Провадження №2/0202/2504/2013
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 липня 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.

при секретарі Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю МД ІСТЕЙТ про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2013 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивачка послалася на те, що з 26.06.2007 року вона працювала на посаді провідного бухгалтера в ТОВ МД ІСТЕЙТ. Наказом №35-К від 28 січня 2013 року вона була звільнена із роботи по п.1 ст.40 КЗпП України, в звязку з скороченням штату. Вважає звільнення з посади незаконним, оскільки при її звільненні були порушені норми КЗпП України. Порівняно з іншими бухгалтерами, які залишилися працювати у фірмі, вона має більш високу кваліфікацію та освіту (чотири вищі освіти за спеціальностями Матеріалознавство в машинобудуванні 1998 р., Облік та аудит 1999 р., Психолог 2008 р., Економіст з Фінансової роботи 2012 р.) і має на утриманні трьох неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Виходячи з цього, вона має переважне перед іншими право на залишення на роботі, однак при звільненні цього до уваги не взяли. Окрім того, її не ознайомили з наказом №82-ОД від 05.11.2012 р. про скорочення штату з наступним звільненням за 2 місяці, і їй взагалі не було запропоновано інше робоче місце.

Просила суд: поновити її на роботі у ТОВ МД ІСТЕЙТ; стягнути із відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 28.01.2013 року по 01.07.2013 року в розмірі 26072 грн. 20 коп. та судові витрати по справі, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 1906,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивачка та її представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити.

Представники відповідача судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Суду пояснили, що ОСОБА_1 була звільнена законно. Позивачка була персонально попереджена про наступне звільнення за два місяці, що підтверджується її підписом на повідомленні від 06.11.2012р. В даному повідомленні є посилання на наказ від 05.11.2012р. №82-ОД, який затвердив список посад та працівників, які підлягають скороченню. Не відповідає дійсності вказівка ОСОБА_1 в позовній заяві, що вона має переважне на залишенні на роботі, у зв'язку з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці з іншими бухгалтерами.

Документи (докладна записка головного бухгалтера ОСОБА_5, службові записки робітників підприємства: заступника директора з комерційних питань, ОСОБА_6, заступника головного бухгалтера ОСОБА_7, ст. інспектора з кадрів, ОСОБА_8, голови трудового колективу, ОСОБА_9А, довідки щодо продуктивності праці та кваліфікації ОСОБА_1, ОСОБА_10В.). У зв'язку з тим, що умови кваліфікації та продуктивності праці ОСОБА_1 і ОСОБА_10 виявилися нерівними, частина 2 ст.42 КЗпП України не застосовувалася для подальшого з'ясування їх переважного права на залишенні на роботі.

ТОВ МД ІСТЕЙТ не пропонувало ОСОБА_1 іншу роботу на підприємстві за вакантними посадами: (водій автотранспортних засобів, бухгалтер з дипломом спеціаліста, секретар, експедитор, менеджер з постачання, менеджер з ВЕД, начальник відділу постачання, різальник металу на ножицях і пресах, стропальник, машиніст екскаватору, тимчасова економіста в бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності II кат.), бо не мало використовувати ці посади та запланувало виключити їх із штатного розкладу. З цього приводу керівництво підприємства звернулося до загальних зборів учасників, у виключній компетенції якого приймання рішень про зміни штатного розкладу та введення в дію нового штатного розкладу, із відповідними службовими записками від 01.11.2012р., 07.11.2012р., 11.2012p, 04.12.2012p. Задовольняючи прохання підприємства загальні збори учасників прийняли рішення та вивели із штатного розкладу вказані посади з 11.12.2012р.

За період з 06.11.2012р. (попередження ОСОБА_1 про звільнення) по 28.01.2013р. (звільнення ОСОБА_1П.) на підприємстві існували та виникали вакантні посади: начальник відділу збуту, провідний інженер з нагляду за будівництвом, начальник дільниці тех. забезпечення, контролер у виробництві чорних металів, заступник начальника адміністративно-господарського відділу, робітник з комплексного обслуговування й ремонту будинків, стропальник, провідний менеджер з оптової торгівлі). Ці вакантні посади виникали у звязку із звільненням працівників і на їх місце були прийняті, або переведені працівники з інших Посади звільнених працівників не пропонувалися позивачу з причини невідповідності ОСОБА_1 необхідній кваліфікації та/або відсутності стажу роботи на цих посадах, бачених діючим законодавством та посадовими інструкціями, або неможливістю виконувати на якій існує заборона використання жіночої праці у зв'язку з підніманням вантажу більше (наприклад, стропальник - маса піднімання та переміщення вантажу становить 30 кг).

Таким чином, вважають, що TOB МД ІСТЕЙТ проведено процедуру звільнення позивача ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України, за скороченням штату відповідно до встановленого законом порядку. Просили в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка перебувала в трудових відносинах з TOB МД ІСТЕЙТ: наказом №62/18-К від 01.06.2007 року була прийнята на посаду провідного бухгалтера ( а.с.20).

Повідомленням від 06.11.2012 року позивача під підпис ознайомлено про звільнення з 09.01.2013 року у звязку із скороченням штату відповідно до наказу від 05.11.2012р. №82-ОД, а саме скорочення посади провідного бухгалтера.

Наказ про звільнення не узгоджувався із профспілковим комітетом, оскільки TOB МД ІСТЕЙТ не має первинної профспілкової організації.

Наказом №35-К від 28.01.2013 року ОСОБА_1 була звільнена із 28 січня 2013 року по п.1 ст.40 КЗпП України в звязку з скороченням штату ( перший день виходу на роботу з лікарняного, замість запланованої дати звільнення 09.01.2013 року (а.с.4).

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1. змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації ( банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06 листопада 1992 року №9 ( зі змінами внесеними постановами від 01.04.1994 року №4, від 26 жовтня 1995 року №18 та від 25 травня 1998 року №15), розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

В усіх випадках звільнення за п.1 ст40 КЗпП України проводиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою ІІІ-А КЗпП. Чинне законодавство не передбачає виключення зі строку попередження працівника про наступне вивільнення ( не менше ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасовій непрацездатності.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним при наявності двох і більше утриманців …..

Суд не може прийняти до уваги показання позивачки, про те, що вона була звільнена не законно, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, відповідно до рішення загальних зборів учасників TOB МД ІСТЕЙТ, оформлено у вигляді протоколу від 29.10.2012 року №29/10-1 було видано наказ директора товариства про скорочення штату працівників від 05.11.2012 р. №82-ОД ( а.с.43-44,48).

Встановлено, що на момент прийняття рішення загальних зборів учасників TOB МД ІСТЕЙТ, оформленого у вигляді протоколу від 29.10.2012р. № 29/10-1 про скорочення штату працівників на підприємстві було три посади провідного бухгалтера, які займали: ОСОБА_11, згідно наказу від 03.09.2010р. № 589-К, прийнята на роботу на період декретної відпустки основного працівника - ОСОБА_12; ОСОБА_1, згідно наказу від 01.06.2007р. №62/18-К; ОСОБА_10, згідно наказу від 27.09.2002р. №34-К.

До оформлення наказу від 05.11.2012р. №82-ОД про скорочення штату працівників і прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 на підприємстві відбулося визначення переважного права на залишенні на роботі провідного бухгалтера.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_11 тимчасово виконувала посадові обов'язки ОСОБА_12В, яка знаходилася у відпустці по догляду за дитиною і не підлягала звільненню по п.1 ст.40 КЗпП України, її кандидатура, з метою визначення переважного права на залишенні на роботі, не розглядалася. Крім того, ОСОБА_12 усно повідомила про свій намір виходу на роботу в січні 2013р.

Наказом від 09.01.2013р. ОСОБА_12, маючи дитину віком 2-х років, була поновлена на з 11.01.2013 за її заявою.

Головний бухгалтер - ОСОБА_5 та заступник головного бухгалтера - ОСОБА_13 надали довідки від 01.11.2012р. щодо кваліфікації та продуктивності праці провідних бухгалтерів: ОСОБА_1 та ОСОБА_10 за наступними критеріями: Освіта за спеціальністю та підвищення кваліфікації; функціональні обов'язки; виконання іншої роботи (розширення зони обслуговування, суміщення професій, тощо); стаж робота на підприємстві з урахуванням праці в ЗАО МД Груп, правонаступником якого є ТОВ МД ІСТЕЙТ, в тому числі в якості бухгалтера. Наявність заохочень та дисциплінарних стягнень.

На підставі вказаних довідок, інформація в яких відповідає записам в трудових книжках, документам про освіту та виконуваними функціональним обов'язками, було зроблено наступні висновки:

ОСОБА_10 має вищу освіту та підвищення кваліфікації яка стосується фаху бухгалтера ( спеціаліст з обліку та аудиту), має більший стаж роботи бухгалтера на підприємстві (9 років 7 місяців ) та більші за об'ємом і продуктивністю функціональні обов'язки. ОСОБА_10 має додаткові обов'язки з кадрової роботи, ОСОБА_10 проживає і працює у м. Дніпропетровську, виконує обов'язки по формуванню та здаванню звітів підприємства в різні фонди, які знаходяться в м. Дніпропетровську, за юридичною адресою підприємства.

ОСОБА_1 має кваліфікацію економіста з фінансової роботи, менший стаж роботи бухгалтера на підприємстві (5 років 5 місяців), менші за об'ємом функціональні обов'язки, у неї відсутні додаткові обов'язки. ОСОБА_1 проживає і працює у м. Запоріжжі. ОСОБА_14, ОСОБА_1 заохочень та дисциплінарних стягнень не мали.

Таким чином, відповідно до вказаних документів, докладних записок інших осіб підприємства, керуючись ч. 1 ст. 42 КЗпП України адміністрація підприємства визнала переважне на залишенні на роботі провідного бухгалтера ОСОБА_10В ( а.с.62-90).

У зв'язку з тим, що умови кваліфікації та продуктивності праці ОСОБА_1 і ОСОБА_10 виявилися нерівними, частина 2 ст.42 КЗпП України не застосовувалася для подальшого з'ясування їх переважного права на залишенні на роботі.

В судовому засіданні встановлено що з серпня 2012 року до теперішнього часу на підприємстві відбувається звільнення працівників, в тому числі за скороченням штату, що підтверджується наказами від 04.10.2012 року №72-ОД, від 05.11.2012 року №82-ОД, від 27.12.2012 року № 97-ОД, №96-ОД ( а.с.45-47;51-54). Так, на 01.08.2012 року загальна чисельність працівників склала 225 осіб, а вже на 31.03.2013 року 129 осіб. За цей період часу за скороченням звільнено 26 працівників ( а.с. 91-115).

Також судом встановлено, що ТОВ не пропонувало ОСОБА_1 іншу роботу на підприємстві за вакантними посадами: (водій автотранспортних засобів, бухгалтер з дипломом спеціаліста, секретар, експедитор, менеджер з постачання, менеджер з ВЕД, начальник відділу постачання, різальник металу на ножицях і пресах, стропальник, машиніст екскаватору, тимчасова економіста в бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності II кат.), бо не мало використовувати ці посади та запланувало виключити їх із штатного розкладу. З цього приводу керівництво підприємства звернулося до загальних зборів учасників, у виключній компетенції якого приймання рішень про зміни штатного розкладу та введення в дію нового штатного розкладу, із відповідними службовими записками від 01.11.2012р., 07.11.2012р., 11.2012p, 04.12.2012p. Задовольняючи прохання підприємства загальні збори учасників прийняли рішення та вивели із штатного розкладу вказані посади з 11.12.2012р.

За період з 06.11.2012р. (попередження ОСОБА_1 про звільнення) по 28.01.2013р. звільнення ОСОБА_1П.) на підприємстві існували та виникали вакантні посади: начальник відділу збуту, провідний інженер з нагляду за будівництвом, начальник дільниці тех. забезпечення, контролер у виробництві чорних металів, заступник начальника адміністративно-господарського відділу, робітник з комплексного обслуговування й ремонту будинків, стропальник, провідний менеджер з оптової торгівлі. Ці вакантні посади виникали у звязку із звільненням працівників і на їх місце були прийняті, або переведені працівники з інших Посади звільнених працівників не пропонувалися позивачу з причини невідповідності ОСОБА_1 необхідній кваліфікації та/або відсутності стажу роботи на цих посадах, бачених діючим законодавством та посадовими інструкціями, або неможливістю виконувати на якій існує заборона використання жіночої праці у зв'язку з підніманням вантажу більше (наприклад, стропальник - маса піднімання та переміщення вантажу становить 30 кг) ( а.с. 116-133).

Щодо твердження ОСОБА_1, що їй роботодавець мав запропонувати посаду за її кваліфікацією, а саме заступника начальника адміністративно-господарського відділу, то як встановлено в судовому засіданні, оскільки ОСОБА_1 перебувала на лікарняному листі з 26.12.2012 року по 25.01.2013 року, дана посада була запропонована ОСОБА_15, ( пров. інженер із впровадження нової техніки й технологій) посада якого теж скорочувалась, згідно до наказу №82-ОД від 05.11.2012 року та у звязку з терміновим прийманням передачею товарно-матеріальних цінностей підзвітних працівнику, який звільняється. Переведений на посаду 22.01.2012 року.

Судом встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 Н,П. їй були нараховані та перелічені на заробітну платіжну картку: вихідна допомога, грошова компенсація за всі дні щорічної відпустки та додаткової відпустки та надані всі необхідні звіти до центру зайнятості про вивільнення працівника. ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю, про що не заперечували сторони по справі.

Таким чином, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про не доведеність позивачем своїх вимог та вважає необхідним в задоволені позову відмовити.

Відмовляючи в задоволені основного позову, суд відмовляє і в задоволені вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України державі витрат віднести за рахунок держави.

Керуючись: ст. ст. ч.1 ст. 40,42, 232, 233,234,235 КЗпП України, ст. ст. 11, 27, 31, 59, 60, 61, 81, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар