Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3360/13 Головуючий у 1-й інстанції Мєркулова Л.О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2013 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2013 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором ,-

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2013 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначав, що 06.07.2006 року між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого йому надано кредит у сумі 4548,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.07.2008 року.Відповідач неналежним чином виконував зобовязання за кредитним договором, несвоєчасно та не в повному обсязі погашав кредит та відсотки за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 02.01.2013 року складає 48 593,35 грн. Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 48 593, 35 грн. та судові витрати в сумі 485,93 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ ПриватБанк зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Статтею 214 ЦПК передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст.1054,1055 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як вбачається із матеріалів справи, що 06.07.2006 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNН4ТР11581368 від 06.07.2006 року, за яким що ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 4548,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 2, 09 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення 07.07.2008 року на Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам з погашенням кредиту щомісячними платежами по 243,74 гривні. Позичальник доручив банку перерахувати на поточний рахунок підприємства торгівельно-сервісної мережі ООО Моцарт на рахунок в Приватбанку для придбання компютера у комплекті у сумі 3 2449 гривень та а також комісію Компанії, зазначену в п.2.2 Умов. (а.с.4)

Оскільки ним не повернута сума боргу за наданим позивачем розрахунком станом на 02.01.2013 року у ОСОБА_2 утворилася заборгованість у сумі 48 593, 35 гривень, яка складається із заборгованості : за тілом кредиту у сумі 4380,99 гривень, по процентам за користування кредитом 17060,32 гривні, 24 361, 88 гривень пені за несвоєчасне виконання зобовязань, штрафу (фіксована частина) 500,00 гривень та 2290, 16 гривень (процентна складова) (а.с.3)

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, ОСОБА_2 не підписував Умов надання споживчого кредиту, розрахунок заборгованості є недійсним оскільки останні нарахування проводилися у 2009 році, а підсумок зроблений на 02.01.2013 року. Проте такі висновки суду є хибними.

Із наданого Банком розрахунку заборгованість нараховується Банком саме на 02.01.2013 року, ані на 2009 рік, як проте з надуманих , голослівних підстав зазначено у рішенні суду , що останні нарахування проводилися у 2009 році. (а.с.7)

При оформленні заяви про видачу кредиту позичальник був ознайомлений і погодилась з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується його підписом на заяві про видачу кредиту (а.с.4).

Посилання суду проте, що відповідач не підписував Умови надання є на думку колегії такими, що не відповідають матеріалам справи та вимогам ч.1 ст.207 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Статтею ст. 634 ЦК України визначено, що за договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилами ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

З Заяви, яка підписано ОСОБА_2 про надання кредиту і відповідачем ці обставини не спростовані, вбачається, що ОСОБА_2 ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка(Стандарт) та погодився на вказані умови. В заяві про видачу банківського кредиту позичальник зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг та усі істотні умови погоджені між сторонами. (а.с.4)

Оскільки ОСОБА_2 висловив згоду про укладення кредитного договору саме в такій формі - у вигляді Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка (Стандарт), що підтверджується його підписом, то посилання суду про відсутність підпису на Умовах, колегія суддів вважає безпідставними посилання суду першої інстанції проте, що ОСОБА_2 не підписував Умов надання споживчого кредиту.

Умовами надання споживчого кредиту передбачено, що Банк надає позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на рахунок торгівельно-сервісному підприємству та Банку на рахунки, зазначені у заяві, для сплати товару, який придбав позичальник з використанням наданого банківського кредиту. Погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами у сумі 243, 74 грн. За порушення зобовязань, передбачених п.п.3.2.2,3.2.3 Умов позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. При порушенні строків платежів більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. і 5% від суми позову (п.п. 5.1, 5.3 Умов надання кредиту: (а.с.6-10).

На порушення умов договору позичальник, придбавши в торгівельній установі товар за наданий кредит, взяті на себе зобовязання не виконував, передбачені умовами договору платежі не вносив, у звязку із чим станом на 02.01.2013 року утворилася заборгованість у сумі у сумі 48 593, 35 гривень, яка складається із заборгованості : за тілом кредиту у сумі 4380,99 гривень, по процентам за користування кредитом 17060,32 гривні, 24 361, 88 гривень пені за несвоєчасне виконання зобовязань, штрафу (фіксована частина) 500,00 гривень та 2290, 16 гривень (процентна складова) (а.с.3)

Оскільки пеня та штраф нараховані за різні види порушень, колегія судів не вважає їх подвійними санкціями.

Посилання суду про пропуск Банком строків позовної давності безпідставні, оскільки Умовами надання споживчого кредиту, з якими позичальник погодився при укладанні кредитного договору, сторони встановили в пять років (п.5.5 Умов), що не суперечить вимогам ст.259 ЦК України.

Статтею 11 ЦПК України визначено, принцип диспозитивності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Письмовий розрахунок заборгованості наданий позивачем у суді першої інстанції, відповідно до умов договору, який не спростований відповідачем, перевірений колегією суддів. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України на пропозицію колегії судів надати помісячний докладний розрахунок для зрозумілості помісячного нарахування за період з 12.08.2009 року по 02.01.2013 року представником банку надано детальний помісячний розрахунок який відповідає розрахунку, наданому у суді першої інстанції (а.с.3). Альтернативного розрахунку або квитанцій, які не враховані банком при проведені розрахунку заборгованості, відповідач суду не надав.

Враховуючи, що відповідач був ознайомлений з матеріалами справи, апеляційному суду та суду першої інстанції клопотань про витребування доказів, або заяв про залучення нових доказів, посилання суду про недійсність розрахунку Банку не відповідає матеріалам справи (а.с. 7), а тому колегією судів вважає, що вони є безпідставними.

Отже, колегія судів вважає, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, вимогам матеріального закону, а тому воно відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Крім того за вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем у суді першої інстанції у вигляді судового збору у сумі 485, 93 гривень та 242, 96 гривень при подачі апеляційної скарги, а всього 728, 89 гривень.

Керуючись ст.ст.307, 309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2013 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № DNН4ТР11581368 від 06.07.2006 року, що утворилася на 02.01.2013 року, загальною сумою сумі 48 593 (сорок вісім тисяч пятсот девяносто три) гривні 35 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 4380,99 гривень, по процентам за користування кредитом у сумі 17060,32 гривні, пені за несвоєчасне виконання зобовязань у сумі 24 361, 88 гривень, штрафу фіксована частина 500,00 гривень та процентної складової у сумі 2290, 16 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк судові витрати у сумі 728 (сімсот двадцять вісім) гривень 89 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя :

Судді: