Справа №2-4486/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2013 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко

за участю секретаря - М.М. Рубець

розглянувши цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 8682 грн 77 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що 12.04.2008 між ТОВ «Комерційний Банк «Дельта», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 003-09316-120408. На підставі зазначеного договору позивач надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн з встановленим лімітом кредитування на день укладення кредитного договору 3000,00 грн. Відповідач за умовами договору зобов'язався щомісяця в строки, визначені договором, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією та заборгованості за овердрафтом, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитними коштами та всю суму пені у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та овердрафтом та процентів за користування кредитними коштами. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Проте відповідач порушила умови договору та свої зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим має прострочену заборгованість, яка станом на 05.07.2012 становить 8682,77 грн. Не зважаючи на повідомлення позивача про виникнення заборгованості, відповідач її не погасила, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності, про що надали письмову заяву.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.04.2008 між ТОВ «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №003-09316-120408, за умовами якого банк, відповідно до наданого держателем (відповідачем) пакету документів, а також згідно з вимогами банку та чинного законодавства України, відкриває держателю картковий рахунок НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні, випускає та надає держателю платіжну картку та ПІН-код до неї.

Пунктом 1.3 кредитного договору визначено, що позивач надає відповідачці кредит шляхом відкриття кредитної лінії в загальному розмірі 30000 грн та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3000,00 грн. Позивач самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах її загального розміру, при цьому сторони погодили, що у даному випадку Додаткова угода не складається.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору кредитні кошти та власні кошти відповідача використовуються для розрахунків за товари, що придбаваються відповідачем у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання відповідачем своїх зобов'язань перед банком за цим договором, та вчинення інших операцій передбачених договором.

Пунктом 2.3 кредитного договору сторони погодили, що відповідач сплачує банку проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставками, які зазначені в тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в додатку №1 до цього договору.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором від 12.04.2008 року №003-09316-120408 перед відповідачем виконав в повному обсязі та надав ОСОБА_1 кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії та платіжну картку, що підтверджується особистим підписом відповідача в кредитному договорі.

Проте відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів у строки та на умовах визначених кредитним договором належним чином не виконала і має прострочену заборгованість.

Як вбачається з розрахунку, доданому до позовної заяви, станом на 05.07.2012 заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором від 12.04.2008 №003-09316-120408 становить 8682,77 грн, яка складається з: 3131,30 грн - тіло кредиту, 2274,42 грн - заборгованість по відсоткам, 3277,05 грн - заборгованість за комісіями; пеня - 460,10 грн.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 536 ЦК України встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, на основі з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що права позивача було порушено.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування судом строку позовної давності, при цьому зазначаючи, що строк користування кредитом становить 364 календарних дні та закінчився 13.04.2009.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст.27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, судом встановлено, що строк дії кредитного договору від 12.04.2008 сплив 13.04.2009.

Згідно розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи (а.с.15), відповідачем ОСОБА_1 був здійснений останній платіж 26.02.2009 в сумі 838,75 грн.

Жодних додатків до договору щодо встановлення нових строків, пролонгації договору, внесення змін, матеріали справи не містять.

Посилання представника позивача на ті обставини, що строк позовної давності пропущено не було, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Клопотання про визнання поважними причин пропущення позовної давності, від позивача до суду не надходило.

На основі з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності, а відтак, позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст.256-257, 261, 267, 509, 525, 526, 536, 610, 611 625, 651, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223, 224, 226 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», суд, -

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка його оскаржує протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні - протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя - Г.О. Козленко