№ 2/679/18/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2013 року Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі головуючого Ходоровського Б.В. при секретарі Онопріюк Р.С. розглянувши справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного нотаріуса ОСОБА_6 про визнання недійсними доручення та договору купівлі-продажу, про виселення, повернення житла у власність,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 від 25 листопада 2004 року вона 24 липня 1994 року в результаті договору купівлі-продажу стала власником двохкімнатної квартири АДРЕСА_1. В 1995 році перенесла інсульт, мала інші захворювання, в подальшому була встановлена 1 група інвалідності, потребувала догляду. У звязку з тяжким станом здоровя, похилим віком прийняла рішення взяти на квартиру людей, щоб доглянули в старості і надали необхідну допомогу. В серпні 2002 року на таких умовах в квартиру вселилася ОСОБА_4 та ОСОБА_5 18 грудня 2002 року в квартиру зайшла ОСОБА_4 з приватним нотаріусом ОСОБА_6 і на пропозицію останнього вона підписала документ. В подальшому дізналася, що підписала доручення від 18 грудня 2002 року на вчинення ОСОБА_3 продажу її квартири. В момент підписання доручення був розлад свідомості, тому обєктивно не могла оцінювати події, що відбуваються.

Доручення оформлено на українській мові, яку в недостатній мірі розуміє і потребує перекладача.

ОСОБА_3 до того не знала і не могла свідомо надати йому доручення. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснили між собою зловмисну домовленість щодо позбавлення її права на житло, ОСОБА_3 діяв не в її інтересах, а в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4

Просить визнати недійсним договір доручення серії ВАС №581425 від 18 грудня 2002 року на продаж її квартири представником ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 2-4).

Згідно уточнень до позову ОСОБА_1 від 30 травня 2005 року, підписуючи документ, наданий нотаріусом ОСОБА_6 думала, що підписує договір довічного утримання, за яким ОСОБА_4 повинна була доглянути її, а вона переписати на неї квартиру. Внаслідок допущеної помилки просить визнати договір доручення недійсним (т. 1 а.с. 67-68).

В позовній заяві від 20 липня 2009 року (т.2 а.с.3), уточненнях до позову від 30 листопада 2009 року, 10 березня 2010 року, 28 липня 2010 року, 09 серпня 2010 року, 30 серпня 2010 року, 14 лютого 2012 року, 22 жовтня 2012 року, 30 жовтня 2012 року, 16 жовтня 2013 року (т. 2 а.с. 46-49, 57-59, 85-87, 92-95, 101-104, 206-211, т. 3 а.с. 20-22, 37-40, 91) ОСОБА_2 зазначає і в судовому засіданні пояснив, що на підставі виданої ОСОБА_1 довіреності від 06 грудня 2004 року строком на 5 років він представляв її інтереси в судах.

10 травня 2006 року ОСОБА_1, перебуваючи в Полонському будинку інтернаті для громадян похилого віку, на випадок своєї смерті заповіла йому все своє майно.

20 червня 2006 року у віці 77 років ОСОБА_1 там же померла. Після її смерті відповідно до вищеназваної довіреності та заповіту він став її правонаступником і спадкоємцем квартири АДРЕСА_2, проте свідоцтво про право на спадщину не отримав з причин вирішення зазначеного спору в суді.

Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що української мови вона не розуміла, писати на українській мові не могла, квартири для ОСОБА_4 не продавала, грошей в сумі 32400 грн. від неї не отримувала, розписки на отримання цієї суми не писала, мала намір укласти з ОСОБА_4 в державній нотаріальній конторі договір довічного утримання. 18 грудня 2002 року в квартирі в присутності ОСОБА_4 та приватного нотаріуса ОСОБА_6 підписала документ, вважаючи, що це договір довічного утримання, а в подальшому дізналася, що підписала доручення на продаж ОСОБА_3 її квартири. ОСОБА_3 не знала, ніколи з ним не зустрічалася, останній та ОСОБА_4 домовилися між собою про позбавлення її права на житло, ОСОБА_3 діяв не в її інтересах, а в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4

ОСОБА_3 раніш говорив для нього в приватній розмові, що ОСОБА_1 не знав, обставини купівлі-продажу квартири для нього були не прозорі, гроші в сумі 32400 грн. ОСОБА_1 від ОСОБА_4 не отримувала.

Такі ж покази ОСОБА_3 давав і в якості свідка в судових засіданнях по розгляду інших справ, які повязані з означеною квартирою.

Також зазначив, що ухвалою Верховного Суду України від 01 грудня 2005 року по справі № 06-13569кс04 скасовано рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 грудня 2003 року по справі №2-540-03 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення з жилого приміщення, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання доручення на продаж квартири, договору купівлі-продажу квартири недійсними, про виселення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення, а також скасовано рішення апеляційного суду Хмельницької області від 20 квітня 2004 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В мотивувальній частині ухвали Верховного Суду України зазначено, що «згідно пояснень ОСОБА_3, даних суду та працівникам прокуратури, він запропонував свої послуги бути повіреним ОСОБА_4 Відповідачка ОСОБА_1 не просила найти їй повіреного і цю обставину ніхто не заперечує. Всі сторони у справі та свідки говорять про те, що відповідачка бажала укласти угоду у державного нотаріуса і просила зясувати умови договору у державній нотаріальній конторі, однак вони вирішили це зробити у приватного нотаріуса без її відання. Наявність волевиявлення відповідачки на укладення договору доручення суд не встановив.

Суд не звернув уваги на те, що повіреного для укладення угоди найшла ОСОБА_4, яка є стороною в угоді. ОСОБА_4 оплатила послуги повіреного. Ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_3, як довіритель та повірений, ніколи одне одного не бачили, а тому про наміри позивачки продати квартиру, та про ціну повірений знав лише зі слів ОСОБА_4, яка є зацікавленою у придбанні квартири».

Названі обставини просить покласти в основу судового рішення, при цьому не брати до уваги пояснення в судовому засіданні відповідача ОСОБА_3

Також зазначив, що після скасування 01 грудня 2005 року Верховним Судом України судових рішень місцевого та апеляційного судів, ухвалою Нетішинського міського суду був залучений до справи як правонаступник померлої ОСОБА_1 в якості відповідача за позовом ОСОБА_4 та в якості позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1

17 квітня 2007 року Нетішинським міським судом по справі №2-35-07 за його позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання доручення на продаж квартири, договору купівлі-продажу квартири недійсними з підстав, що волевиявлення ОСОБА_1 було направлено на укладення договору довічного утримання, а не договору купівлі-продажу в позові відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 14 червня 2007 року його апеляційна скарга відхилена, рішення місцевого суду залишено без змін.

Рішення місцевого суду від 17 квітня 2007 року не має правових наслідків до розглядуваної справи, оскільки поряд з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідачами є ОСОБА_3 та приватний нотаріус ОСОБА_6, вимоги про визнання доручення на продаж квартири, договору купівлі-продажу квартири недійсними з підстав, що волевиявлення ОСОБА_1 було направлено на укладення договору довічного утримання, а не на укладення договору купівлі-продажу стосуються саме ОСОБА_3 та приватного нотаріуса ОСОБА_6, до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 він повторно названі вимоги не заявляє.

Також вказав, що в лютому 2012 року ознайомився з формою №1 на імя ОСОБА_7, що надійшла на його запит з Нетішинського міського відділу міліції, де виявив, що прізвище останнього «Гіжіцкій», а не «Гіжицький».

Прізвище «Гіжіцкій» зазначено в договорі купівлі-продажу, в дорученні зазначене прізвище «Гіжицький», тобто особа на імя «Гіжіцкій» не була уповноважена на продаж квартири, що вважає також підставою для визнання правочинів недійсними.

Просить:

визнати недійсними доручення від 18 грудня 2002 року, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 з підстав розладу свідомості у ОСОБА_1, не володіння нею українською мовою, укладення договору шляхом обману, внаслідок зловмисної угоди представника однієї сторони з другою, помилки, укладення договору купівлі-продажу замість договору довічного утримання;

виселити із займаної квартири ОСОБА_4, ОСОБА_5 та повернути у його власність вказане житло.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав і пояснив, що тривалий час займається адвокатською діяльністю, його адвокатська контора знаходилася в одному приміщенні з приміщенням державного нотаріуса. ОСОБА_1 декілька раз зверталася до нього за наданням юридичної допомоги. В кінці листопада на початку грудня 2002 року ОСОБА_1 після відвідин державного нотаріуса, якого на той час в місті Нетішині не було, прийшла в його кабінет і розповіла, що має намір продати свою двохкімнатну квартиру і виїжджати з міста Нетішин. Пересувалася погано, пам'ять була ясна. Він їй рекомендував укласти договір довічного утримання, проте вона була категорично проти укладення такого договору, говорила, що раніше вже укладала такі договори і розривала їх, говорила і про сина, з яким розірвала договір дарування квартири, так як той не бажав її доглядати. Вона хотіла укладення саме договору купівлі-продажу із тими людьми, які на той час проживали в її квартирі, при цьому позитивно відгукувалася щодо них. Договір купівлі-продажу бажала укласти в державній нотаріальній конторі і щоб при цьому був юрист. Він розяснив їй, що може надати такі послуги, поїхавши в державну нотаріальну контору в м. Славута, але за наявності довіреності, тоді ж надав на її прохання відомості про себе, які написав на листку паперу. Більше її він не бачив і з нею не спілкувався.

18 грудня 2002 року до нього в адвокатську контору прийшла ОСОБА_4, яку він вперше тоді побачив, пояснила, що є особою, яка проживає в квартирі ОСОБА_1 ОСОБА_4 принесла з собою документи на квартиру АДРЕСА_1, довіреність від імені ОСОБА_1 на його імя щодо продажу квартири. Він зясував чи фактично відбулася між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 купівля-продаж квартири, що ОСОБА_4 підтвердила і зажадав від неї надати розписку про отримання ОСОБА_1 коштів. Така в ОСОБА_4 при собі була відсутня, згодом її принесла і пересвідчившись в реальності договору купівлі-продажу, а саме в отриманні ОСОБА_1 від ОСОБА_4 32400 грн. звернувся до нотаріуса ОСОБА_6 щодо оформлення договору купівлі-продажу, оскільки державний нотаріус так і був відсутній в м. Нетішин, а різниці в повноваженнях державного та приватного нотаріусів не вбачав. В приватного нотаріуса ОСОБА_6 ним за участі другої сторони ОСОБА_4 був посвідчений договір купівлі-продажу квартири, при цьому ним була виконана лише формальна сторона договору, реально коштів в ОСОБА_4 не отримував, квартири не передавав, жодних сумнівів щодо дійсності договору купівлі-продажу в нього не виникало, ніяких послуг для ОСОБА_4 не надавав, діяв виключно з повноважень, волевиявлення, зазначених в довіреності, наданій ОСОБА_1

Через декілька днів через ОСОБА_4 від ОСОБА_1 отримав за надані послуги 100 грн.

Також зазначив, що прізвища «Зінчук» та «Шевчук» є співзвучні, крім того на час надання показів в якості свідка його психологічний стан був не цілком задовільний внаслідок смерті брата, тому в назвах прізвищ допустив помилку.

Щодо неточності його прізвища в договорі купівлі-продажі зазначив, що його дійсне прізвище «Гіжицький», таке прізвище значиться в свідоцтві про зайняття адвокатською діяльністю. Паспорт на теперішній час відсутній у звязку з його викраденням разом з іншими документами декілька років назад з кабінету адвокатської контори. Він є тією ж фізичною особою, яка зазначена в дорученні та договорі купівлі-продажу, що оформленні в один і той самий день - 18 грудня 2002 року.

Вважає, що як договір доручення, так і договір купівлі-продажу квартири укладені відповідно до вимог закону, позов є безпідставним, в його задоволенні просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнав і пояснив, що 18 грудня 2002 року до нього в нотаріальну контору зайшла ОСОБА_4 і повідомила, що ОСОБА_1 бажає укласти договір купівлі-продажу квартири і щоб він прийшов в квартиру АДРЕСА_4 за місцем проживання ОСОБА_1 і надав консультацію, оскільки та погано пересувається. Він виходив за місцем проживання ОСОБА_1, остання була в добрій свідомості, говорила, що бажає оформити договір купівлі-продажу, що збирається перебиратися до родичів на східну чи південну частину України, де можна значно дешевше купити квартиру, ніякої розмови про намір укласти договір довічного утримання не вела. ОСОБА_4 його повідомила, що вже віддала за квартиру гроші для ОСОБА_1, остання ніяким чином названу обставину не заперечувала, в квартирі вже проводився ремонт.

ОСОБА_1 говорила, що хоче оформити договір купівлі-продажу квартири в державного нотаріуса і він їй пояснив, що державний нотаріус в м. Нетішин відсутній, тому порадив їхати в м. Славута до державного нотаріуса, або надавати комусь доручення. Після вона повідомила, що надає доручення ОСОБА_3, при цьому надала його відомості, які були на паперовому носієві, які він для себе записав. В квартирі був на протязі декількох хвилин, після чого пішов в нотаріальну контору, оформив доручення, повернувся і ОСОБА_1 його підписала. ОСОБА_1 усвідомлювала свої дії, розуміла, що підписує доручення на імя ОСОБА_3 на продаж належної їй квартири.

В той самий день після обіду до нього в нотаріальну контору прийшла ОСОБА_4 з ОСОБА_3, останній приніс техпаспорт на квартиру, доручення, посвідчене ним до обіду, на підставі якого він посвідчив договір купівлі-продажу квартири.

В подальшому зі слів ОСОБА_4 дізнався, що у звязку з підняттям цін на нерухомість ОСОБА_1 зажадала він неї доплати, від чого відмовилася, після чого виник спір в суді.

ОСОБА_1 в кожному окремому випадку в позовних заявах, касаційних скаргах, зверненнях в правоохоронні органи зазначає різні підстави визнання доручення, договору купівлі-продажу від 18 грудня 2002 року недійсними, що свідчить про надуманість і безпідставність позовних вимог, корисливий характер її дій, так само як і безпідставність позовних вимог ОСОБА_2

В обґрунтування надуманості та безпідставності позовних вимог посилається на наступне:

- в поясненні Нетішинському міському суду (справа № 2-540-03) ОСОБА_1 заявляє, що підпис на дорученні, яке він посвідчував, не її, не її рукою написана розписка в отриманні грошей за продану квартиру, а коли експертиза Київського НДІСЕ (висновок від 02.10.2003 року №3473) дала висновок, що підпис на дорученні її, розписка написана також нею, зявилося інше пояснення ОСОБА_1А, «що нотаріус дав підписати документ, що вона і зробила, але при цьому пояснила для нього, що квартиру для ОСОБА_4 віддає без оплати, під умовою, що та її доглядатиме»;

- в зустрічному позові до ОСОБА_4 уже стверджує, що «нотаріус дав їй підписати документ, однак не роз'яснив його змісту»;

- в касаційній скарзі до Верховного Суду України знову стверджується, що доручення нею не підписувалось і розписка про отримання грошей нею не писалась і одночасно там же зазначає, що «ОСОБА_6 дав мені підписати чистий листок (бланк) «доручення»;

- в позовних заявах від 22.11.2004 року та 30.05.2005 року (справа № 2-298/10) ОСОБА_1 уже стверджує що «Нотаріусом ОСОБА_6 мені було надано підписати якийсь документ, зміст якого я не пам'ятаю» і що доручення та договір купівлі - продажу складено внаслідок помилки.

Крім зазначеного було також ствердження про недостатнє розуміння нею української мови, в той час як до підписання доручення, так і після його підписання ОСОБА_1 підписала та власноручно написала десятки документів українською мовою.

ОСОБА_1 стверджувала також про не усвідомлення своїх дій внаслідок прийняття ліків, в той час, як судова психолого-психіатрична експертиза констатує, що ліки, які приймала, не погіршують, а поліпшують пам'ять.

Також зазначив, що ОСОБА_2 не може бути правонаступником прав та обовязків ОСОБА_1 щодо квартири по проспекту Незалежності, 30 в м. Нетішин, оскільки квартира як на день посвідчення заповіту, так і на день смерті ОСОБА_1 належала і на теперішній час належить для ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18 грудня 2002 року та зареєстрованого в Нетішинському бюро технічної інвентаризації 27 грудня 2002 року за №693/11; заповіт, що посвідчений 10 травня 2006 року Полонським будинком інтернатом за реєстраційним №2, посвідчений неналежно - в посвідчувальному написі вказано, що заповіт підписано ОСОБА_8, а не ОСОБА_1, свідки підписалися не перед посвідчувальним написом, а в самому написі, в цілому посвідчувальний напис не відповідає передбаченій на той час формі.

Крім того, з посиланням на ст.ст. 30, 34, 35 ЦПК України, п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вважає, що він, як нотаріус, не може бути відповідачем по справі, оскільки нотаріуси, що посвідчують правочини, залучаються до участі в справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину, посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися.

Дослідивши докази по справі, в тому числі матеріали справи №2-35/07 суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до змісту ст.ст. 41, 48, 55, 56, 57 ЦК України 1963 року:

угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків;

недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону;

угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина;

угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки;

угода, укладена внаслідок обману, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною може бути визнана недійсною за позовом потерпілого.

Так, свідок ОСОБА_9 показала, що працює приватним нотаріусом в м. Нетішин, раніше працювала державним нотаріусом.

За час роботи державним нотаріусом в 1994 році посвідчувала договір дарування між ОСОБА_1 та її сином. ОСОБА_1 розмовляла російською мовою, але українську мову розуміла, читала, перекладача не потребувала, з нею вона спілкувалася українською мовою, договір був укладений на українській мові.

Вже працюючи приватним нотаріусом ОСОБА_1 неодноразово до неї телефонувала щодо розірвання договору дарування, оскільки син її не доглядає, від чого її відмовляла, в подальшому та повідомила, що договір дарування розірвала.

ОСОБА_1 неодноразово направляла до неї кожного разу інших людей щодо укладення то заповіту квартири, то дарування, то договору довічного утримання, на що їм повідомляла, щоб не надіялися безкоштовно отримали квартиру, оскільки в неї такий характер.

Від ОСОБА_1 не чула про наміри продати квартиру.

Відповідно до рукописного тексту розписки ОСОБА_1 від 18 грудня 2002 року, виготовленого на українській мові, ОСОБА_1, проживаюча в ІНФОРМАЦІЯ_1 в рахунок проданої квартири отримала від ОСОБА_4 32450 гривень (справа №2-35/07 т. 1 а.с. 121).

Згідно реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Нетішинського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за 18 грудня 2002 року під номером 6034 значиться реєстрація вчинення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НВ № 142518, виданого Нетішинським МВ, жительки м. Нетішин вул. Незалежності 30/27 доручення серії ВАС №581425 на розпорядження квартирою. Нотаріальна дія вчинена по місцю проживання. Сплачено 10 грн. Наявний підпис ОСОБА_1 (справа №2-35/07 т. 1 а.с. 120).

Згідно висновку №3473 повторної судово-почеркознавчої експертизи від 02 жовтня 2003 року рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_1 в розписці від її імені про отримання 32450 гривень від 18 грудня 2002 року, а також підписи від імені ОСОБА_1 і рукописні записи «С.А. Шевчук» у двох примірниках доручення від імені ОСОБА_1 на імя ОСОБА_3 серії ВАС №581425 від 18 грудня 2002 року у графі «Підпис» виконані самою ОСОБА_1 (справа №2-35/07 т. 1 а.с. 128-134).

Відповідно до акту комплексної психолого-психіатричної амбулаторної експертизи від 10 березня 2005 року ОСОБА_10 страждає органічним ураженням головного мозку з помірно вираженими змінами особистості по органічному типу, страждала таким і на період здійснення нею нотаріальних дій (18 грудня 2002 року), про що свідчать матеріали цивільної справи, дані анамнезу, медична документація, дані теперішнього психіатричного обстеження, які виявили у підекспертної: раніше перенесені гострі порушення мозкового кровообігу, в послідуючому помірне зниження памяті, інтелекту, критики до свого стану, вялість, кволість, плаксивість, деталізацію, заповільнений темп мислення. Проте вищевказані порушення в сферах психічної діяльності у підекспертної не настільки вагомі, щоб вона не розуміла значення своїх дій, вона вірно сприймала, запамятовувала і обєктивно оцінювала дану ситуацію під час укладання договору, тобто на час здійснення нею нотаріальних дій (18 грудня 2002 року) могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто ОСОБА_1 була дієздатною.

Соматичні захворювання не могли вплинути на психічний стан підекспертної приймання препаратів ноотропіл та цінорезін не визивають розладів свідомості, так як вони відносяться до групи ноотропів, які покращують мозкове кровонасичення та нормалізують метаболічні процеси мозку (т. 1 а.с. 44-45).

Таким чином сукупність досліджених доказів свідчить, що ОСОБА_1 на час надання доручення ОСОБА_3, посвідченого нотаріусом ОСОБА_6 18 грудня 2002 року, була дієздатною, без розладів свідомості, розуміла українську мову, перед тим власноручно на українській мові виготовила розписку про отримання від ОСОБА_4 32400 грн. в рахунок проданої квартири, ОСОБА_3 є однією і тією ж особою, яка зазначена в довіреності на продаж квартири, в договорі купівлі-продажу квартири, діяв в межах повноважень, зазначених в дорученні ОСОБА_1, у звязку з чим:

доручення ВАС №581425 від 18 грудня 2002 року, відповідно до якого ОСОБА_1, жителька АДРЕСА_5 уповноважує ОСОБА_3 продати належну їй квартиру АДРЕСА_6 за ціну і на умовах на його розсуд, для чого надає йому право подавати від її імені заяви, одержувати необхідні довідки та документи, розписуватися за неї, робити необхідні розрахунки, бути її представником у всіх державних закладах та організаціях, органах нотаріату, БТІ, банках, інших органах, а також виконувати всі інші дії повязані з цим дорученням, яке посвідчене 18 грудня 2002 року приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (справа №2-35/07 т. 1 а.с. 118);

договір купівлі-продажу квартири ВАС №581422 від 18 грудня 2002 року, відповідно до якого ОСОБА_3, що діє від імені ОСОБА_1 по дорученню, посвідченому 18 грудня 2002 року приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу ОСОБА_6, р. №6034, який в подальшому іменується продавець, з однієї сторони, а з другої сторони ОСОБА_4, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, яка в подальшому іменується, як покупець, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод, уклали договір, згідно якого продавець, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примушення, як фізичного так і морального продав, а покупець купила належну продавцю двохкімнатну квартиру АДРЕСА_7 Вартість квартири згідно довідки характеристики від 18 грудня 2002 року становить 32456,16 грн. Продаж вчинено за 32456 грн., котрі продавець отримав від покупця до підписання цього договору (т. 1 а. с. 71) посвідченні у відповідності з волевиявленням ОСОБА_1, відповідають вимогам закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 48, 55, 56, 57 ЦК України 1963 року,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного нотаріуса ОСОБА_6 про: визнання недійсним доручення від 18 грудня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційний номер 6034; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 18 грудня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційний номер 6043; виселення з квартири АДРЕСА_8; повернення квартири АДРЕСА_8 у власність відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд.

Суддя Ходоровський Б.В.

Копія вірна:

Суддя Ходоровський Б.В.