Справа № 199/3506/13-ц
(2/199/1921/13)
„31 жовтня 2013 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого суддя Спаї В.В.,
секретар - Шахназарян М.А.,
за участі позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, де треті особи четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора та Управління Держкомзему у м. Дніпропетровську про визнання права власності в порядку спадкування за законом та про розділ часток у праві спільної сумісної власності,
Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що її покійний батько ОСОБА_3 згідно з свідоцтвом про особистої власності на домоволодіння від 23 січня 1985 р., виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська був власником 74/100 частин домоволодіння по вул. Тбіліській у м. Дніпропетровську. Вказане право власності на зазначену частину домоволодіння було зареєстровано ним в КП «ДМБТІ», земельна ділянка, на якій знаходиться домоволодіння, на той час не була приватизована.
Відповідач у справі за договором купівлі продажу від 02.09.1998 р. набув у власність 26/100 частини домоволодіння за адресою по вул. Тбіліській, № 21 у м. Дніпропетровську, право власності було зареєстровано у КП «ДМБТІ» .
Зазначене вище домоволодіння перебуває у частковій власності зазначених вище осіб та знаходиться на земельній ділянці площею 0,0533 га, яка була приватизована ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 940246, який виданий 167.01.2008 р.
Як зазначається позивачем при зверненні до суду її батько помер 12.02.2012 р., заповіту він не залишив та позивач є єдиним спадкоємцем померлого; спадщина відкрилася зазначену вище частину домоволодіння та земельну ділянку; у встановлений ст. 1270 ЦПК України строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, утім, постановою державного нотаріуса четвертої Дніпропетровської держаної нотаріальної штори від 16.03.2013 р., мені було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на земельну ділянку та домоволодіння, по вул. Тбіліській, № 21 у м. Дніпропетровську, що належали батькові ОСОБА_3, оскільки не визначені частки у праві спільної сумісної власності співвласників земельної ділянки, ніякого договору між співвласниками укладено не було, та рекомендоване звернення до суду.
Предмет позову становить вимога про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 74/100 частин домоволодіння по вул. Тбіліській, 21 у м. Дніпропетровську, після смерті батька ОСОБА_3, померлого 12.02.2012 р., про ухвалення рішення про розділення часток у праві спільної сумісної власності між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0533 га, що призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по вул. Тбіліській у м. Дніпропетровську, та встановлення, що саме 74/100 частини належали померлому ОСОБА_3, а 26/100 ОСОБА_2, про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на земельну ділянку площею 0,0533 га, що призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по вул. Тбіліській у м. Дніпропетровську.
Підставу позову становлять приписи ч. 1 ст. 377, ст. 1225, ч. 1 ст. 1268, ст. 1270 ЦК України, та ст. 120 ЗК України.
У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов.
За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У судове засідання відповідачі не зявився, причини неявки суду не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Заслухав пояснення позивача та дослідивши докази в межа заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного.
За ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Постановою нотаріуса четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 13.03.2013 р. позивач отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (за життя померлий не залишив заповіту), оскільки не визначені частки співвласників - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України); позивач прийняла спадщину, подав до нотаріальної контори відповідну заяву (ст.ст. 1268, 1269 та 1270 ЦК України).
Разом з тим, відмовляючи в задоволенні вимоги позову про розділ часток у праві спільної сумісної власності відмовити, суд, виходить з того, що порядок виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності врегульований ст. 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (ч. 3 ст. 370 ЦК України).
Утім, позивач не надала доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України щодо наявності спору з цього приводу із відповідачами; разом з тим, звернення до суду із дано вимогою є передчасним, адже позивач не набула статусу співвласника у праві спільної сумісної власності. Разом з тим, чинним законодавством не передбачений такий спосіб захисту права як розділ часток (ст. 16 ЦП України).
Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 11, 15, 212, 214-215, 224 та 226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та про розділ часток у праві спільної сумісної власності задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 12.02.2012 р., на 74/100 частин домоволодіння №21, яке розташоване у м. Дніпропетровську по вул. Тбіліська.
В задоволенні вимоги позову про розділ часток у праві спільної сумісної власності відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 та територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 57,35 грн. з кожного з відповідачів окремо.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України: рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя