну ділянку в СТ Зелена гірка, де були спиляні дерева та кущі, та побачили, що ОСОБА_4 на межі самовільно встановлює стовпи. Також вказала, що ніхто не знає де межа двох ділянок.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 розповіла, що паркану між земельними ділянками №6 та №7 в СТ Зелена гірка ніколи не було, під час вимірювання земельних ділянок було встановлено, що ділянка №7 була менше чим зазначено у державному акті на землю.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_15, яка є донькою відповідача, розповіла, що у вересні 2008 року вона разом з матірю приїхала на дачу в СТ Зелена гірка, де вони побачили прорубану просіку на межі ділянок, дерева та кущі на межі земельних ділянок №6 та №7 в СТ Зелена гірка вона не пиляла.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16, який є зятем відповідача, розповів, що 05 вересня 2008 року до нього приїхав його брат і вони разом з дружиною та її матірю ОСОБА_4 поїхали на дачу в СТ Зелена гірка, де відпочивали. При цьому вказав, що ніяких дерев та кущів вони не пиляли.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-10-38-069508, ОСОБА_3 на підставі рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області №391 від 09 грудня 1997 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,057 га, яка розташована на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області СТ Зелена гірка ділянка №6.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №054930, ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу садиби від 28 серпня 2004 року №2-2349 є власником земельної ділянки площею 0,057 га, яка розташована на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області СТ Зелена гірка ділянка №7.

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15 січня 2010 року, складеного державним інспектором державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Харківській області, встановлено, що з боку землекористувача земельної ділянки №6, яка розташована на території Малоданилівської селищної ради, у садовому товаристві Зелена гірка Дергачівського району Харківської області змінено конфігурацію спільної межі земельних ділянок №№7 та 6 (забудовано споруду, яка площею, орієнтовно 3 м2 винесена на земельну ділянку №7), тобто вчинено самовільне зайняття ділянки №7, яка розташована на території Малоданилівської селищної ради, у садовому товаристві Зелена гірка площею, орієнтовно, 3 м2.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін між власниками земельних ділянок №6 та №7 в СТ Зелена гірка ОСОБА_4 та ОСОБА_3 існує невирішений спір щодо меж цих земельних ділянок.

За положеннями частин 1-3 ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Пленум Верховного Суду України у п.4 своєї постанови №7 від 16.04.2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ розяснив судам, що згідно зі статтею 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.109 ЗК України, дерева, які стоять на межі суміжних земельних ділянок, а також плоди цих дерев належать власникам цих ділянок у рівних частинах. Кожен із сусідів має право вимагати ліквідувати дерева, які стоять на спільній межі. Витрати на ліквідацію цих дерев покладаються на сусідів у рівних частинах. Сусід, який вимагає ліквідації дерев, які стоять на спільній межі, повинен один нести витрати на ліквідацію дерев, якщо інший сусід відмовляється від своїх прав на дерева. Вимога на ліквідацію дерев (кущів) виключається, якщо вони служать межовими знаками і залежно від обставин не можуть бути замінені іншими межовими знаками.

Суду не надано належних та допустимих доказів проходження межі земельних ділянок №6 та №7 в СТ Зелена гірка, а відтак не можливо встановити на чиїй земельній ділянці знаходилися дерева та кущі, які були спиляні.

Також суд відмічає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно ч.1 ст.106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Зазначене встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Оскільки межі земельних ділянок сторін належним чином не визначені, то у суду відсутні передбачені законом підстави для задоволення позову.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 59, 60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах ОСОБА_3 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ч.1 ст.223 ЦПК України.

Суддя Є.А. Болибок