Придніпровський районний суд м.Черкас

номер справи 711/4083/13-ц
Провадження №2/711/1657/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 серпня 2013 року Придніпровський районний суд м . Черкаси в складі :

- головуючого Клочко О.В.

- при секретарі Туз Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м . Черкаси справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 регіонального управління водних ресурсів про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 регіонального управління водних ресурсів про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказуючи, що відповідно до наказу від 19.11.2007 р. він був прийнятий на роботу до відповідача на посаду інженера-енергетика.

Наказом № 22-вк від 12.04.2013 року його звільнено з роботи з 12.04.2013 року у звязку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.

Вважає, що звільнення його з роботи с незаконним з наступних підстав.

Так, звільняючи його з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідач не отримав на це належним чином згоди профспілкового органу.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 / крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації / п.п.2-5, 7 статті 40 i п.2, 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу / профспілкового представника /, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник/

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено.

Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою.

За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті.

У разі повторної неявки працівника / його представника / без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

На засідання профспілкового комітету він не запрошувався, заяви про розгляд питання у його відсутність не подавав.

Вважає, що засідання профспілкового комітету з питання його звільнення з роботи не було взагалі, так як в наказі про його звільнення з роботи від 12.04.2013 року відповідач не посилається на наявність такої згоди.

Також, на його погляд, при звільненні його з роботи відповідачем було порушено вимоги ст. 49-2 КЗпП України, відповідно до якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва i праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Про звільнення його з роботи за 2 / два / місяці відповідач його не попереджав, ніяку іншу роботу не запропонував.

Також, при звільненні його з роботи відповідачем було порушено вимоги ч. 2 ст. 40 КЗпП України відповідно до якої звільнення з підстави, передбаченої п. 1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. На день його звільнення відповідач мав вакансії, але ніяку іншу роботу йому запропоновано не було.

Відповідачем при його звільненні було порушено вимоги ч. 1 ст. 42 КЗпП України, а саме, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва i праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією i продуктивністю праці.

Звільнивши його з роботи як інженера-енергетика 2 категорії, відповідач залишив при цьому на роботі інженера-енергетика без категорії.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва i праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Просив суд поновити його на роботі в ОСОБА_2 регіональному управлінні водних ресурсів на посаду інженера-енергетика 2 категорії, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав,зазначивши, що причиною його звільнення з роботи являється помста адміністрації підприємства за написання ним доповідних на керівництво підприємства до вищестоящих органів в кількості більше 28 штук.

Представники ОСОБА_2 регіонального управління водних ресурсів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали.

Так, представник ОСОБА_2 регіонального управління водних ресурсів ОСОБА_4 зазначив , що ОСОБА_1 звернувшись до суду про поновлення на роботі, навмисно в позовній заяві не виклав дійсних і обєктивних обставин щодо його звільнення.

При звільненні ОСОБА_1 з роботи за ч.1 ст.40 КЗпП України ОСОБА_2 Регіональним управлінням водних ресурсів дотримані вимоги чинного трудового законодавства, зокрема ч.3 ст.64 Господарського Кодексу України, ч.1 ст.40 КЗпП України, п.13 Коментаря до ч.1 ст.40 КЗпП України.

Так, відповідно до п.3 ст.64 Господарського Кодексу України, визначено , що підприємство самостійно визначає свою структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис

Згідно п.13 / коментаря / до ч.1 ст.40 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган на свій розсуд має право чисельність робітників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення одних працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників інших спеціальностей та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад.

При цьому повинен додержуватися правила щодо переведення звільнення працівників на іншу роботу за наявності вакантних місць / посад / і згоди працівників.

ОСОБА_2 регіональним управлінням водних ресурсів було видано наказ №31 від 31.01.2013 року Про внесення змін до штатного розпису.

Вказаним наказом також була створена комісія з визначення кола осіб, що мають переважне право на залишенні на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України.

Представник відповідача ОСОБА_5 зазначила, що від отримання копії наказу та трудової книжки в день звільнення ОСОБА_1 відмовився, про що складено відповідний акт.

Також ОСОБА_5 пояснила , що скорочення штату працівників дійсно мало місце , були дотримані норми законодавства щодо вивільнення працівників, відповідні дії належним чином задокументовані.

На час скорочення, в електротехнічній лабораторії за штатним розписом було 4 посади інженера-енергетика: дві із них вищої категорії провідний інженер-енергетик і дві посади інженера-енергетика 1 категорії, одна із яких підлягала скороченню.

На цих посадах працювали інженер-енергетик 2 категорії ОСОБА_1 та інженер-енергетик ОСОБА_6 / наявний протокол №1 від 1.02.2013 року / .

Відповідно до ч.1.ст.197 КЗпП Україна та закону Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні, ОСОБА_6 не міг розглядатися як кандидат на скорочення.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України, переважне право на залишення на роботі при вивільненні надається працівникам з більш високою продуктивністю праці.

Позивач ОСОБА_1 має меншу продуктивність праці, так як дуже часто відлучався з роботи, а тому , комісія дійшла висновку, що скороченню штату підлягає саме ОСОБА_1

Також, позивачу ОСОБА_1 у присутності свідків вручалося попередження про наступне вивільнення і одночасно з цим було запропоновано дві посади на вибір, але він відмовився поставити свій підпис.

За таких обставин попередження ОСОБА_1 було зачитано вголос, про що складено відповідний акт. / додані до справи /

Також, ОСОБА_5 пояснила , що на час звільнення ОСОБА_1 з роботи в управлінні були вакантні посади / начальника відділу водних ресурсів та гідролога цього ж відділу /, проте ОСОБА_1 не міг претендувати на них, так як вони не відповідають його кваліфікації та досвіду роботи.

Крім того, у відповідності до чинного законодавства також отримана і згода первинної профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Також, до державної служби зайнятості були завчасно надані звіти про заплановане та фактичне вивільнення працівників.

Представник відповідача начальник ОСОБА_2 регіонального управління водних ресурсів ОСОБА_3, зазначив, що ОСОБА_1 ще з 2009 року створює конфліктні ситуації в колективі, намагається довести керівництву якісь вигадані історії, що стосуються трудової дисципліни завідувача електротехнічної лабораторії ОСОБА_7 , порушення правил технічної і безпечної експлуатації електроустановок на насосних станціях і виробничих обєктах управління, ним було направлено 28 доповідних записок на його ім,я , як керівника, на які головним енергетиком були надані відповіді і направлені на адресу позивача ОСОБА_1

Після конкретних перевірок фактів, викладених в доповідних ОСОБА_1, було виявлено, що суттєвих порушень не знайдено, викладена в них інформація не зна шла свого підтвердження.

Разом з тим , фахівці з електролабораторії, а також насосних станцій дали характеристику роботі ОСОБА_1, що суттєвими знаннями він не володіє, а тільки шукає негативи і в подальшому надходили звернення, що працівники відмовляються з ним працювати. Цьому підтвердження велика кількість доповідних записок та пояснень працівників.

В 2009 році було проведено атестацію в присутності незалежного експерта інспектора Держенергонагляду Мачуського В.І. , членів комісії ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4 та встановлено, що знань у ОСОБА_1 недостатньо для того, щоб відповідати займаній посаді інженера-енергетика 1 категорії.

До заперечень на позовну заяву ОСОБА_1 додано протокол засідання атестаційної комісії від 12 червня 2009 року .

Надалі, ОСОБА_1 було запропоновано посаду електромонтера цієї ж лабораторії, на яку він погодився.

Також, у 2010 році саме з подання завідувача лабораторії ОСОБА_7, якого ОСОБА_1 вважає неадекватним, ОСОБА_1 була проведена атестація і переведено на посаду інженера-енергетика 2 категорії.

Як завідувач лабораторії ОСОБА_7 ,так і члени атестаційної комісії, а також він особисто , прониклись співчуттям до ОСОБА_1 про те, що йому необхідно допрацювати до пенсії, про що він неодноразово звертався до нього особисто, та пішли йому назустріч.

За своїми морально-психологічними якостями, а також згідно низького рівня знань і відповідальності за поставленими завдання, саме посада ОСОБА_1 підлягає скороченню.

Вважає, що при звільненні ОСОБА_1 їхнім підприємством дотримано всі норми чинного трудового законодавства, від ознайомлення в повідомленні він відмовився, про що було складено акт.

На теперішній час дії ОСОБА_1 можна розцінювати помстою за скорочення,оскільки він продовжує викладати лише негативні моменти, які є надуманими і бездоказовими.

Суд, заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у суду не має, виходячи з наступних підстав.

В ході розгляду справи, встановлено, що відповідач - Черкаське регіональне управління водних ресурсів згідно з Положенням про Черкаське Регіональне управління водних ресурсів, затвердженого наказом Держводагентства України від 9.04.2012 року за № 184 є бюджетною неприбутковою організацією і належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади в галузі розвитку водного господарства і безпосередньо підпорядковане Дніпровському басейновому управлінню водних ресурсів Держводагентства України.

Також, встановлено , що наказом №31 від 31.01.2013 року Про внесення змін до штатного розпису, була створена комісія з визначення осіб, що мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, яка визначила, що під скорочення підпадає позивач ОСОБА_1

Згідно даного наказу, вбачається , що у зв,язку із зменшенням об,ємів робіт для спеціалістів електротехнічної лабораторії за рахунок заміни на насосних станціях управління застарілого обладнання на сучасне та більш надійне та необхідністю здійснення оптимізації структури управління, наказано внести зміни у штатний розпис з 15.04.2013 року та вивести посади зі штатного розпису , а також створити комісію для вирішення питання щодо наявності серед працівників, посади яких скорочуються осіб, що мають переважне право на залишення на роботі.

За обставинами справи , станом на 1.02.2013 року в електротехнічній лабораторії значиться дві посади провідного інженера-електрика, на яких працює інженер-енергетик ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і дві посади інженера-енергетика 1 категорії, на яких працює інженер-енергетик ОСОБА_6 і працював до скорочення ОСОБА_1 інженер-енергетик 2-ї категорії.

Також, в ході розгляду справи з,ясовано , що при вирішенні питання про скорочення посади інженера-енергетика 1 категорії управління виходило з того, що інженер-енергетик ОСОБА_6 без категорії не може розглядатися як кандидат на скорочення, оскільки відповідно до ч.1.ст.197 КЗпП України та Закону „Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні заборонено звільнення працездатної молоді після закінчення навчання та надання першого робочого місця на строк не менше двох років, а тому , посилання ОСОБА_1 у позовній заяві на порушення відповідачем вимог ч.1 ст.42 КЗпП України і залишення на роботі інженера-енергетика без категорії, а звільнення його, ОСОБА_1, інженера-енергетика 2-ї категорії - являється безпідставним.

У п.3 ст. 197 Науково-практичного коментаря до КЗпП України, зазначено,що звільнення молодого громадянина до закінчення двох річного строку за ч.1.ст.40 КЗпП України можна вважати обґрунтованим лише у разі повної ліквідації підприємства.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач неправомірно визначився щодо нього як спеціаліста з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а тому, не повинен був звільняти його з роботи, а іншого з меншою кваліфікацією, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження.

З наданого суду висновку планової атестаційної комісії від 12.05.2009 року ОСОБА_1 не відповідав займаній посаді інженера-енергетика 1 категорії, у звязку з чим був переведений на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду.

Посилання позивача ОСОБА_1 в ході розгляду справи на те, що його письмово не повідомляли про майбутнє звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України та пропозиції щодо переведення на інші посади, суд оцінює критично , оскільки це повністю спростовується:

- даними акту від 11.02.2013 року про відмову ОСОБА_1 від отримання даного попередження

- даними надання профспілковому комітету ОСОБА_2 РУВР відповідного подання від 4.03.2013 року за № 242 щодо надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1

- копією листа від 11.03.2013 року за № 259 про запрошення позивача на засідання профкому

- копією акту від 12.03.2013 року про відмову ОСОБА_1 прийняти участь в засіданні профкому, копією листа від 12.03.2013 року за № 262 про запрошення позивача на повторне засідання профкому

- копіями квитанцій документів про письмове запрошення на засідання профкому за місцем проживання та повернення листа після 3-х повідомлень відділу звязку про їх одержання і повернення листа у звязку із закінченням терміну зберігання, оглянутих у судовому засіданні

- даними звіту до ОСОБА_2 районного центру зайнятості про заплановане вивільнення працівників станом на 11.02.2013 року.

Крім того , позовні вимоги ОСОБА_1 повністю спростовані поясненнями в судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

В ході розгляду справи , позивач ОСОБА_1 підтвердив, що голова профкому ОСОБА_9 запрошував його бути присутнім на засіданні профкому, але він пішов не на засідання, а на роботу, оскільки йому, нібито, сказав йти на роботу сам керівник управління.

Проте, присутній в судовому засіданні керівник управління ОСОБА_3 спростував такі посилання ОСОБА_1, зазначивши, що ніякої розмови з ОСОБА_1 з цього приводу не було.

Також, в ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 підтвердив, що в день звільнення провідний інженер з підготовки кадрів ОСОБА_5 пропонувала йому ознайомитися з наказом про його звільнення та отримати трудову книжку та копію наказу, проте, він відмовився.

В судовому засіданні ОСОБА_1 також визнав , що при звільненні з роботи підприємством йому виплачено розрахункові кошти.

Таким чином , узагальнюючи вищенаведене, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у суду не має, оскільки відповідачем повністю дотримано вимоги чинного трудового законодавства, процедуру звільнення ,порушень трудового законодавства не допущено, з позивачем в повній мірі проведено розрахунок.

Відповідно до розяснень, викладених у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року № 9 зі змінами від 25.05.1998 року № 15 стосовно розгляду справ судами по трудових спорах, повязаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України суд при вирішенні такої категорії справ має враховувати та з,ясововувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо зміни в організації виробництва і праці, дані про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне звільнення.

При цьому, суд враховує розяснення даної постанови ПВСУ про те, що при звільненні власник або уповноважений ним орган в межах однорідних професій і посад провести перестановку /перегрупування / працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди, на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалося, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки / перегрупування /.

Що стосується наданих позивачем ОСОБА_1 заяв та скарг, адресованих ним відповідним органам влади та правоохоронним органам різних інстанцій щодо ряду порушень ,які, на його погляд допущені керівництвом ОСОБА_2 регіонального управління водних ресурсів у сфері господарської діяльності, то з пояснень свідків, які допитані в судовому засіданні,будь-яких доказів не добуто.

Крім того , надані ОСОБА_1 письмові документальні підтвердження доповідні записки / звернення , скарги / до вищестоящих організацій, в особливості до ОСОБА_1 державного агентства водних ресурсів України,не мають відношення до обставин звільнення головка А.В. з роботи.

А тому, суд вважає, що ці документи не відносяться до розгляду даної справи.

Узагальнюючи вищенаведене , суд вважає, що в позовних вимогах ОСОБА_1 має бути відмовлено.

На підставі вищенаведеного, ст.ст.11,60, 213-215, 88 ЦПК України , керуючись ст.ст. 40,43,49-2,116,221,232,235 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 регіонального управління водних ресурсів про поновлення на роботі та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи , але не були присутні при проголошенні судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ КЛОЧКО О.В.