РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2013 року

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої суду судді Кузьменко І.О.,

за участі секретаря Сачко Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Підволочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившою право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, вказавши, що вона являється власником будинку №7 по вул.Шевченка у с.Кам'янки Підволочиського р-ну Тернопільської області. У будинку зареєстрована відповідачка, котра з травня 2006 року проживала у будинку як дружина її онука ОСОБА_3 Однак, оскільки сімейне життя їх не склалося, то 07.02.2012 р. ОСОБА_2 забрала дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і покинула її будинок. Таким чином відповідачка не проживає у будинку понад рік. Угоди про порядок користування житлом між нею та відповідачкою укладено не було, будь-які домовленості відсутні. Добровільно скасувати реєстрацію ОСОБА_2 не бажає, через факт реєстрації позивачка не може оформити житлову субсидію. Посилаючись на ст.64,165 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 втратившою право користування житлом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав і пояснив: після одруження із ОСОБА_2 вони стали проживати у будинку бабусі ОСОБА_1 07.02.2012р. його дружина ОСОБА_2, після сімейного скандалу,, забравши дитину та її речі, поїхала до своїх батьків у Збаразький район. Приблизно у червні місяці вона приїхала і забрала речі холодильник, пральну машину, телевізор, мікрохвильову піч, свої речі, одяг, посуд, штори, карнизи. З того часу до будинку вона не поверталася. Після рішення суду у жовтні 2012року, яким було відмовлено у позові позивачки про визнання відповідачки втратившою право на житло, вона не повернулася проживати. Через факт прописки відповідачки позивачка не взмозі оформити житлову субсидію.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала і пояснила, що вона проживає у м. Тернополі на винайманій квартирі. Виписуватися з будинку не бажає, оскільки влітку, можливо приїде проживати у село.

Представник відповідачки ОСОБА_5 позов не визнав і підтримав пояснення ОСОБА_2

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти:

Позивачка ОСОБА_1 являється власником будинку №7 по вул.. Шевченка у с. Кам'янки Підволочиського р-ну Тернопільської області. У ньому, згідно відмітки від 27.07.2010року зареєстрована відповідачка, котра у будинок вселилася як дружина онука позивачки ОСОБА_3, шлюб між якими по рішенню Підволочиського райсуду від 29.08.2012 року розірвано.

Статтею 156 ЖК України визначені права і обовязки членів сімї власника житлового будинку, а також права і обовязки осіб, припинивших сімейні відносини з власником будинку.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України членами сім'ї являються дружина власника, їх діти і батьки а також особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, відповідачка ОСОБА_2 не являлася членом сім'ї ОСОБА_1, оскільки не підпадає під перелік осіб, визначених законом та спільного господарства з нею не вела.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 першого протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року Про ратифікацію Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власності володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист прав власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Виходячи із наведеного, позивачка ОСОБА_1, як власник житлового будинку, має право вимагати усунення порушення її права володільця будинку, оскільки фактом прописки відповідачки позивачці створюються певні незручності. Зокрема, вона не взмозі оформити житлову субсидію.

Проаналізувавши наведене, суд вважає, що оскільки фактом прописки ОСОБА_2 у будинку, належному ОСОБА_1, порушене право як власника будинковолодіння і вона вправі вимагати усунення порушеного права, то позов слід задовольнити і визнати відповідачку втратившою право на користування вказаним житлом.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 16, 383,386,391,ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. ст. ст. ст. 3, 4, 10, 14, 57, 60, 174, 210, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити.

Визнати ОСОБА_2 втратившою право користування житловим приміщенням будинком №7 по вул. Шевченка у с.Кам'янки Підволочиського району Тернопільської області, належному ОСОБА_1.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 10-ти днів з дня складення рішення у повному обсязі.

Суддя - підпис

Копія вірна:

Суддя І.О. Кузьменко