АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8528/2013 Головуючий в 1 інстанції - Бовкун Е.М. Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2013 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Левенця Б.Б., Борисовій О.В.

при секретарі - Іванову Ф.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 лютого 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право власності недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у серпні 2010року

Зазначив, що з 1992 року разом зі своєю матір'ю, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 дочкою ОСОБА_2, онуком ОСОБА_4, сином ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_6 проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

У зв'язку з тим, що відповідачка розпочала процедуру приватизації без письмової згоди усіх членів сім»ї, які були зареєстровані у спірній квартирі та відповідно мали право на приватизацію, отримала свідоцтво про право власності на спірну квартиру.А тому позивач просив суд визнати свідоцтво про право власності на спірну квартиру видане ОСОБА_2 недійсним.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 лютого 2011 року позов задоволено .

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухваленні нового про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягають до задоволення у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки форми №3 в квартирі АДРЕСА_1 на час приватизації були зареєстровані та проживали : ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року, до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до п. 13 Положення про «Порядок передачі квартир у власність громадян», затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

06 січня 1993 року відповідачка звернулась до органу приватизації Дніпровської районної у місті Києві адміністрації з заявою про оформлення спірної квартири у приватну власність.

Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем у підтвердження своїх доводів не надано переконливих доказів того, що приватизація квартири була проведена без його згоди та він не знав про приватизацію.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що підписами у заяві відповідачки до органу приватизації позивач виявив бажання про приватизацію спірної квартири.

Про те, з такими висновками суду повністю погодитися не можливо.

Оскільки у приватизаційній справі , міститься заява відповідачки ОСОБА_2 на ім'я керівника органу приватизації з проханням оформити передачу в приватну власність квартиру з підписами повнолітніх членів сім'ї наймача ОСОБА_5, ОСОБА_7 та довідкою про склад сім'ї . Будь яких інших заяв у приватизаційній справі немає. Вказане дає підстави вважати, що позивач ОСОБА_5 та ОСОБА_7, ставлячи свої підписи на заяві відповідачки, дали свою згоду на здійснення приватизації житла відповідачкою одноособово, а не заявляли про намір взяти участь у приватизації.

За встановлених обставин та на підставі вимог статті 309 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 лютого 2011 року, як постановлене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, і відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 лютого 2011 року скасувати.

Ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: