Справа № 1323/1546/12 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/4029/13 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.

з участю секретаря Рванцової О.О.

з участю ОСОБА_2,ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом та позовом ОСОБА_2 до Стрийської РДА, Долішнянської сільської ради, про визнання рішення Стрийської РДА незаконним, свідоцтва про право власності на житловий будинок недійсним та визнання права власності і повернення майна, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернувся з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на будинковолодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що зі свого п'ятирічного о віку він разом з братом проживали із ОСОБА_7, з якою одружився їх батько. ОСОБА_8 не була його біологічною матір'ю. Його мати позбавлена батьківських прав відносно нього, а батько вдруге одружився на ОСОБА_7, яку він вважав своєю мамою. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається з житлового будинку. Рідних дітей у померлої ОСОБА_7 не було, а тому спадкоємцями після її смерті є він та його рідний брат ОСОБА_6 У встановлений законом строк він звернувся до Стрийської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено, оскільки у нього не було правовстановлюючих документів на підтвердження того, що покійна ОСОБА_9 була його мамою та дане господарство відносилось до колгоспного двору. Вважає, що має право на спадщину як спадкоємець 4-ї черги за законом, оскільки проживав із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, він вважав та вважає її своєю матір'ю, оскільки біологічну маму навіть не пам'ятає. Його батько перебував у шлюбі із спадкодавцем з 1972 року, вони проживали разом однією сім'єю в спірному будинковолодінні. Після смерті батька він продовжував проживати з мамою, допомагав по господарству, обробляв присадибну ділянку, надавав їй необхідну матеріальну допомогу, похоронив її та фактично вступив в управління спадковим майном, постійно проживає в будинку, користується речами матері, сплачує всі необхідні платежі, що стверджується довідками Долішненської сільської ради. Так як відповідач ОСОБА_6 не заперечує, щоб все майно їхньої матері ОСОБА_9 успадкував він один, а тому просить позов задовольнити.

ОСОБА_2 звернулася з позовом до Стрийської райдержадміністрації про визнання рішення незаконним. Зазначає, що у 1966 році залишила спірний будинок місцевому колгоспу, за що колгосп надав їй будматеріали які вона використала для будівництва нового будинку у місті Моршин. Даний будинок був взятий на баланс колгоспу і розподілений ОСОБА_7, яка з часом його приватизувала. З 1966 року по даний час вона будинком не цікавилась, не претендувала на нього. Свої претензії на спірний будинок вона стала пред'являти тільки в 2012 році, після того як суд рішенням від 17 листопада 2011 року визнав право власності на спірний будинок.Просить визнати незаконним рішення виконкому Стрийської міської ради № 292 від 1 грудня 1998 року про оформлення права власності та видачі свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_7 та визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на зазначений житловий будинок видане виконкомом Стрийської міської ради від 5 грудня 1988 року, визнати за нею право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами; зобов'язати відповідачів повернути їй будиноко Зазначає, що згідно рішення Долішнянської сільської ради № 3 від 29. січня 1958 року її чоловікові ОСОБА_10 було надано дозвіл на відкриття господарства у с. Горішнє, а 21 квітня 1958 року рішенням виконкому Долішнянської сільської ради № 6 надано дозвіл на будівництво житлового будинку і на підставі даного рішення ним було побудовано спірний житловий будинок з господарськими спорудами. З 1958 року вона проживала з сім'єю у зазначеному будинку, а у 1966 році вони залишили житловий будинок та передали його у тимчасове користування колгоспу, де вона працювала, під медпункт. У 1974 році у належне їй житло поселили ОСОБА_7, яка там проживала і ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. В цьому будинку проживав до 1982 року ОСОБА_12, який залишив будинковолодіння, переїхавши жити в інший населений пункт. Також у даному | господарстві проживали сини ОСОБА_12 - ОСОБА_6 до 14 квітня 1990 року та ОСОБА_5 до 5 липня 1988 року. Тому на момент скасування колгоспного двору у зазначеному житлі проживала лише ОСОБА_7, яка була одинока. На даний час рішенням виконкому Стрийської районної ради від 1 грудня 1988 року № 292 будинок з господарськими спорудами оформлено на ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та видане свідоцтво про право власності на спірний будинок. Вважає рішення Стрийської міської ради та свідоцтво про право власності на будинок незаконними, оскільки ніякого рішення про вилучення у неї належного їй та її сім'ї житлового будинку чи передачу на баланс колгоспу не приймалось. Проти позову ОСОБА_4 заперечила з вищенаведених підстав, мотивуючи тим, що покійна ОСОБА_8 безпідставно отримала у власність спірний будинок на який на даний час після її смерті претендує ОСОБА_5

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2013 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Стрийської районної державної адміністрації, Долішнянської сільської ради про визнання рішення Стрийської районної ради незаконним, свідоцтва про право власності на житловий будинок недійсним та визнання права власності і повернення майна, відмовлено за недоведеністю.

Рішення оскаржила ОСОБА_2 Вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Стверджує, згідно рішення Долішнянської сільської ради № 3 від 29 січня 1958 року її чоловікові ОСОБА_10 було надано дозвіл на відкриття господарства у с. Горішнє, а 21 квітня 1958 року рішенням виконкому Долішнянської сільської ради № 6 надано дозвіл на будівництво житлового будинку і на підставі даного рішення ним було побудовано житловий будинок з господарськими спорудами. З 1958 року вона проживала з сім'єю у зазначеному будинку, а у 1966 році вони залишили житловий будинок та передали його у тимчасове користування колгоспу, де вона працювала, під медпункт. Вказує, що змушена була тимчасово виїхати з с. Горішнє та залишити своє будинковолодіння. У 1974 році у належне їй житло поселили ОСОБА_7, яка там проживала і ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Також туди був поселений ОСОБА_12, який проживав до 1982 року та залишив будинковолодіння, переїхавши жити в інший населений пункт. Також у даному господарстві проживали сини ОСОБА_12 -ОСОБА_6 до 14 квітня 1990 року та ОСОБА_5 до 5 липня 1988 року. Тому на момент скасування колгоспного двору у зазначеному житлі проживала лише ОСОБА_7, яка була одинока. Зазначає, що на даний час рішенням виконкому Стрийської районної ради від 1 грудня 1988 року № 292 будинок з господарськими спорудами оформлено на ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та видане свідоцтво про право власності на спірний будинок. Вважає рішення Стрийської міської ради незаконним, а свідоцтво про право власності на будинок по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7 недійсним, оскільки ніякого рішення про вилучення у неї (апелянта) належного їй та її сім'ї житлового будинку, передачу його на баланс колгоспу чи сільської ради не приймалось, а тому ніхто не мав права розпоряджатись належним її сім'ї будинком та передавати його комусь, так як згоди ніхто з її сім'ї не надавав, а відповідно, передача будинку проведена всупереч діючому законодавству. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову, відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, оскільки з рішенням суду в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України). Відповідно до п.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення у частині задоволення зазначеної вище вимоги цьому не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, спірний будинок знаходиться у с.Горішне Стрийського району Львівської області. До вступу в дію Закону України "Про власність" господарство, у якому знаходиться спірний будинок, належало до колгоспного двору. Суспільна група двору змінена на робітничий після припинення двору у зв'язку із введенням в дію Закону України "Про власність". На час введення в дію названого Закону зв'язок із колгоспним двором не втратила ОСОБА_7. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на жилий будинок від 5 грудня 1988 року, спірний будинок належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, Заповіту щодо майна, яке їй належало на час смерті, спадкодавець не зробила. Сторони не заперечують, що ОСОБА_7 і ОСОБА_7 є однією особою. Про те, що спірне будинковолодіння належало ОСОБА_2 або членам її сім'ї, належних та допустимих доказів не надано. Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові ОСОБА_2

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду в цій частині відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів. З такими висновками суду слід погодитися, оскільки в цій частині ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині.

ОСОБА_5 звернувся з позовом про визнання за ним права власності на спірний будинок у порядку спадкування з тих підстав, що він є спадкоємцем четвертої черги померлої ОСОБА_7 Позивач не зазначав, що він має право на спадкування спірного будинку з інших підстав. Оскаржуваним рішенням ця вимога задоволена і вказано, що позивач є спадкоємцем після смерті матері з посиланням на ст.ст.1264 і 1268 ЦК України, якими передбачено спадкування за законом спадкоємцями четвертої черги, які постійно проживала із спадкодавцем не менше п'яти років до дня відкриття спадщини та прийняв таку, оскільки у визначений законом строк не відмовився від спадщини. З такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції свої висновки в цій частині обґрунтовує поясненнями свідків та довідкою Долішненської сільської ради від 23 вересня 2011 року про те, що ОСОБА_7, є мамою позивача ОСОБА_5, яка на день смерті проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1. Докази про те, що спадкодавець є мамою ОСОБА_5, або він був усиновлений нею, відсутні. Сам позивач не заперечує цієї обставини. Суд вказав, що факт постійного проживання позивача із ОСОБА_9 підтверджено довідкою Долішненської сільської ради від 23 вересня 2011 року, де вказано, що ОСОБА_5 з 1970 року по 1988 рік проживав в с. Горішнє разом з ОСОБА_7, яка ростила і виховувала ОСОБА_5 та його брата. Ці докази не можна визнати належними та допустими у даному випадку. Вказані довідки не містять відомостей про те, що ОСОБА_5 проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші докази на підтвердження цієї обставини не надані. Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не надав достовірних, належних та допустимих доказів на підтвердження підставності його позовних вимог.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині задоволеної вимоги не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином у цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.303, п.п.1, 2 ч.1 ст.307, ст. ст.308, 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу апеляційною скаргою ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2013 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: