У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Олійник А.С.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 7 лютого 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 23 серпня по 11 вересня 2012 року відповідачем шляхом надання недостовірних відомостей для розміщення на веб-сайтах та надіслання листів, стосовно нього було поширено недостовірну інформацію, яка принижує його честь та гідність, завдає істотної шкоди діловій репутації.

Просив зобов'язати відповідача, не пізніше семи календарних днів від дати набрання чинності рішенням по справі, спростувати неправдиву інформацію викладену в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» на веб-сайті htth://maidan.org.ua., в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» на веб-сайті www.оstro.оrg <http://www.оstro.оrg>., на веб-сайті <http://komitet.net.ua>. в статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», на веб-сайті www.62.ua <http://www.62.ua>. в статті «ІНФОРМАЦІЯ_4» шляхом: повідомлення необмеженого кола осіб, що мають доступ до мережі інтернет про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту на веб-сайтах htth://maidan.org.ua., www.оstro.оrg., http://komitet.net.ua, www.оstro.оrg <http://www.оstro.оrg>; надіслати письмове повідомлення (листа про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту на адресу Президента України Януковича В.Ф., Прем'єр-міністра Миколи Азарова, голови Верховної Ради України Володимира Литвина, керівника фракції Партії регіонів у Верховній Раді України - Олександра Єфремова, губернатора Донецької області - Андрія Шишацького; заборонити розповсюдження неправдивої інформації щодо зв'язку позивача з діяльністю товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівниця»; стягнути з відповідача 1 000 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 21 грудня 2012 року позов задоволено.

Визнано такою, що не відповідає дійсності (є недостовірною) наступна інформація стосовно ОСОБА_3 поширену ОСОБА_4, а саме «Виявляється, через центр історичній кав'ярні «Чарівниця» відібрали площу»; «Депутат обіцяв «золоті гори», а лишив лише підвал»; «Фактичний господар «Домуса» народний депутат від партії Регіонів ОСОБА_3. Він звернувся до керівництва закладу з комерційною пропозицією, суть якої полягала у тому, що будівництво «Плази» буде проведено на землях кав'ярні. Депутат у свою чергу пообіцяв виділити взамін у власність «Чарівниці» приміщення на перших двох поверхах комплексу загальною площею 475 кв.м. Посилаючись на свою зайнятість ОСОБА_3 не пішов на укладення чіткого договору, б були прописані всі нюанси»; «Ми були жорстоко обмануті і «Домус» і нардепом»; «Ніхто є не міг подумати, що такий багатий чоловік зазіхне на ці землі»; «Они были жестоко обмануты, лишены своих рабочих мест и перспектив на будуще»;

«При последней встрече с ОСОБА_3 была озвучена угроза, что если мы не прекратим выдвигать претензии и требования, то нам заблокируют вход даже в то небольшое подвальное помещение, которое осталось у кафе. Также неоднозначно прозвучал тезис, предостерегающий от обращения в судебные органы».

Зобов'язано ОСОБА_4 не пізніше семи календарних днів від дати набрання чинності вказаного рішення, у такий же спосіб спростувати інформацію, яка визнана судом недостовірною, шляхом повідомлення необмеженого кола осіб про ухвалене у даній справі судове рішення; не пізніше семи календарних днів від дати набрання чинності вказаного рішення, у такий же спосіб спростувати інформацію, яка визнана судом недостовірною, шляхом надіслання письмового повідомлення (листа) про ухвалене у даній справі судове рішення, включаючи наведення його тексту на адресу Президента України, Прем'єр-міністра, голови Верховної Ради України, керівника фракції Партії регіонів у Верховній Раді України, губернатора Донецької області.

Заборонено ОСОБА_4 поширювати неправдиву інформацію стосовно будь-якого зв'язку ОСОБА_3 з діяльністю товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівниця».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 7 лютого 2013 року рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 21 грудня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Донецької області від 7 лютого 2013 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 як фізичною особою щодо позивача поширена недостовірна інформація, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію і, з урахуванням способу поширення та його наслідків, визначив спосіб спростування та стягнув кошти на відшкодування моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що належними відповідачами у справі повинні бути власники веб-сайтів, на яких розміщено інформацію відносно позивача, які створили технологічну можливість та умови для поширення цієї інформації. Крім того, листи до посадових осіб були надіслані від імені товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівниця» і підписані ОСОБА_4 як директором товариства, а не фізичною особою.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак ухвалене в справі судом апеляційної інстанції судове рішення зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на веб-сайті htth://maidan.org.ua. - у публікації під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» оприлюднено наступні відомості: «виявляється, через центр в історичній кав'ярні «Чарівниця» відібрали площу»; «Депутат обіцяв «золоті гори», а лишив лише підвал»; Фактичний господар «Домуса» - народний депутат від партії регіонів ОСОБА_3. Він звернувся до керівництва закладу з комерційною пропозицією, суть якої полягала в тому, що будівництво «Плази» буде проведено і на землях кав'ярні. Депутат у свою чергу пообіцяв виділити взамін у власність «Чарівниці» приміщення на перших двох поверхах комплексу загальною площею 475 кв.м. Посилаючись на свою зайнятість, зазначає керівництво кав'ярні, ОСОБА_3 не пішов на укладення чіткого договору, в якому б були прописані всі нюанси»; «Але введення в роботу нового центру ввело наш колектив просто в шок. Ми були жорстоко обмануті і «Домус» і нардепом»; «Ніхто не міг подумати, що такий багатий чоловік зазіхне на ці землі».

У такій самі формі оприлюднена інформація на веб-сайтах: www.оstro.оrg <http://www.оstro.оrg>. - у публікації під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, оприлюднено наступні дані: «они были жестоко обмануты, лишены своих робочих мест и перспектив на будущее»; «При последней встрече с ОСОБА_3 была озвучена угроза, что если мы не прекратим выдвигать претензии и требования, то нам заблокируют вход даже в то небольшое подвальное помещение, которое осталось у кафе. Также неоднозначно прозвучал тезис, предостерегающий от обращения в судебные органы»;

<http://komitet.net.ua>. - у публікації «ІНФОРМАЦІЯ_3» наведений лист відповідача до Президента України, в якому була викладена зазначена інформація із вказівкою, що вона була поширена шляхом надіслання подібних листів Прем'єр-міністру Миколі Азарову, голові Верховної Ради України Володимиру Литвину, керівнику фракції Партії регіонів у Верховній Раді України -Олександру Єфремову, губернатору Донецької області -Андрію Шишацькому;

www.62.ua <http://www.62.ua>. - у публікації «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Автори інформаційних матеріалів у мережі інтернет не зазначені.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

У статті 1 Закону України «Про телекомунікації», визначено, що інтернет - це всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв`язана глобальним адресним протоколом та базується на інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами.

Згідно зі ст. 56 Закону України «Про телекомунікації» з метою створення умов для використання адресного простору українського сегмента мережі Інтернет на принципах рівного доступу, оптимального використання, захисту прав споживачів послуг Інтернет та вільної конкуренції здійснюється його адміністрування.

Таким чином, якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови поширення недостовірної інформації.

У разі якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь та ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то під час розгляду позовних вимог необхідно керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи, яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно із ч. 1 ст. 304 ЦПК справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи не виконав обов'язки, покладені на нього процесуальним законом, не вжив заходів для всебічного і повного з'ясування обставин справи, у той час як мав всі підстави, передбачені процесуальним законом. У порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 304 ЦПК України вказані положення закону залишив поза увагою, належним чином не визначився із характером спірних правовідносин, на порушення вимог закону не перевірив, чи зареєстрований інформаційні ресурси htth://maidan.org.ua., www.оstro.оrg <http://www.оstro.оrg>., <http://komitet.net.ua>., www.62.ua <http://www.62.ua>. в установленому порядку як засоби масової інформації; не витребувавши даних про власника веб-сайта в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі інтернет не встановив належних відповідачів.

Разом з цим, не може залишитися в силі рішення суду першої інстанції, оскільки повноваження апеляційного суду, визначені ст. 307 ЦПК України, не дають права здійснювати заміну неналежного відповідача належним або залучати до участі у справі співвідповідача.

Крім того, як убачається зі змісту статей, певні наведені в них висловлювання відносно позивача як народного депутата є оціночними судженнями, думками та переконаннями їх автора.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У п. 19 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

У п. 21 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Проте суди неповністю визначились з характером поширеної інформації та не розмежували оціночних суджень від поширених фактичних даних відносно позивача, що є недостовірними й підлягають спростуванню відповідно до вимог ст. 277 ЦК України.

Ураховуючи викладене, судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 21 грудня 2012 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 7 лютого 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П.Гончар

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

А.С. Олійник