Справа №1624/3362/2012
Провадження №2/1624/831/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 січня 2013 року Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Марфіної Н.В.,

за участі секретаря Тютюнник А.О.

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пирятин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Пирятин»про стягнення коштів за надані послуги, -

у с т а н о в и в :

У грудні 2012 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів за надані послуги. Позовні вимоги мотивовано тим, що за попередньою домовленістю з відповідачем у серпні 2012 року належні йому вулики з бджолами у кількості 10 шт. були перевезені на землі Малютинської сільської ради, які знаходяться в оренді відповідача, для опилення гібридного соняшника, що належить ТОВ «Агрофірма Пирятин». Відповідач пообіцяв оплатити надані послуги з опилення у розмірі 250 грн. за кожний вулик, однак свої зобовязання не виконав, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 2500 грн., а також судові витрати повязані зі сплатою судового збору та оплатою юридичних послуг.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та додатково пояснив суду, що усно домовився з директором ТОВ «Агрофірма Пирятин»ОСОБА_3 про опилення своїми бджолами соняшника, який належить підприємству, при цьому, директор запевнив, що письмовий договір про надання таких послуг буде обовязково укладений. Кілька разів позивач звертався з вимогою про укладення письмового договору, однак надання послуг так і не було оформлене належним чином. Після того як пасіка була перевезена назад позивач ще декілька разів дзвонив ОСОБА_3, оскільки знав, що іншим пасічникам він заплатив обіцяні кошти, але останній відмовився здійснити оплату пославшись на те, що бджоли позивача не сильні і не здійснили належного опилювання.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог і просить суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що договірних відносин між позивачем та відповідачем не було, позивач не звертався з письмовою заявою про укладення будь-якого договору, акти здачі-приймання виконаних робіт відсутні.

Допитані в якості свідків в судовому засіданні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дали суду ідентичні покази пояснивши, що у серпні 2012 року вони допомагали перевезти пасіку позивача у кількості 10 вуликів, які були заповнені бджолами, на поле соняшника, а також допомагали перевозити вулики й у зворотному напрямку наприкінці вересня.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду показав, що влітку 2012 року на поля де цвів соняшник ТОВ «Агрофірми Пирятин», декілька пасічників попросили виставити свої вулики, в тому числі і позивач. Ніяких коштів нікому він за опилення соняшника не обіцяв, оскільки це самі пасічники мали з цього зиск, враховуючи, що в кінці літа вже мало цвітіння, а соняшник був пізнього визрівання. Як йому стало відомо в подальшому від інших пасічників, хтось з них пошуткував над позивачем і сказав, що за кожен вулик підприємство заплатить по 250 грн., а позивач безпідставно в це повірив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочини між юридичною та фізичною особою належить вчиняти в письмовій формі.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами у справі, що письмового договору між сторонами про надання послуг не укладалось.

Враховуючи, що згідно положень ст. 218 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо письмової форми правочину рішення суду не можу ґрунтуватися на свідченнях свідків, суд не приймає до уваги покази свідків допитаних в судовому засіданні, як такі, що є недопустимими в розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК України.

Крім того, вказані покази свідків є неналежними доказами в розумінні ч. 1 ст. 58 ЦПК України, оскільки не містять інформації щодо предмету доказування, а саме наявності між сторонами договірних відносин і їх належного оформлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Будь-які інші належні докази про укладення договору надання послуг в матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надані.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 58, 59, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 901, 903, 203, 208, 218 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Пирятин»про стягнення коштів за надані послуги відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: