УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2013 року м. Мукачево Справа №303/4751/13-ц

6/303/340/13

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши матеріали

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія»

про заміну стягувача у виконавчому провадженні,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №0707/3708/2012, виданого Мукачівським міськрайонним судом про стягнення в примусовому порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором №31-МКК від 27.12.2007.

Вирішуючи питання щодо можливості прийняття до розгляду вищевказаної заяви суд виходить з наступного.

Статтею 1 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з положеннями частини першої та другої ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

При цьому суд, у відповідності з приписами частини четвертої ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Нормами Цивільного процесуального кодексу України (ст. 378) передбачений процесуальний порядок вирішення питань, повязаних із заміною сторони у виконавчому провадженні.

Так, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Із вищевказаними нормами Цивільного процесуального кодексу України у повній мірі кореспондуються і приписи, які містяться в Законі України «Про виконавче провадження» (частина пята ст. 8). Так, у разі вибуття однієї із сторін державний

виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до вимог частин першої - третьої ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Сторони зобовязані подати свої докази суду до початку розгляду справи по суті (частина перша ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України)

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано, що при вирiшеннi цивiльних справ суд має виходити з поданих сторонами доказiв.

Фактичний аналіз матеріалів за заявою ТОВ «Українська боргова компанія» свідчить про те, що суд позбавлений можливості обєктивно вирішити її по суті з огляду на те, що в них відсутні фактичні дані відносно конкретного виконавчого провадження, в межах якого потрібно здійснити заміну сторони, а також доказово не підтверджено обставин його дійсного існування на момент подання заяви та її розгляду судом.

Суд у самостійному порядку не може не може збирати за заявника докази, оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, однак з урахуванням приписів частини четвертої ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини восьмої ст. 8 Цивільного процесуального кодексу України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства аналогія права).

Зазначене є підставою для залишення заяви без руху на підставі частини першої ст.121 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 1, 10, 11, 8, 119, 121, 209-210, 378 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву залишити без руху.

2. Повідомити заявника про необхідність усунення недоліків вказаних у мотивувальній частині цієї ухвали протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

3. Копію даної ухвали надіслати заявнику.

4. Наслідки невиконання вимог ухвали суду про залишення заяви без руху передбачені частиною другою ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України.

5. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2

Копія вірна.

Суддя В.В. Кость