АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0411/2341/12 Головуючий в 1-й інстанції
Номер провадження 22-ц/774/222/К/13 Сарат Н.О.
Категорія 24 (I) Доповідач - Митрофанова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2013 року коллегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Ляховської І.Є., Соколан Н.О.

при секретарі: Абрамян Н.Л.

за участю: відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

представника Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 45" - Сегедій Сергія Петровича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 листопада 2012 року по справі за позовом Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 45" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнювався, до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, посилаючись на те, що позивач надав відповідачу житлово-комунальні послуги (холодну воду, експлуатаційні послуги, та послуги за користування ліфтом) на суму 18 460,23 грн. за період з 01.02.2009 року по 31.01.2012 року.

Відповідач, в порушення вимог п. 5 ч.3 ст.20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не сплачує позивачу вартість спожитих житлово-комунальних послуг.

Заборгованість складає 18460,23 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача та понесені у зв'язку з розглядом справи судові витрати.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08.11.2012 року позов буз задоволений.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь КП «Житлово-експлуатаційна організація №45» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 18 460 грн. 23 коп. та суму сплаченого судового збору 214 грн.60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на те, що він є керівником юридичної особи, яка є споживачем послуг, які надає відповідач, тому заборгованість за спожиті послуги необхідно стягувати з юридичної особи у порядку господарського судочинства.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на те, що судом неповно досліджені та з'ясовані обставини справи, зокрема, відповідачі не отримували уточнену позовну заяву, не з'ясовано, чи належним чином відповідачем отримані та спожиті послуги позивача, судом необґрунтовано відмовлено у допиті свідків, не перевірено перелік витрат та показників, зазначених в картці фактичної собівартості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та заперечень на них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачу на праві приватної власності належить нежитлове приміщення АДРЕСА_1 (а.с.91 копія витягу), яке знаходиться на обслуговуванні КП «ЖЕО №45».

Відносини між позивачем та відповідачем з приводу надання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року як відносини між виконавцем та споживачем даних послуг.

Позивачем надавались послуги, перелік яких зазначено в картці фактичної собівартості (а.с.40-64). Крім того надаються обов'язкові послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які відповідачем не оплачувались.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з обов'язку відповідача здійснювати оплату за надані житлово-комунальні послуги, та того, що небажання відповідача укладати договір з позивачем не є підставою для не сплати наданих житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема, такі питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що на виконання зазначених вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами виникли правовідносини фактичного користування послугами, які надаються позивачем відповідачу й підлягають регулюванню нормами Житлового кодексу України, що також узгоджується із ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Доводи відповідача в апеляційні скарзі про те, що він є керівником юридичної особи, яка є споживачем послуг, які надає відповідач, тому заборгованість за спожиті послуги необхідно стягувати з юридичної особи у порядку господарського судочинства є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надано доказів того, що спірне приміщення знаходиться в оренді, тобто, відповідно до вимог ст. 193 ЦК України, не надано договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини, який укладено у письмовій формі.

Доводи представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що відповідач не отримував уточнену позовну заяву не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки, як убачається із журналу судового засідання (а.с.98), в судовому засіданні, яку відбувалось 04.10.2012 року, було оголошено останню уточнену позовну заяву від 20.09.2012 року.

Доводи представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом не з'ясовано, чи належним чином відповідачем отримані та спожиті послуги позивача спростовуються встановленими обставинами, матеріалами справи та висновками суду.

Порядок користування приміщеннями, а також утримання житлових будинків визначається Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 в редакції від 14.01.2009 року і ст. ст. 20, 21 Закону України від 24.06.2004р. «Про житлово-комунальні послуги» відповідно до яких власник або споживач, зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та інше.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини фактичного користування послугами, які надаються позивачем відповідачу й підлягають регулюванню нормами Житлового кодексу України, що також узгоджується із ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Крім того, відповідачем відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів тому, що йому не надавались послуги позивачем, чи ці послуги були неналежної якості.

Також спростовуються встановленими обставинами, матеріалами справи та висновками суду доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом не перевірено перелік витрат та показників, зазначених в картці фактичної собівартості, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/ тарифів та показань засобів обліку. Тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлені рішенням Криворізької міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкової території у м. Кривому Розі» від 26.11.2008 р. № 823 залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Додатком № 2 до вищезазначеного рішення встановлюється Перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які щомісячно сплачуються мешканцями (в тому числі: експлуатаційні послуги, користування ліфтом, водопостачання та водовідведення).

Надані позивачем суду першої інстанції розрахунок суми позову з утримання будинків та прибуткових територій відносно приміщення, що належить відповідачу та картки фактичного собівартості утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 не викликають у суду апеляційної інстанції сумнівів щодо їх належності та правильності.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови у допиті свідка та надання судом належної оцінки поясненням свідків не можуть бути підставою для скасування законного рішення, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: