Справа № 730/84/13-ц Провадження № 22-ц/795/850/2013 Головуючий у I інстанції -Страшний О. М. Доповідач - Позігун М. І.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2013 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Позігуна М.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шемець Н.В.

при секретарі: Летуті Ю.М.

з участю: прокурора Курило Я.М., представника позивача - Степанець Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2013 року по справі за позовом прокурора Борзнянського району в інтересах Носелівської сільської ради до ОСОБА_2 про стягнення збитків (упущена вигода), -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2013 року, яким задоволено позов прокурора Борзнянського району Чернігівської області в інтересах держави в особі Носелівської сільської ради Борзнянського району, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Носелівської сільської ради 1 525 грн. 40 коп. збитків в виді упущеної вигоди.

Незаконність рішення суду апелянт обґрунтовує його ухвалення судом з порушенням норм матеріального права за неповно з'ясованих обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. За доводами апелянта, судом не враховано відсутність в матеріалах справи доказів його вини у неукладенні договору оренди земельної ділянки, протиправної поведінки та причинного зв'язку між його діями і наявними збитками.

Апелянт зазначає, що орендна плата і земельний податок - це різні поняття, які чомусь суд безпідставно ототожнив, й відсутність укладеного договору оренди земельної ділянки жодним чином не позбавляло можливості Носелівську сільську раду нараховувати йому земельний податок та надавати для оплати відповідні документи.

Також апелянт вказує, що у Носелівського ССТ, в якого він придбав нерухоме майно, був державний акт на право постійного користування землею, а тому, виходячи з положень п.3.4 постанови Пленуму ВГСУ №6 від 17.05.2011 року, він набув прав користування земельною ділянкою і відсутність переоформлених правовстановлюючих документів на землю не може кваліфікуватися як самовільне зайняття земельної ділянки, що узгоджується з приписами ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, на які посилаються прокурор у своїй заяві, а суд - у рішенні.

Крім того, договір оренди земельної ділянки від 20.03.2012 року, копія якого долучена прокурором до позовної заяви, не відповідає вимогам ст.15 Закону України «Про оренду землі», а тому є недійсним в силу закону.

Заслухавши доповідача, прокурора, представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу від 27 травня 2005 року ОСОБА_2 у Носелівського сільського споживчого товариства придбав у власність 3/5 частини нежитлової будівлі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1.

Зазначене приміщення розташоване на земельній ділянці площею 0.1 га, наданій у постійне користування Носелівському ССТ згідно рішення Носелівської сільської ради від 25 липня 2001 року № 49.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 фактично з 2005 року користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, не вносив плату за землю.

Лише в лютому 2002 року на вимогу органу місцевого самоврядування ним було подано заяву про надання дозволу на виготовлення технічної документації на право оренди земельної ділянки.

Рішенням Носелівської сільської ради від 20 березня 2012 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право оренди земельних ділянок на території Носелівської сільської ради» ОСОБА_2, як приватному підприємцю, надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право оренди земельної ділянки для розміщення та обслуговування об'єкту торгівлі по АДРЕСА_1 - магазину площею 150 кв. м. в с.Носелівка Борзнянського району. На період виготовлення технічної документації із землеустрою йому запропоновано укласти договір оренди землі на один рік.

В червні 2012 року позивачем відповідачу було направлено лист попередження з проханням виготовити технічну документацію із землеустрою для укладення договору оренди землі, але технічну документацію не виготовлено і договір оренди не укладено.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що відповідач є власником нежитлових приміщень, які розташовані на земельній ділянці територіальної громади, а оскільки він в порушення вимог земельного законодавства використовує ділянку без правовстановлюючих документів, не укладає договір оренди, не сплачує земельні платежі (орендну плату), то позивачу завдано збитки у вигляді упущеної вигоди, які утворились внаслідок несплати відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою під будівлею магазину.

Даний висновок суду ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону.

Придбавши у власність частину нежитлової будівлі, в силу ч.2 ст. 377 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) ОСОБА_2 набув права користування тією частиною земельної ділянки, на якій розміщено будівлю, та частиною ділянки, яка необхідна для обслуговування.

Відповідно до ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення договору) при переході права власності на будівлю і споруду право користування земельною ділянкою або її частиною може переходити на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

За таких обставин, придбавши у власність 3/5 частини будівлі, ОСОБА_2 в силу ч.2 ст. 377 ЦК України набув і право на користування 3/5 частини земельної ділянки, на якій розташована частина придбаної ним у власність будівлі.

Проте, він не набув і не міг набути права постійного користування зазначеною земельною ділянкою, оскільки в силу статей 81, 92, 93 ЗК України громадяни не є суб'єктами набуття право постійного користування із земель державної та комунальної власності, а мають право отримання таких земель у власність або шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 126 ЗК України документами, що посвідчують право на земельну ділянку, є державний акт, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, договір оренди землі.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних чи юридичних осіб, згідно ст. 124 ЗК України здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в порядку, встановленому ст. 123 ЗК України.

Оскільки до ОСОБА_2 від попереднього власника будівель перейшло право користування лише на частину земельної ділянки, то надання йому земельної ділянки пов'язано з формуванням нової земельної ділянки, а тому в силу ч. 2 ст. 123 ЗК України дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки проводиться за клопотанням особи, зацікавленої в отриманні земельної ділянки в користування, а не з ініціативи органу місцевого самоврядування.

За таких обставин, посилання апелянта на відсутність його вини в неукладенні договору не ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним.

Згідно пункту 14.1.147 Податкового кодексу плата за землю включає в себе дві категорії платежів: а) земельний податок, який сплачують власники земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійні землекористувачі (пункт 14.1.72 ПКУ); орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності, яку вносять орендарі орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пункт 14.1.136 ПКУ).

Оскільки ОСОБА_2 не є власником земельної ділянки і не може мати її у постійному користуванні, то користування ним земельною ділянкою можливе лише на умовах оренди зі сплатою орендної плати, а не земельного податку.

Відповідно до ст. 288 Податкового кодексу підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Таким чином, невиготовлення відповідачем проекту землеустрою унеможливлює укладення договору оренди, а відповідно і нарахування орендної плати, що тягне за собою безоплатне (в порушення вимог ст. 206 ЗК України) користування позивачем землею та призводить до порушення прав позивача на отримання плати за землю, що є для нього збитками в розумінні ст. 22 ЗК України.

За викладених обставин, посилання апелянта на відсутність його вини в неукладенні договору оренди, протиправної поведінки та причинного зв'язку між його діями і збитками, недійсність договору оренди землі від 20.03.2012 року, правомірність придбання нерухомого майна, а відповідно і набуття права користування земельною ділянкою не дають підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення, яке судом прийнято в межах заявлених вимог з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, виходячи з обсягу заявлених вимог, а саме визначення розміру упущеної вигоди лише з площі земельної ділянки під частиною самого приміщення магазину ( 150 кв.м.) , без врахування земельної ділянки, необхідної для обслуговування такої будівлі, періоду, за який проведено розрахунок (з 20 березня по 5 грудня 2012 року) зазначеним рішенням не порушено законних прав і інтересів відповідача.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: