Справа №295/2132/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2013 року м. Житомир

БОГУНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЖИТОМИРА В СКЛАДІ:

Головуючого судді Комісарчук О.В.

з участю секретаря Севрука Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2013 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача заборгованість по аліментах в сумі 20002,96 грн. та пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 6075,17 грн., яка утворилась за період з 01.12.2010 року по 31.12.2012 року. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відповідно до рішення суду відповідач зобов'язаний був сплачувати аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі ? частини всіх видів його доходів. Проте, відповідач протягом вказаного періоду не сплачував аліменти, внаслідок чого з його вини утворилась заборгованість, а тому позивач вважає, що вона має право на її стягнення з відповідача, а також на стягнення неустойки у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення відповідно до наданого розрахунку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити. Зазначив, що відповідач знав, що повинен сплачувати аліменти на утримання доньки, але ухилявся від даного обовязку, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, а також на користь його довірителя підлягає стягненню і неустойка у звязку з несвоєчасною сплатою аліментів.

В судових засіданнях відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування заперечень представник відповідача зазначив, що у виконавчому листі, який перебуває на виконанні, зазначені дата народження та місце проживання не його довірителя, а іншої особи, яка і повинна була сплачувати аліменти, а не відповідач по справі. Також вказав, що протягом 2011 року відповідач частково сплачував аліменти добровільно на імя позивача поштовими переказами, у звязку з чим виконавчою службою було зроблено перерахунок розміру заборгованості. Крім того, зазначив, що позивач відмовлялась отримувати аліменти від відповідача, і тому між сторонами була досягнута усна домовленість про те, що відповідач буде перераховувати кошти на депозитний рахунок на імя доньки, яким вона зможе скористатись після досягнення повноліття. У березні 2012 року відповідач відкрив депозитний рахунок на імя неповнолітньої ОСОБА_3, кошти на який вносив протягом 2012 року. Зауважив, що в січні 2013 року відповідач сплатив залишок заборгованості, який утворився в сумі 8896,00 грн. шляхом поштового переказу, тобто до подачі позову до суду. Вважає, що заборгованість утворилась не з вини його довірителя, а внаслідок навмисних та неправомірних дій позивача.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно постанови Корольовського районного суду м.Житомира від 30.01.2001 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, до її повноліття. Прізвище позивачки з ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 20).

На виконання даної постанови 21.12.2001 року Корольовським районним судом м. Житомира видано виконавчий лист № 2-6694/2001.

З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що відповідач відповідно до рішення суду, яке в силу ст. 14 ЦПК України, є обовязковими для виконання, повинен був сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки, про вказаний свій обовязок знав, з його заробітку утримувались аліменти згідно даного виконавчого листа, починаючи з 2001 року, що відповідачем і не оспорювалось. А тому суд відхиляє пояснення представника відповідача, що обовязок по сплаті аліментів відповідно до вказаного виконавчого листа покладено на іншу особу, а не відповідача по справі.

З 01.02.2011 року вказаний вище виконавчий лист перебував на виконанні в Корольовському ВДВС Житомирського МУЮ (а.с. 68, 72), станом на 01.10.2010 року заборгованість за яким була відсутня. Виконавчий лист був направлений з Богунського ВДВС Житомирського МУЮ у звязку з його звільненням з попереднього місця роботи до Корольовському ВДВС Житомирського МУЮ за місцем проживання боржника.

Позивачем розмір заборгованості по аліментах розрахований на підставі довідки-розрахунку Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ від 20.02.2013 року № 4234. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, копія якого приєднана до справи, вказаний розрахунок був здійснений державним виконавцем попередньо на підставі довідки управління Пенсійного фонду в м. Житомирі Житомирської області про Індивідуальні відомості про застраховану особу, без врахування відрахувань із заробітної плати податків та інших обовязкових платежів.

В подальшому після отримання довідок з місця роботи про розмір нарахованої заробітної плати та утриманих з неї податків державним виконавцем було проведено перерахунок розміру заборгованості, яка підлягала виплаті.

Відповідно до приписів ст. 70 Закону України Про виконавче провадження, п. 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року № 146 (зі змінами та доповненнями), утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

З дослідженого в судовому засіданні виконавчого провадження вбачається, що відповідач самостійно сплачував аліменти на користь дружини протягом 2011 року в сумах: січень 2011 року 500,00 грн., березень 2011 року 625,00 грн., квітень 2011 року 700,00 грн., травень 2011 року 625,00 грн., липень 2011 року 800,00 грн., серпень 2011 року 650,00 грн., вересень 2011 року 650,00 грн., листопад 2011 року 650,00 грн., грудень 2011 року 800,00 грн. Крім того, 22.01.2013 року відповідачем сплачено 8896,00 грн. на користь ОСОБА_3 шляхом поштового переказу (а.с. 99-102). Оригінали квитанцій були надані відповідачем для огляду в судовому засіданні.

З огляду на розмір доходу, який отримував відповідач у період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року, що підтверджено відповідними довідками ТОВ Екта-Пром № 12 та № 13 від 01.03.2013 року та ТОВ Обіо № 265/06 від 21.03.2013 року (а.с. 103,104,106), враховуючи аліменти, сплачені відповідачем самостійно відповідно до поданих квитанцій, державним виконавцем було проведено перерахунок заборгованості, в результаті чого було встановлено, що у ОСОБА_2 борг по виплаті аліментів станом на 01.03.2013 відсутній, що підтверджено змістом довідки державного виконавця № 27/3-28/9409 від 01.04.2013 року (а.с. 110).

Враховуючи викладене вище, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по аліментах за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи, а тому задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно норм ст. 196 СК України, суд, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена статтею 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

В силу ст. 10, ч.3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність його вини у прострочені виплати аліментів.

Посилання позивача на наявність усної домовленості з позивачем щодо внесення коштів на депозитний рахунок на імя дитини в рахунок сплати аліментів не може бути належним доказом по справі, оскільки відповідно до приписів ст. 189 СК України договір сторін щодо сплати аліментів має бути укладений у письмовій формі та посвідчений нотаріально. Такого договору суду відповідачем не надано.

Згідно умов договору від 26.03.2012 року № SAMDN 39979 Вклад Копилка детям 12 мес, вбачається, що внесеними батьком коштами ОСОБА_3 могла б розпоряджатися лише після досягнення нею повноліття. За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо. Батьки зобовязані утримувати власну дитину до досягнення нею повноліття. А тому внесення коштів на депозитний рахунок на майбутнє дитини, не звільняє батька від обовязку виконувати рішення суду та сплачувати аліменти до досягнення донькою повноліття.

Не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи обставина, зазначена відповідачем, що позивач ухилялась від отримання аліментів.

Відповідач протягом 2011 року частково сплачував аліменти шляхом здійснення поштових переказів, а також самостійно сплатив суму боргу, яка утворилась протягом 2012 року у січні 2013 року, що підтвердив представник позивача в судовому засіданні. Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідач не був позбавлений права проводити сплату аліментів безпосередньо через відділ державної виконавчої служби, в провадженні якого перебуває виконавче провадження, у випадку ухилення позивача від отримання аліментів, чого останнім зроблено не було.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість по виплаті аліментів за період з 01.10.2011 року по 31.12.2012 року утворилась з вини відповідача, який не виконав свій обовязок, передбачений ст. 12 Закону України Про виконавче провадження щодо своєчасного повідомлення державного виконавця про зміну місця роботи, що є підставою для стягнення неустойки.

Щодо розміру пені, яка підлягає стягненню, то слід зазначити наступне.

Зі змісту розрахунку, наведеного позивачем в позовній заяві, вбачається, що позивачем вказано невірні суми аліментів, що підлягали виплаті, оскільки зазначені без врахування податків, які підлягають утриманню із нарахованого заробітку. Крім того, позивачем не враховані суми аліментів, які були сплачені відповідачем добровільно протягом 2011 року. Протягом розгляду справи в суді ні позивачем, ні її представником уточнення до позовної заяви надано не було.

Розмір пені, який підлягає стягненню, суд визначає виходячи з доходу, який отримував відповідач відповідно до довідок ТОВ Екта-Пром та ТОВ Обіо (а.с. 103,104,106) з урахуванням самостійно сплачених відповідачем коштів, згідно наступного розрахунку:

грудень 2010 року: 697,01грн. (аліменти, що підлягали сплаті)х1%х31(кількість днів у місяці)=216,07 грн;

січень 2011 року: (625,82 грн. (аліменти, що підлягали сплаті) 500,00 грн. (сплачено самостійно) х 1% х 31 дн. = 39,00 грн.

лютий 2011 року: 531,58 грн. х 1% х 28дн. = 148,84грн.

березень травень 2011 року - заборгованість відсутня;

червень 2011 року: 625,73 грн. х 1% х 30дн. = 187,72 грн.

липень 2011 року борг відсутній;

серпень 2011 року: (894,52 грн.-650,00 грн.) х 1% х 31 дн. = 75,80 грн.

вересень 2011 року: (728,982 грн.-650,00 грн.) х 1% х 30 дн. = 23,69 грн.

жовтень 2011 року: 625,46 грн. х 1% х 30дн. = 193,89 грн.

листопад грудень 2011 року борг відсутній.

Зі змісту довідки ТОВ Обіо від 21.03.2013 року (а.с. 106) в грудні 2011 року ОСОБА_2 була нарахована компенсація за невикористану відпустку в сумі 2406,03, з якої відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 73 Закону України Про виконавче провадження стягнення не проводяться.

Січень 2012 року: 610,32 грн. х 1% х 31дн. = 189,19 грн.

лютий 2012 року: 595,57 грн. х 1% х 29дн. = 172,71 грн.

березень 2012 року: 610,32 грн. х 1% х 31дн. = 189.19 грн.

квітень 2012 року: 709.56 грн. х 1% х 30дн. = 212,86 грн.

травень 2012 року: 709,56 грн. х 1% х 31дн. = 219,96 грн.

червень 2012 року: 691,89 грн. х 1% х 30дн. = 207,56 грн.

липень 2012 року: 649,82 грн. х 1% х 31дн. = 201,44 грн.

серпень 2012 року: 732,20 грн. х 1% х 31дн. = 226,98 грн.

вересень 2012 року: 592,40 грн. х 1% х 30дн. = 177,72 грн.

жовтень 2012 року: 656,55 грн. х 1% х 31дн. = 203,53грн.

листопад 2012 року: 674,22 грн. х 1% х 30дн. = 202,26 грн.

грудень 2012 року: 691,89 грн. х 1% х 31дн. = 214,48 грн.

Разом: 216,07+39,00+148,84+187,72+75,80+23,69+193,89+189,19+172,71+189.19 +212,86+219,96 +207,56 +201,44 +226,98 +177,72 +203,53+202,26 +214,48 = 3154 грн. 05 коп.

Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів відповідно до ст. 196 СК України, які давали право на зменшення розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, що є його обовязком відповідно до ст. 10,11, 60 ЦПК України.

Враховуючи наведений розрахунок, суд стягує з відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 3154 грн. 05 коп.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 31,54 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню у звязку з виникненням заборгованості по аліментах за період з 01.12.2010 року по 31.12.2012 року, в сумі 3154 грн. 05 коп. (три тисячі сто пятдесят чотири гривні 05 коп.) та 31 грн. 54 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя