РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-850/11

Провадження № 2/414/3/2013

25 січня 2013 року

Кремінський районний суд в Луганській області у складі

головуючого судді Акулова Є.М

при секретарі Зьома О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою площа Красна 5 в

м. Кремінна цивільну справу за позовом заступника прокурора Луганської області в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9 та приватного сільського господарського підприємства "Земля" про визнання недійсним договору купівлі продажу майна, що знаходиться у спільній частковій власності та скасування рішення постійно діючого третейського суду при асоціації "Бізнес-Право" від 04 серпня 2008 року

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в інтересах позивачів звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі продажу, який було вчинено у січні 2002 року між ОСОБА_10П, який виступав від імені співвласників майна, що належить в тому числі і позивачам ОСОБА_1І, ОСОБА_2Б, ОСОБА_3Я, ОСОБА_7І, ОСОБА_4М, ОСОБА_5П, ОСОБА_8Ф, ОСОБА_6І та ПСП Земляв особі директора ОСОБА_11 Предметом цього договору купівлі продажу стало майно, що знаходиться у спільній сумісній власності пайщиків колишнього КСП Рубіжанський. Відповідно до п.1.1 договору ОСОБА_9П реалізує майно загальною вартістю 128000 грн., а ПСП Землякупує майно згідно з додатком № 2 до Договору.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що розмір частки кожного із співвласників у спільному майні, яке є предметом договору визначається у вартісному виразі та у відсотках /перелік громадян із зазначенням розміру належних їм часток у спільному майні наведено у Додатку до договору №1/, тобто майно, яке належало позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5П, ОСОБА_8 та ОСОБА_6І реалізовано ПСП Земля.

Рішенням постійно діючого третейського суду при асоціації Бізнес правовід 4 серпня 2008 року у і № 119/08 про визнання права власності на нерухоме майно за фермерським господарством Валеринавизнано право власності на майно ПСП Земля, яке придбано ним на підставі вказаного вище оспорюваного позивачами договору.

Проведеною у 2007-2008 роках прокуратурою Кремінського району перевіркою встановлено чисельні факти службового підлогу з боку голови Кудряшівської сільської ради, який у 2002 році в порушення вимог ст.25 п.5 та ст. 38 Закону України Про нотаріат, не маючи права здійснювати нотаріальні дії у відсутності доверителів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6І склав та видав заздалегідь неправдиві документи довіреності від їх імені. Чинними Постановами суду за 2008 рік задоволено вимоги

прокурора про визнання недійсними та скасування цих довіреностей, а посадову особу, тобто ОСОБА_13, який їх засвідчував з порушенням вимог закону, притягнуто до кримінальної відповідальності, та провадження в справі закрито за нереабілітуючими підставами.

Крім цього, позивач просить скасувати рішення третейського суду, оскільки позивачі не уповноважували ОСОБА_9П на укладання від їх імені договорів, третейський суд 4 серпня 2008 року вирішив спір не передбачений третейською угодою, що згідно зі ст.. 51 Закону України Про третейські судитягне за собою скасування третейської угоди та рішення суду.

Посилаючись на вищевикладене прокурор просить поновити строк на подання позовної заяви у звязку з пропуском строку через поважні причини, визнати недійсним договір № 1 від січня 2002 року купівлі продажу майна, що знаходиться у спільній частковій власності, а також скасувати рішення постійно діючого третейського суду при асоціації Бізнес-Правовід 4 серпня 2008 року у справі № 119/08, а також зупинити виконання.

У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримав, хоча не зміг надати пояснень яким чином провести двосторонню реституцію за наслідками визнання правочину недійсним.

Відносно вимог ОСОБА_7І та ОСОБА_8Ф провадження в справі закрито в звязку із їх смертю та небажанням правонаступників залучатися до участі в справі (ас60т2).

Позивач ОСОБА_1І надав заяву та просив справу розглянути у його відсутності.

Позивач ОСОБА_4М пояснив, що взагалі не звертався до прокурора за допомогою,

відмовився від підтримання позовних вимог, заявлених прокурором від його імені.

Позивачі ОСОБА_6І, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5П позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Підтвердили, що від другого відповідача частково отримували сплату за свій майновий сертифікат сільгосппродукцією та грошима. Відмовилися від витребування майна на свій майновий сертифікат та можливої сплати компенсації за збереження їхнього майна на користь другого відповідача.

Відповідач ОСОБА_9П заперечував проти задоволення вимог позивачів. Пояснив, що його загальними зборами трутового колективу призначили головою комісії з розпаювання та пайщики в тому числі й позивачі надавали доручення на вчинення ним від їх імені договору купівлі продажу. Збори колективу колишнього КСП Рубіжанськийта інші заходи щодо цього проводилося згідно Указу Президента України від 24.01.2001 року Про врегулювання майнових відносин селян в процесі реформування аграрного сектора, а також наданих розянень Кремінської РДА.

Відповідач,- представник ПСП Земля, заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що з моменту укладання договору купівлі продажу майна, що знаходиться у спільній частковій власності від січня 2002 року пройшло понад 10 років, тобто пропущено строк позовної давності. А також пропущено тримісячний строк оскарження рішення третейського суду та порядок його оскарження, не дивлячись на те, що позивачам про прийняте третейським судом рішення було відомо одразу ж.

Крім того, зазначив, що прокурором порушено вимоги Закону Про прокуратуру, позаяк заявлено вимоги щодо мізерної частки співвласників, а натомість при укладенні договору ПСП Земляспіввласників було 202 людини і які не вимагали й натепер не вимагають визнати договір недійсним.

Окрім цього, позивачі частково отримували від нього сплату за свій майновий сертифікат сільгосппродукцією та грошима, що й підтвердили в судовому засіданні.

Відповідач наполягав, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити ще й

з підстав, що позивачі ані раніше, ані тепер, не заявляли вимог про виділення їм майна в натурі на їх майнові сертифікати, а двосторонню реституцію натепер на його переконання провести неможливо.

Допитані судом свідки надали наступні свідчення.

Свідок ОСОБА_14М пояснила, що не була членом ПСП Земляі їй про оспорюваний позивачами та прокурором договір нічого невідомо. Проте зазначила, що її чоловік отримав майно колишнього КСП Рубіжанський, як і ПСП Земля, бо бажав цього при розпаюванні сільгосппідприємства.

Свідок ОСОБА_15М зазначив, що був присутній на зборах, коли вибрали ОСОБА_9П головою комісії для врегулювання майнових відносин та особисто давав йому довіреність на вчинення договору купівлі продажу й натепер не оспорює договір. Йому відомо, щой інші односельці при розпаюванні надали довіреності ОСОБА_9 та не оспорюють договір.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та свідків, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 60 частини 1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Статтею 203 ЦК України встновлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Недійсність правочину, згідно вимог ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частиною першою- третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Правовими наслідками недійсності правочину, передбаченими ст. 216 ЦК України, є зокрема двостороння реституція.

Завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд та вирішення цивільних справ, - ст. 1 ЦПК України.

Згідно приписів ч1 ст 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.

Як встановлено у судовому засіданні у лютому 2002 року укладено договір купівлі продажу майна, що знаходилося у спільній частковій власності /ас.8-16т1/.

Позивачі й прокурор, в супереч вимогам ст.60 ЦПК України, не надали суду будь яких доказів недійсності правочину.

Натомість судом не встановлено підстав його недійсності, передбачених частиною першою- третьою, пятою та шостою ст. 203 Цивільного Кодексу. Згідно обставин справи, на переконання суду, вимог закону при його укладенні було дотримано.

З пояснень сторін та з матеріалів справи випливає, що про укладення договору позивачі знали з моменту його укладення. Їх твердження, що їм нічого відомо про це не було, суперечить матеріалам справи, в тому числі і довідці, згідно з якою позивачі у 2005 році отримували виплати відповідно до договору купівлі продажу за січень 2002 року проти чого позивачі у судовому засіданні не заперечували /л.с. 90 т.1/.

Частково такі виплати на майновий сертифікат вони отримували й пізніше та не відмовлялися від їх отримання, про що заявляли в судовому засіданні.

Аналізуючи спосіб захисту прав позивачів, зазначений прокурором в позові, а саме

визнання недійсним правочину, суд бере до уваги, що позовні вимоги заявлено в інтересах мізерної кількості співвласників майна, яких при його укладанні було 202 людини і які не вимагали й натепер не вимагають визнати договір недійсним.

Позивач ОСОБА_4М взагалі не звертався до прокурора за допомогою, відмовився від підтримання позовних вимог, заявлених прокурором від його імені.

Крім того, двостороння реституція, як наслідок визнання недійсності правочину, завдала б, на переконання суду, шкоди інтересам держави, паралізувавши роботу сільгосппідприємства, позаяк позбавила б сумлінного власника- власності, бюджет -сплачуваних підприємством коштів, найманих працівників підприємства- місця роботи та заробітної плати. А з урахуванням обставин справи, того, що позивачі не заявляли вимог про виділення їм майна в натурі на їх майнові сертифікати, та приписів ст. 1 та 11 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивачів та прокурора.

Відповідно до ст. 51 Закону України Про третейський судредакції, чинної на момент

виникнення правовідносин сторін, рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржене стороною у випадках, передбачених Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 Закону.

Заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом.

Позивачі і прокурор не надали переконливих доказів, а судом не встановлено жодної з підстав, визначених законом, для скасування рішення третейського суду від 4 серпня 2008 року.

Враховуючи наведене, відсутні й підстави для зупинення виконання рішення постійного діючого третейського суду при асоціації Бізнес-правовід 4 серпня 2008 року у справі 119/08.

Таким чином, слід відмовити в задоволенні позову за недоведеністю.

Керуючись ст.203, 215-216 ЦК України, Рішення Конституційного Суду

України від 10.01.2008 року №1рп-2008,

ст. ст. 1,11,60-61,ст. 209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог заступника прокурора Луганської області в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_16 до ОСОБА_9 та приватного сільського господарського підприємства "Земля" про визнання недійсним договору купівлі продажу майна, що знаходиться у спільній частковій власності та скасування рішення постійно діючого третейського суду при асоціації "Бізнес-Право" від 04 серпня 2008 року відмовити за недоведеністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Є.М. Акулов