АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2013 року м. Дніпропетровськ

24 жовтня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі прокурора міста Орджонікідзе Дніпропетровської області на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2012 року по справі за позовом закритого акціонерного товариства "Оветри" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право використання житловим приміщенням, виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що у 1989 році ОСОБА_6, на підставі направлення, була надана квартира №123 у гуртожитку для малосімейних ЗАТ "Оветри", який розташовано в будинку № 39 по вулиці Л.Чайкіної міста Орджонікідзе Дніпропетровської області. З 15.09.1989 року ОСОБА_6 зареєстрована за вказаною адресою. У наданому приміщенні відповідач тривалий час не мешкає. Позивач просив суд визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в гуртожитку для малосімейних, яке належить ЗАТ «Оветри», а саме квартирою № 123 в будинку № 39 по вулиці Л.Чайкіної у м. Орджонікідзе Дніпропетровської області та виселити відповідачів з вказаного приміщення, зобов'язавши Орджонікідзевський МВ ГУ МВС України припинити їх реєстрацію за вказаною адресою.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2012 року визнано ОСОБА_6 і ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в гуртожитку для малосімейних, яке належить ЗАТ «Оветри», а саме квартирою № 123 в будинку № 39 по вулиці Л.Чайкіної міста Орджонікідзе Дніпропетровської області, та виселено відповідачів з вказаного приміщення, зобов'язано Орджонікідзевський МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області припинити їх реєстрацію за вказаною адресою.

Додатковим рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2013 року з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Закритого акціонерного товариства "Оветри" стягнуто судовий збір в розмірі 109 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі прокурор м. Орджонікідзе Дніпропетровської області посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга повинна бути задоволена, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у 1989 році ОСОБА_8, у зв»язку з перебуванням у трудових стосунках з СУ-2 тресту «Марганецьрудбуд», та членам сім»ї - дружині ОСОБА_6 і сину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, було надано квартиру №123 у гуртожитку для малосімейних у будинку № 39 по вулиці Л.Чайкіної (колишня адреса гуртожитку вул. Партизанська, 46) в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, що стверджується відповідними списком розподілу квартир та листом голови обкому профспілки від 24.08.1989 року №173. Право на вселення зазначених осіб у гуртожиток, згідно змісту позовної заяви, позивачем не оспорюється.

З 15.09.1989 року у квартирі по вулиці Л.Чайкіної, 39/123 в м. Орджонікідзе проживали і були зареєстровані ОСОБА_8, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (а.с. 51).

ОСОБА_8, у зв»язку з розлученням з відповідачкою, виселився із вказаної квартири та був знятий з реєстрації 11.05.2010 року (а.с. 51).

ОСОБА_6 із спірного житлового приміщення, з часу вселення у 1989 році, нікуди не виселялась і з реєстрації знята не була.

Відповідач ОСОБА_7, який є інвалідом з дитинства, 23.08.2005 року був знятий з реєстрації у квартирі по вулиці Л.Чайкіної, 39/123 в м. Орджонікідзе, але в подальшому повернувся проживати у дане житлове приміщення і був зареєстрований 03.06.2008 року (а.с. 45, 51).

Апеляційним судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до цього часу зареєстровані та постійно проживають у вказаному житловому приміщенні, де знаходяться і їх особисті речі. Визнання даних обставини позивачем стверджується фактом заявлення позовної вимоги про виселення ОСОБА_6 і ОСОБА_7

Крім того, факт проживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 стверджується, зокрема, довідками про відсутність заборгованості по квартплаті і за теплопостачання, копією договору №0346123 на користування електроенергією, який було укладено 04.01.2013 року між ОСОБА_6 та ДТЕК «Дніпрообленерго».

Відповідно до довідки від 31.12.2012 року, у власності відповідачів нерухоме майно відсутнє.

Згідно даних регіонального відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області, житловий будинок № 39 по вулиці Л.Чайкіної міста Орджонікідзе увійшов до статутного фонду підприємства та став власністю позивача ЗАТ «Оветри» (а.с. 5).

Колегія зауважує, що судом першої інстанції у повному обсязі не встановлені обставини справи, не надано належної оцінки представленим доказам у їх сукупності, неправильно застосовано матеріальний закон, що призвело до незаконного вирішення справи по суті.

Так, даний позов заявлено позивачем та задоволено місцевим судом з підстав ст. 71, 72, 132 ЖК України, які не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Колегія звертає увагу, що позивачем не наведено обґрунтування позовних вимог, пред»явлених до відповідача ОСОБА_7; фактичні обставини позову стосовно даного відповідача позивачем не викладені.

Спірні правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачкою ОСОБА_6, врегульовані спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 04.09.2008 року, з відповідними змінами і доповненнями.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що сфера його дії поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Згідно ч. 1 ст. 19 вказаного вище Закону, забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Крім того, ухвалюючи рішення про задоволення позову, місцевий суд не перевірив твердження позивача про непроживання відповідачів у спірній квартирі, не звернув увагу не те, що представлений суду акт від 22.06.2012 року про непроживання відповідачів суперечить наведеним вище встановленим обставинам справи, не відповідає вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки містить підписи трьох осіб без зазначення їхніх посад; члени комісії не були допитані у судовому засіданні у якості свідків, відповідне клопотання не заявлялось; викладене свідчить про неможливість зробити висновок щодо об»єктивності комісії, зацікавленості членів комісії у наслідках розгляду даної справи (а.с. 6).

При постановленні рішення про одночасне визнання відповідачів особами, що втратили право користування житловим приміщенням та їх виселення, - місцевий суд не звернув увагу на те, що зазначені позовні вимоги є взаємовиключними.

Більше того, особу, яка не була притягнута до участі у справі - Орджонікідзевський МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, оскаржуваним рішенням місцевого суду зобов'язано припинити реєстрацію відповідачів за вказаною вище адресою, що є грубим порушенням вимог процесуального закону.

Зважаючи на викладене, надавши оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог у повному обсязі.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного вище, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального закону, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора міста Орджонікідзе Дніпропетровської області - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2012 року і додаткове рішення цього ж суду від 04 вересня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог закритого акціонерного товариства "Оветри" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право використання житловим приміщенням, виселення, зобов»язання припинити реєстрацію відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді