Справа № 2-5440/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2013 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Войцеховській М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачів 05.09.2013 року звернувся з позовом, в якому просив визнати за кожним із позивачів в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності по ? частині будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після смерті померлого є позивачі: дружина ОСОБА_1 та сини ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4

На підставі зазначеного позивачі звернулися у встановлений строк до Девятої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом, в звязку з чим державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_5, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Проте по даний час позивачі не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_1.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник, який є також представником ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та проси їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та вважав його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, вказуючи на те, що, як вбачається з позовної заяви, отриманню свідоцтв про право на спадщину перешкоджає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок за померлим.

Посилався на те, що право власності та інші речові права підлягають державній реєстрації, в тому числі на житлові будинки, а правовстановлюючі документи державної реєстрації права власності на спірний будинок за померлим ОСОБА_5 відсутні. За таких обставин, враховуючи, що за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємці також не набувають відповідне право власності в порядку спадкування.

Крім того, представник відповідача в додаткових пояснення зазначив, що відповідно до п. 18 р. 3 Інструкції у разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища міського типу, виконком місцевої Ради депутатів трудящих на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це.

Так, враховуючи розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН АЗ. 1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року N 12/5-126, в якому, зокрема, зазначається, що оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05.08.1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; а по об'єктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року N 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

На підставі зазначеного представник відповідача вважав, що, виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Однак, враховуючи, що докази того, що спірний житловий будинок був прийнятий в експлуатацію в матеріалах справи відсутні, тому вважає, що право власності в порядку спадкування на спірний будинок у позивачів не виникає.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 23722та видане свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 відповідно до ст. ст. 1222, 1261 ЦК України є дружина померлого ОСОБА_1 та його сини: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, родинні відносини яких з ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 05.06.1955 року та свідоцтвами про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 30.05.1961 року, ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 08.01.1963 року та ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 від 03.09.1957 року.

Позивачі протягом шестимісячного строку звернулися з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до Девятої Київської державної нотаріальної контори, якою була відкрита спадкова справа за № С/С 170/2008 рік.

Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок по АДРЕСА_1, що і є спадковим майном.

Отже, нотаріусом було обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому у цьому випадку виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Так, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

За життя ОСОБА_5 не отримав правовстановлюючі документи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Однак відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, виготовленого 20.05.1991 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами побудовано в період 1960-х років.

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно слід враховувати зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку та на час відкриття спадщини, зокрема, положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07.12.1990 року №553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25.12.1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими центральним статистичним управлінням СРС 13.04.1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРС 12.05.1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом зазначених вище нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Так, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Разом з тим, на виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Згідно із Законом УРСР «Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування.

Крім того, до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Тому належним підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Також згідно з п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Пунктом 32 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських (селищних) радах, затвердженої Наказом Держкомстату України від 17.07.2000 року N 234, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.08.2000 року за N 480/4701, передбачено порядок заповнення розділу III «Житловий будинок (квартира) в приватній власності громадян», де записуються дані про житловий будинок

(квартиру) та його обладнання.

Житловий будинок - будівля, яка має поштовий номер, уся або не менше половини загальної площі якої призначено для постійного проживання, розташована на земельній ділянці з усіма розміщеними на цій ділянці допоміжними будівлями, спорудами, елементами благоустрою у визначених межах. При цьому у рядку 01 «Рік побудування» визначається рік побудування, яким вважався рік, у якому цей будинок було введено в експлуатацію.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

З введенням в дію Закону України «Про власність» 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалось, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.

Таким чином, при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

При цьому порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року №12/5-126, в якому зокрема роз'яснюється, що по об'єктах, які збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1995 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Крім того, згідно з п. 3.1 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2011 року (в редакції від 11.03.2006 року) технічній інвентаризації підлягають об'єкти (згідно з розділом 2) всіх форм власності, розташовані на земельних ділянках (за окремими поштовими адресами), незалежно від того, побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самочинно: будинки, включаючи прибудови та надбудови, громадські та виробничі будинки, господарські будівлі та споруди.

Технічна інвентаризація збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд проводиться з метою: визначення їх фактичної площі та об'єму (щодо проектних);обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів;установлення вартості об'єктів.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про технічну інвентаризацію об'єктів нерухомого майна» технічний паспорт - це документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна і містить основні відомості про нього (місцезнаходження, склад, технічні характеристики, план та опис об'єкта, наявність самочинного будівництва, перепланування тощо). Технічна інвентаризація може бути проведена за заявою замовника будівництва, власника чи користувача об'єкта нерухомого майна або об'єкта незавершеного будівництва.

Тобто, технічний паспорт - це документ який засвідчує наявність чи відсутність об'єкта нерухомості, його технічні характеристики та опис, наявність якого є обов'язковою.

Судом встановлено, що згідно з довідкою архівного сектору Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 03.09.2013 року за № 06-04/1252 за даними погосподарської книги за 1986-1989 роки по АДРЕСА_1 в м. Києва ОСОБА_5 постійно проживав та був власником вказаного житлового будинку, 1963 року забудови.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарську книгу, ОСОБА_5 своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив).

Саме не вчинення ним відповідних дій по оформленню свого права власності і одержання відповідного свідоцтва про право власності і спричинило подання спадкоємцями позову про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину вони не можуть.

Між тим, питання визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування має вирішуватись шляхом оцінки записів у погосподарських книгах у сукупності з іншими доказами, зокрема, із наявними технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Такими документи, що підтверджують право власності ОСОБА_5 на будинок АДРЕСА_1, є: Дозвіл №466 Виконавчого комітету Києво-Святошинської районної Ради трудящих Київської області про дозвіл ОСОБА_5 будівництва жилого будинку на ділянці с. Жуляни з кінцевим терміном будівництва 15.08.1963 року; План забудови земельної ділянки громадянина ОСОБА_5, затвердженого Виконавчим комітетом Києво-Святошинською Районною Ради депутатів трудящих; технічний паспорт на жилий дім (домоволодіння) по АДРЕСА_1 від 20.05.1991 року, в якому власником вказаний ОСОБА_5 і який є доказом того, що житловий будинок був прийнятий в експлуатацію; будинкова книга для громадян, що проживають в АДРЕСА_1; заказ-договір на виконання ремонтно-будівельних робіт по заказу населення по АДРЕСА_1 де в графі замовника вказується власник ОСОБА_5; План будови АДРЕСА_1, знятого з натури та затвердженого підписом Головою сільради та печаткою Жулинської сільської ради депутатів трудящих, де власником вказується ОСОБА_5

Враховуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку про те, що на день смерті ОСОБА_5 його право власності на спірний будинок було набуто та посвідчено у порядку, передбаченому законодавством, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, належними правовстановлюючими документами, а тому даний житловий будинок входить до складу спадщини і вимоги позивачів, будучи доведеними та обґрунтованими, підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Враховуючи, що, право власності виникає на підставі рішення суду, яке є одним з правовстановлюючих документів, визначених переліком, на підставі яких здійснюється реєстрація права власності, то відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи усі обставини даної справи щодо документального підтвердження субєктивних прав позивачів як спадкоємців, застосовуючи вимоги приведеного законодавства, суд приходить до висновку про відповідність обраного позивачами способу судового захисту та визнання обґрунтованими їх вимоги щодо визнання за ними права власності по ? частині жилого будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

Керуючись ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину жилого будинку літ. «А», загальною площею 88,1 кв. м, з господарчими будівлями та спорудами: веранда літ. «а», веранда літ. «а1», сарай літ. «Б», сарай літ. «Д», погріб, гараж літ. «Г», вбиральня «Е», огорожа №1, криниця літ. «І», розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину жилого будинку літ. «А», загальною площею 88,1 кв. м, з господарчими будівлями та спорудами: веранда літ. «а», веранда літ. «а1», сарай літ. «Б», сарай літ. «Д», погріб, гараж літ. «Г», вбиральня «Е», огорожа №1, криниця літ. «І», розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину жилого будинку літ. «А», загальною площею 88,1 кв. м, з господарчими будівлями та спорудами: веранда літ. «а», веранда літ. «а1», сарай літ. «Б», сарай літ. «Д», погріб, гараж літ. «Г», вбиральня «Е», огорожа №1, криниця літ. «І», розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину жилого будинку літ. «А», загальною площею 88,1 кв. м, з господарчими будівлями та спорудами: веранда літ. «а», веранда літ. «а1», сарай літ. «Б», сарай літ. «Д», погріб, гараж літ. «Г», вбиральня «Е», огорожа №1, криниця літ. «І», розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: