Справа №1805/9307/2012 Головуючий у суді у 1 інстанції - Сидоренко Алла Петрівна
Номер провадження 22-ц/788/1122/13 Суддя-доповідач - Таран С. А.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Таран С. А.,

суддів - Левченко Т. А., Собини О. І.,

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника ФОП ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми, Сумської області від 09 квітня 2013 року

у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» про визнання графіку погашення та кредитного договору недійсними,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду Сумської області від 09 квітня 2013 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, поданої представником позивачки, посилаючись на порушення норм матеріального права та процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог. Апелянт вважає, що в момент укладення договору між сторонами не було досягнуто згоди щодо умов кредитування, визначених в кредитному договорі, зокрема ціни договору та відсоткової ставки за користування кредитними коштами, позивач був введений в обману відповідачем щодо цих істотних умов договору , а тому волевиявлення позивача на укладення кредитного договору у вигляді та розмірах, які фактично встановлені були в суді першої інстанції шляхом експертного дослідження, суперечили його волевиявленню на його укладення саме на таких умовах, а тому вимоги позивачів є обґрунтованими. Графік погашення заборгованості до додаткової угоди № 2 від 15 січня 2010року не відповідає вимогам закону , саме Постанові Правління Національного Банку України № 168 від 10.05. 2007 року.

Заслухавши пояснення представника позивачки, ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, 28 травня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», ФОП ОСОБА_4, укладено кредитний договір №014/3730/9/16301, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит у сумі 340000 грн. із строком користування кредитними коштами до 27 травня 2015 року із сплатою 18,5 річних (а.с.5-7).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 28 жовтня 2009 року між ВАТ «Ерсте Банк», ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання кредитного договору №014/3730/9/16301 від 28 травня 2008 року та всіх додаткових угод, що були укладені до нього (а.с.8-9).

28 жовтня 2009 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ФОП ОСОБА_4 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якої фактично заборгованість за кредитним договором збільшується на суму прострочених платежів за відсотками, а саме: 49224,36 грн. та становить 373798,47 грн. (а.с.10-13).

15 січня 2010 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до п. 1.7 якого з урахуванням п. 1.4, п. 1.11 цієї додаткової угоди повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно 15 числа кожного місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, згідно з графіком погашення, наведеним в додатку №1 до цієї додаткової угоди. Кожний графік, сформований станом на більш пізню дату та підписаний сторонами, заміняє попередній підписаний сторонами графік, сформований на більш ранню дату, без укладення сторонами додаткової угоди (договору про внесення змін та/або доповнень) до кредитного договору.

Правильно встановивши вказані обставини на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, оскільки позивачі не надали суду доказів, які б могли бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення , в якому одна сторона ( боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав , установлених ст. 11 цього Кодексу , зокрема : договорів та інших правочинів( ч. 2 ст. 509 ЦК України) .

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Доводи апелянта стосовно недосягнення сторонами згоди відносно усіх істотних умов кредитного договору, були предметом розгляду в суді першої інстанції та обґрунтовано ним спростовані.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Доводи апелянта на несправедливість умов договору поряд з іншими умовами кредитування, крім тих, що викладені в оскаржуваному договорі, всупереч вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.

Оскільки апелянт є дорослою, освіченою людиною, з умовами оспорюваного кредитного правочину, з графіком погашення заборгованості, який є додатком до додаткової угоди № 2, була ознайомлена, про що свідчить її підпис, та мала реальну можливість вільного обрання іншого контрагента чи укладення договору на інших умовах, ознайомившись із існуючими кредитними програмами банків, що є загальнодоступною інформацією.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту 3 ч.1 ст. 638 та ст.. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачені.

Отже, колегія судів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору, додатку до додаткової угоди недійсними.

Посилання апелянта на той факт , що в момент укладення договору вона була заведена в обману відповідачем щодо істотних умов договору - ціни та відсоткової ставки , на думку колегії суддів не може братися до уваги як на підставу скасування чи зміни рішення , оскільки позов про визнання кредитного договору саме з цих підстав не заявлявся і це не було предметом дослідження в суді першої інстанції.

Апелянтом всупереч вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надано належних доказів на підтвердження обставин укладення договору за відсутності вільного волевиявлення сторін правочину.

Крім того, колегією суддів враховується також і ті обставини , що позивачами визнавався позов про стягнення кредиторської заборгованості за позовами банку до позивачів і рішеннями судів, які набрали законної сили , с позивачів було стягнуто заборгованість по оскаржуємому кредитному договору.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що в додатку №1 до додаткової угоди №2 від 15 січня 2010року передбачені обов'язки ФОП ОСОБА_4 по загальній сумі кредиту та терміну його повернення , що є істотними умовами договору, оскільки кредитний договір є двостороннім і має визначати права та обов'язки кожної із сторін , а тому визнання цього додатку недійсним окремо від додаткової угоди в цілому не ґрунтується на законі.

Вірно суд першої інстанції не погодився з висновком експертного дослідження , оскільки він був зроблений без врахування реструктуризації заборгованості , без урахування відстрочки платежу, з приводу чого і було укладено додаткову угоду №2

За таких обставин рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального права, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни колегією суддів не вбачається.

Відсутні, на думку колегії суддів, й порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування правильного по суті рішення.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми Сумської області від 09 квітня 2013 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -