Дата документу 17.06.2013
ЄУ № 420/384/13-ц
Провадження №2/420/167/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2013 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді В.В.Проньки

при секретарі О.В.Перепелиці

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Новопсковського районного суду з позовом до відповідача, в якому просить зобовязати відповідача ОСОБА_3 передати належний їй на праві власності набір меблів для спальної кімнати Соня та тумбочку під телевізор Н-Амбасадор.

В судовому засіданні представник позивача наполягала на вимогах свого довірителя. В їх обґрунтування зазначила, що з 2009 р. по березень 2013 року позивач проживала разом з відповідачем за адресою с.Донцівка, вул. Катерини Лихацької, 31 Новопсковського району Луганської області. В грудні 2009 року відповідно до наданого споживчого кредиту позивач придбала набір меблів для спальної кімнати Соня за ціною 3200 грн. та тумбочку під телевізор Н-Амбасадор за ціною 300 грн., а всього на загальну суму 3500 грн. , що підтверджується накладною та чеком. Кредит позивач сплачувала особисто щомісячно з пенсії по 389, 11 грн. згідно графіку погашення кредиту . В березні 2013 року позивач припинила сумісне проживання з відповідачем та повернулася проживати до власного будинку. На неодноразові вимоги позивача добровільно повернути їй особисте майно, а саме набір меблів та тумбочку під телевізор відповідач відмовлявся, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач підтримала доводи свого довірителя, просить позов задовольнити.

Відповідач вимоги позивача не визнав, посилаючись на те, що оскільки вони разом з позивачем проживали однією сімєю, вели спільне господарство, то майно, яке позивач просить витребувати у нього і яким на думку позивача він незаконно заволодів - є їх спільною сумісною власністю.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного .

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з весни 2009 року березень 2013 року позивач та відповідач проживали разом однією сімєю без шлюбу та вели спільне господарство за адресою: с.Донцівка, вул. Катерини Лихацької, 31 Новопсковського району Луганської області, що не оспорюється сторонами, та підтверджено актом від 02.04.2013 року про сумісне проживання (а.с.5).

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами , що 25 грудня 2009 року позивач отримала споживчий кредит у сумі 3894 грн. строком на 12 місяців, що підтверджується заявою позичальника № LGXRRC02240058 від 25.12.2009 року (а.с.8).

Відповідно до накладної № 5 від 25.12.2009 року позивач на суму кредитних коштів придбала набір меблів для спальної кімнати Соня , вартістю 3200 грн., та тумбочку під телевізор Н-Амбасадор, вартістю 330 грн., на загальну суму 3500 грн.(а.с.9) Зазначене майно було доставлено за місцем сумісного проживання сторін за адресою: с.Донцівка, вул.Катерини Лихацької, буд.31 Новопсковського району .

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін позивач сплачувала кредит відповідно до графіку погашення кредиту та квитанцій в період з 25.12.2009 р. по 25.12.2010 р. (а.с.6, 28-31).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що в березні 2013 року позивач та відповідач припинили сумісне проживання, та позивач переїхала на постійне місце проживання за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1. На неодноразове звернення позивача до відповідача про повернення на її думку особистого майна - набору меблів для спальної кімнати Соня та тумбочки під телевізор Н-Амбасадор, останній відмовляв, вважаючи зазначене майно їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання , належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

З правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем вбачається, що майно, яке просить позивач витребувати у відповідача є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі.

З аналізу ч.2 ст. 74 Сімейного Кодексу України вбачається, що на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі поширюються положення щодо підстав набуття права спільної сумісної власності на майно, виникнення, здійснення права спільної сумісної власності на майно, розпорядження майном, поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, тощо .

В звязку з чим, суд приходить до висновку про те, що позивач помилково вважає, що спірне майно є її особистою власністю та відповідач незаконно володіє даним майном.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час судового розгляду справи, позивач та її представник не надали суду жодних доказів того, що відповідач незаконно утримує майно та володіє ним.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

У чинність ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

На думку суду позивач невірно обрала спосіб захисту порушеного права, передбачений ст. 16 ЦК України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст.74 Сімейного Кодексу України, ст.16 ЦК України , ст.ст. 10,11,60, 83, 88,212-215 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно: суддя Новопсковського районного суду В.В.Пронька