Справа №2-79 Головуючий у суді у 1 інстанції - Клименко
Номер провадження 22-ц/788/306/13 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Сибільової Л. О.,

суддів - Гагіна М. В., Дубровної В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: м. Суми, вул. 20 років Перемоги, 4 відповідно до варіанту №1 висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №17/12 від 10 травня 2012 року, виділено у користування:

- ОСОБА_2 - земельну ділянку загальною площею 229,0 кв. м, а саме: ? площі земельної ділянки спільного користування 45,0 кв. м та земельну ділянку індивідуального користування -184,0 кв. м, що відповідає його ідеальній частці 45/100 частин. На викопіюванні з плану земельної ділянки №4 по вул. 20 років Перемоги в м. Суми, що міститься в додатку №1 до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №17/12 від 10 травня 2012 року, ділянка індивідуального користування ОСОБА_2 позначена зеленим кольором;

- ОСОБА_3 - земельну ділянку загальною площею 279,0 кв. м, а саме: ? площі земельної ділянки спільного користування 45,0 кв. м та земельну ділянку індивідуального користування 234,0 кв. м, що відповідає його ідеальній частці 55/100 частин. На викопіюванні з плану земельної ділянки №4 по вул. 20 років Перемоги в м. Суми, що міститься в додатку №1 до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №17/12 від 10 травня 2012 року ділянка індивідуального користування ОСОБА_3 позначена жовтим кольором.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені позивачем та документально підтверджені: 600 грн. витрат на виконання судової будівельно-технічної експертизи, 500 грн. витрат на оплату послуг адвоката, 4,25 грн. витрат на оплату судового збору та 18,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, всього 1122,75 грн., що пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (50%).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 250 грн. понесених відповідачем витрат на виконання додаткової судової будівельно-технічної експертизи, що пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (50%).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду змінити, встановивши порядок користування земельною ділянкою в м. Суми, по вул. 20 років Перемоги, 4 за варіантом №2 висновку судової будівельно-технічної експертизи №14/11 від 07 листопада 2011 року.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали скаргу з мотивів, в ній викладених, відповідача та його представника, які заперечують проти скарги та вважають рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач у квітні 2011 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 грудня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2507, йому належить 45/100 частин житлового будинку за адресою: м. Суми, вул. 20 років Перемоги, 4.

Відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 55/100 частин зазначеного житлового будинку.

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №280326 від 23 червня 2006 року йому належить 45/100 частин земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,0508 га за вказаною адресою, а відповідачу належить 55/100 частин зазначеної земельної ділянки.

На протязі останнього року відповідач без його згоди проводить будівництво надвірних будівель та огорожі, порушує його права як співвласника земельної ділянки. Між ними виникають спори щодо користування земельною ділянкою.

Просив провести поділ земельної ділянки площею 0,0508 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в м. Суми по вул. 20 років Перемоги, 4, виділивши йому у користування земельну ділянку відповідно до належної йому частки власності - 45/100 частин в житловому будинку згідно варіантів, визначених висновком судової будівельно-технічної експертизи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 15 грудня 2005 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №280326 від 23 червня 2006 року є власником 45/100 частин житлового будинку та 45/100 частин приватизованої земельної ділянки площею 0,0508 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться в м. Суми, вул. 20 років Перемоги, 4 (а.с.4- 10).

Співвласником інших 55/100 частин вказаних будинку та земельної ділянки є відповідач ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання, укладеного 14 травня 2004 року між ним та ОСОБА_5, та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 081295, виданого 11 серпня 2005 року (а.с.235- 237).

Сторони не спростували, що кожен з них користується фактично відокремленими одна від одної частинами будинку з окремими входами, зазначеними в технічному паспорті на будинок як квартира № 1 і квартира № 2, надвірні будівлі знаходяться в їх спільному користуванні, кожна з сторін фактично користується своєю частиною земельної ділянки, відокремленою одна від одної частково встановленою відповідачем огорожею по межі розділу їх частин будинків. Вхід на територію домоволодіння з боку вулиці 20 років Перемоги зліва від будинку, яким користувались і попередні співвласники будинку, є спільним.

Відповідач користується частиною будинку, що знаходиться від вулиці, а позивач частиною будинку, що знаходиться від двору. Реальний поділ домоволодіння з визначенням не ідеальних, а реальних часток у праві власності, в судовому порядку або за згодою між сторонами не проводився.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №14/11 від 07 листопада 2011 року судовим експертом було запропоновано два варіанти порядку користування земельною ділянкою: перший на дві частини, відповідно до часток у праві власності, з урахуванням фактичного користування співвласників, з ділянкою загального користування та встановленням сервітуту; другий на дві частини, відповідно до часток у праві власності, з визначенням окремого заїзду у двір для ОСОБА_2, ділянкою загального користування проходом до частин будинку сторін та встановленням сервітуту (а.с. 78-86).

Проте обидва вказані варіанти порядку користування земельною ділянкою передбачали виділення в користування лише позивачеві земельної ділянки під надвірними будівлями сараями без врахування того, що домоволодіння реально не поділене, порядок користування надвірними будівлями у належному порядку також не встановлювався, а тому сараї на території домоволодіння є спільними.

Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №17/12 від 10 травня 2012 року, виконаної за І варіантом висновку №14/11 від 07 листопада 2011 року, з урахуванням того, що надвірні будівлі сараї «Б» та «Б1» перебувають у спільній частковій власності ОСОБА_2 (45/100) та ОСОБА_3 (55/100) і знаходяться у їх спільному користуванні, судовим експертом було запропоновано один варіант користування земельною ділянкою: по І варіанту з встановленням за бажанням сервітуту, а саме:

- для здійснення обслуговування належної співвласнику №2 (ОСОБА_2М.) частини стіни будівлі сараю літ. «Б1» та частини стіни сараю літ. «В» надати право проходу по двору (при виникненні такої необхідності), який знаходиться у користуванні співвласника №1 (ОСОБА_3Ф.);

- для здійснення обслуговування належної співвласнику №1 (ОСОБА_3Ф.) частини стіни будівлі сараю літ. «В», надати право проходу по двору (при виникненні такої необхідності), який знаходиться у користуванні співвласника №2 (ОСОБА_2М.);

- для здійснення заїзду в двір співвласника №2 (ОСОБА_2М.) надати право проїзду по двору (при виникненні такої необхідності), який знаходиться в користуванні співвласника №1 (ОСОБА_3Ф.). Площа земельної ділянки, на якій запропоновано встановлення сервітуту, становить 6,0 кв. м.

Відповідно до даного варіанту пропонується у власність ОСОБА_3 виділити земельну ділянку загальною площею 279,0 кв. м, що відповідає ідеальній частці 55/100 частини, а саме: ? площі земельної ділянки спільної власності - 45,0 кв. м та земельну ділянку індивідуальної власності 234,0 кв. м. У власність ОСОБА_2 пропонується виділити земельну ділянку загальною площею 229,0 кв. м, що відповідає ідеальній частці 45/100 частин, а саме: ? площі земельної ділянки спільної власності 45,0 кв. м та земельну ділянку індивідуальної власності - 184,0 кв. м (а.с.125-131).

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов і обираючи останній варіант користування земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з того, що порядок користування земельною ділянкою за варіантом №1 судової будівельно-технічної експертизи не порушує права жодного із співвласників і буде сприяти чіткому врегулюванню між ними питань володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Цей висновок узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Ч. 2 ст. 90 ЗК України передбачає, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Ст. 91 ЗК України зобовязує власників земельних ділянок не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та дотримуватись правил добросусідства.

Ч. 2 ст. 158 ЗК України передбачає, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Рішення суду узгоджується з положеннями ч. ч. 1. 2 ст. 358 ЦК України, згідно яких право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю, кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Суд обгрунтовано поклав в основу рішення і пояснення експерта в судовому засіданні про те, що варіант користування земельною ділянкою, згідно додаткової експертизи, найбільш приближений до ідеальних часток сторін у праві власності на будинок та ділянку, відповідає фактичному порядку користування ділянкою, передбачає залишення у спільному користуванні сторін частини земельної ділянки, на якій розташовані реально не поділені між ними будівлі сараїв.

При цьому суд врахував, що на момент набуття кожною з сторін у власність частин будинку заїзд до двору домоволодіння був відсутнім, колишні співвласники будинку користувались лише спільним входом до території домоволодіння, розташованим зліва від будинку з вулиці 20 років Перемоги, і він залишений у спільному користуванні сторін при обраному судом варіанті користування земельною ділянкою.

Рішення суду узгоджується з принципом диспозитивності, встановленим ст. 11 ЦПК України, згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому суд обгрунтовано врахував, що при обраному порядку користування земельною ділянкою можливе, за необхідності, при реальному поділі домоволодіння, встановлення сервітуту, і з такою вимогою позивач не звертався.

Посилання позивача на те, що обраний судом варіант користування земельною ділянкою створює незручності в користуванні будинком, проведення водопостачання, також не спростовують висновків суду, оскільки доказів цьому ним не надано, заїзду до домоволодіння не було і при попередніх власниках будинку, відокремлені одна від одної частини будинку сторін обладнані системами водопостачання.

З матеріалів справи вбачається, що між колишніми співвласниками будинку склався такий порядок користування земельною ділянкою, який застосував суд і який не погіршує становище позивача. Іінший варіант користування земельною ділянкою, на застосуванні якого наполягає позивач, передбачає, що ділянка під сараєм, який є спільною частковою власністю сторін і реально не поділений, як і все домоволодіння, буде знаходитись лише в користуванні позивача.

Вказана обставина підтверджується, зокрема, рішеннями судів у інших справах за спорами вказаних сторін, з яких вбачається, що у сторін виникають спори з приводу користування будівлями домоволодіння, комунікаціями, але реальний їх поділ не відбувся в судовому порядку.

Так, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 березня 2007 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування моральної шкоди.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 було задоволено, визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на імя ОСОБА_2 від 15 грудня 2005 року в частині належності сараїв «Б», «Б-1», «В», розташованих в домоволодінні по вул. 20 років Перемоги в м. Суми, зобовзязано ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні даними сараями ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 26 квітня 2007 року скасоване рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 березня 2007 року в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя ОСОБА_2 від 15 грудня 2005 року. В іншій частині рішення суду залишене без змін.

При цьому апеляційний суд виходив з того, що спірне майно (сараї) в складі домоволодіння - переходили від попередніх до наступних власників в відповідних частках - 45/100 і 55/100, порядок користування відповідними частинами надвірних будівель - сараїв склався за життя попередніх власників, і відсутні підстави вважати сараї власністю лише одного з співвласників ОСОБА_3 (а.с.224-226).

Підстав для обрання варіанту користування земельною ділянкою, на якому наполягає позивач, немає і в звязку з тим, що при такому варіанті позивач наполягає на залишенні для нього і спільного з відповідачем входу до двору будинку з іншої лівої сторони будинку, яким користувались сторони і до цього (а.с. 94-97, 109, 110), що фактично позбавить відповідача відокремленої, належної лише йому, частини двору.

Рішення суду узгоджується з розясненнями, які містяться постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно яких у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння і користування земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд зясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвіря тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. При предявленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо (п.19).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України апеляційним судом розяснювалось сторонам право заявити клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи на предмет дослідження вказаних питань з врахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених судом обставин, проте позивач вказаною можливістю не скористався.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Обставини, на які посилається позивач, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали обєктивну оцінку.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2012 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -