АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3921/2013 р. Головуючий в І інстанції : РябцеваМ.С.
Категорія 20 Доповідач: Борко А.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року грудня місяця 12 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі :

Головуючого : Борка А.Л.

суддів: Бездрабко В.О.

ОСОБА_1

при секретарі : Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 28.10.2013 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу від 05 листопада 2008 року недійсним та визнання права власності ,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом, зазначаючи, що на підставі договору дарування від 23.01.1991 року ОСОБА_2 належало 1/2 частина житлового будинку №42 по вул. Литвинова в м. Херсоні. Після реального розподілу вказаного домоволодіння Суворовським районним судом м. Херсона від 25.01.2005 року належна їй частка склала 52/100 частини.

05 листопада 2008 року між нею та відповідачкою ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого вона передала у власність відповідачки належні їй 52/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд за адресою: вул. Литвинова,42 у м. Херсоні. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 4438 .

Позивачка просила визнати договір купівлі-продажу житлового будинку від 05 листопада 2008 року недійсним, як такий, що був укладений внаслідок помилки щодо природи договору, оскільки вважала, що укладає договір дарування, а також просила визнати за нею право власності на 52/100 частин житлового будинку розташованого в м. Херсоні за адресою: вул. Литвинова, 42 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 28.10.2013 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 направила в адресу суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, осіб, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи , на підставі договору дарування від 23.01.1991 року позивачці належала 1/2 частина житлового будинку по вул. Литвинова 42, в м. Херсоні. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 25.01.2005 року був здійснений реальний розподіл вказаного домоволодіння, відповідно до якого частка позивачки склала 52/100 частин (а.с.6). 05.11.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивачка продала належні їй 52/100 частин спірного житлового будинку за адресою м. Херсон, вул. Литвинова 42, відповідачці , за що відповідач сплатила їй - 43 532 грн. (а.с.8-9). Договір купівлі-продажу від 05 листопада 2008 року був належним чином посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 4438 . Після укладення договору відповідачка разом із родиною в'їхала у спірне домоволодіння, де проживала тривалий час.

Відмовляючи у задоволені позовних вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності позивачем факту укладення договору купівлі-продажу внаслідок помилки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Колегією суддів проаналізовано посилання позивачки в якості обґрунтування своїх позовних вимог на положення ч.1 ст.229 ЦК України та надано їм правову оцінку .

Згідно ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення, відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі, неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією із сторін зобовязань, які виникли з правочину і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто в причинах, які спонукали до його вчинення, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, на думку колегії суддів, виходячи з вимог чинного законодавства для визнання правочину недійсним за правилами статей 229 ЦК України повинна бути помилка, яка має істотне значення та стосується прав та обов'язків сторін правочину на час укладення договору.

У відповідності з вимогами статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі вимог статей 10, 60 ЦПК України ,кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, виходячи із засад змагальності сторін, меж судового розгляду, обов'язку сторін щодо доведення та подання доказів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності задоволенню не підлягають, оскільки на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження наявності обставин, які мають згідно до вимог ст.229 ЦК України істотне значення , щодо яких помилилася сторона правочину та які існували саме на момент вчинення правочину.

Згідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу, згідно із законом.

Обрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким вимогам закону рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 28.10.2013 року відповідає.

На думку колегії суддів суд першої інстанції з достатньою повнотою зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, до уваги не приймаються як такі, що не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і такі, що висновки суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 28 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :