Номер провадження № 22-ц/785/78/13
Головуючий у першій інстанції Куриленко
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2013 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Гончаренко В.М.

суддів: Комаровської Н.В., Короткова В.Д.

з участю секретаря Стадніченка А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, переведення прав покупця, визнання права власності та стягнення грошової суми за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 17 липня 2012 року, -

встановив:

09.06.2011р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги, посилався на те, що 21 червня 2010 року він надав відповідачу ОСОБА_2 доручення, відповідно до якого останнього уповноважив оформити необхідні документи для прийняття ним спадщини та отримання права власності на квартиру АДРЕСА_1, після її оформлення, продати зазначену квартиру та купити на, його, ОСОБА_1, імя інше житло.

Відповідачем були оформлені усі необхідні документи для прийняття ним спадщини у звязку з чим, він набув право власності на АДРЕСА_2.

В грудні 2010 року, на виконання зазначеної домовленості, ним, ОСОБА_1 вчинений правочин, відповідно якого він продав трьохкімнатну квартиру №89 за 62 000 доларів США.

Кошти від її продажу отримав відповідач для придбання на його, ОСОБА_1 імя іншої квартири.

11 січня 2011 року відповідач вчинив правочин по придбанню квартири АДРЕСА_3 за суму еквівалентну 42 000 доларів США. Різниця вартості квартир, на його думку склала 20 000 доларів США, яку відповідач йому не повернув.

Крім того, відповідач оформив право власності на цю квартиру на своє імя, а не на його, ОСОБА_1 імя, як це зазначено у наданому йому дорученні від 21 червня 2010 року.

У звязку з викладеним, ОСОБА_1 просить визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 на імя ОСОБА_2 недійсним в частині зазначення у договорі покупцем ОСОБА_2, перевести на його, ОСОБА_1 права покупця за вказаним договором, визнати за позивачем право власності на вказану квартиру та стягнути з відповідача грошову суму еквівалентну 20 000 доларів США.

У червні 2011 року ОСОБА_1 помер, у звязку з чим, до участі у справі у якості його правонаступника спадкоємця за заповітом, притягнуто ОСОБА_5.

ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав. Представник відповідача позов не визнав.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 17 липня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на рішення суду просив про його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне її задовольнити з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд перщої інстанції виходив з того, що останній розпорядився за життя належним йому майном та грошовими коштами на свій власний розсуд, оскільки недієздатним не визнавався, доказів, які б підтверджували, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг ними керувати, а також знаходився під впливом тяжких обставин суду позивачем не надано.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що це призвело до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.1,3 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення.

За змістом ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст,203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, що вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено і не заперечувалось сторонами у судовому засіданні наступне.

21.06.2010 року ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2 видана довіреність, згідно якої ОСОБА_2 уповноважений на оформлення спадкових прав на спадкове майно /квартиру АДРЕСА_4 / що залишилось після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з правом продажу зазначеного майна за ціною на його власний розсуд та придбання будь-якого майна на імя ОСОБА_1 (а.с. 6).

Після оформлення необхідних документів, ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_4 особисто та отримав кошти від її продажу, про що свідчить договір купівлі-продажу від 29 грудня 2010 року (а.с.133).

Кошти від проданої квартири у розмірі 62 000 доларів США ОСОБА_1 передав в цей же день ОСОБА_2, що не заперечувалося сторонами та вбачається із пояснень як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2, які містяться у відмовних матеріалах справи №1822 /а.с.69/, оглянутих в судовому засіданні судом першої та апеляційної інстанції /а.с. 79-83 відмовного матеріалу/.

В поясненнях ОСОБА_1, що не заперечувалося і ОСОБА_2, зазначено, що квартира АДРЕСА_1 продана саме за 62 000 доларів США та ці кошти отримані саме ОСОБА_2

Не заперечувалася ОСОБА_2 і та обставина, що 11 січня 2011 року ним куплена квартира АДРЕСА_5 менша за площею за 42 000 доларів США саме для ОСОБА_1, але договір купівлі-продажу квартири він оформив на своє імя /а.с.81-83 відмовного матеріалу, а.с.136,137 матеріалів цивільної справи/.

Крім цього, вищевикладене підтверджується договором від 21.06.2010 року, де зазначено, що ОСОБА_1 передав кошти ОСОБА_2 саме на купівлю для ОСОБА_1 іншого житла, для саме, його - ОСОБА_1 проживання в цьому житлі /а.с.135/.

У звязку з викладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково вважав, що з договору від 21.06.2010 року не вбачається обовязок відповідача придбати житло саме на імя ОСОБА_1

ОСОБА_2, також, не заперечував в частині залишення у себе різниці вартості квартир, яка склала 20 000 доларів США, яку він ОСОБА_1 так і не повернув та не міг пояснити яким чином використав ці кошти /а.с. 81-83 відмовного матеріалу №1822 а.с.69/.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, яка визначає правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами /вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена тільки особами, визначеними у ЦК України та інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів, - а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто особами, права яких були порушені в момент укладення договору.

Аналізуючи матеріали справи, судова колегія приходить до висновку, що позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним, переведення прав покупця, визнання права власності та стягнення грошової суми підлягає задоволенню.

Згідно ст.250 ЦК України представник має право відмовитися від вчинення дій, які були визначені довіреністю та забовязаний негайно повідомити особі, яку він представляє, про відмову від вчинення дій, які були визначені довіреністю. Представник не може відмовитися від вчинення дій, які були визначені довіреністю, якщо ці дії були невідкладними або такими, що спрямовані на запобігання завданню збитків особі, яку він представляє, чи іншим особам. Представник відповідає перед особою, яка видала довіреність, за завдані їй збитки у разі недодержання ним вимог, встановлених частинами другою та третьою цієї статті.

Виходячи із довіреності, яку прийняв відповідач ОСОБА_9 і який підтвердив також отримання грошей від ОСОБА_1 на придбання квартири АДРЕСА_3 для ОСОБА_1, але придбав ОСОБА_9 та оформив квартиру на своє імя, свідчиить про те, що він діяв навмисно проти інтересів ОСОБА_1

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Спростувати ці обставини в судовому засіданні представник відповідача не зміг.

Відповідно до 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення /частина перша статті 229 цього Кодексу/, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_1 доведена передача ОСОБА_9 грошей від продажі квартири АДРЕСА_1 у розмірі 62 000 доларів США. Той факт, що відповідач оформив квартиру АДРЕСА_3 на своє імя, хоча знав, що ця квартира повинна бути куплена на імя ОСОБА_1 та не повернув залишок коштів у розмірі 20 000 доларів США вказує на те, що ОСОБА_9 діяв проти інтересів довірителя ОСОБА_1, вийшовши за межі, наданих ним повноважень.

Представник відповідача не навів ніяких доказів в підтвердження того, що квартира куплена на гроші ОСОБА_9

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що є всі підстави вважати, що згаданий правочин за правилами ст. 217 ЦК України в частині покупця є недійсним та для визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 недійсним в частині зазначення покупцем ОСОБА_2 та вважати покупцем за спірним договором процесуального правонаступника ОСОБА_5, який залучений до слухання справи в порядку заміни сторони /ОСОБА_1, померлого 21.06.2011 року /а.с.23/./ та підтримував позовні вимоги, тому вони підлягають задоволенню саме у відношенні ОСОБА_5, який є спадкоємцем майна /а.с. 12/.

Стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 також підлягає різниця вартості квартир - грошова сума у розмірі 159 400,00 грн., еквівалентна 20 000 доларів США.

Отже, на підставі наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що порушені права позивача, як власника.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанціїпідлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову

ОСОБА_1

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.1,3,4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 17 липня 2012 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, переведення прав покупця, визнання права власності та стягнення грошової суми задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 на імя ОСОБА_2, укладений 11 січня 2011 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2, недійсним в частині зазначення у договорі покупцем ОСОБА_2.

Перевести на імя ОСОБА_5 права покупця квартири АДРЕСА_3 за договором купівлі-продажу від 11 січня 2011 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_2.

Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 грошову суму еквівалентну 20 000 доларів США 159 400,00 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді