АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9400/13 Справа № 2-6126/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2013 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Ремеза В.А., Прозорової М.Л., при секретареві Литвиненко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 21 червня 2011 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Українського науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності про визнання недійсними виписки, довідки та поновлення права на діагноз,- в с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Українського науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності з позовом про порушення прав пацієнта у звязку з наданням йому відповідачем у період з 14 по 27 серпня 2009 року медичних послуг неналежної якості, про визнання недійсними виписки та консультативної довідки №4365 та про поновлення права на діагноз.

Ухвалою Жовтневого райсуду м.Дніпропетровськ від 21.06.2011р. закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Українського науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності про визнання недійсними виписки, довідки та про поновлення права на діагноз. В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність вимогам закону вказаної ухвали, просив її скасувати і ухвалити рішення про задоволення його позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вона підлягає скасуванню за такими підставами.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався п.1 ст.205 ЦПК України та посилався на те, що вказана заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки вибраний позивачем спосіб захисту своїх прав не передбачений ст.16 ЦК України.

Вказаний висновок суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

Відповідно до положень ст.ст.124,125 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, причому юрисдикція судів поширюється на усі правовідносини, що виникають у державі, а сама система судів будується за принципом спеціалізації.

За вимогами ч.1,3 ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.205, ч.2 ст.206 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з тієї підстави, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Вказані вимоги закону суд першої інстанції не врахував та зробив суперечливі висновки. Закривши провадження з тих підстав, що вказана заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, суд не зазначив, до юрисдикції якого ж суду віднесено розгляд таких справ. Одночасно з цим висновком суд послався і на те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не передбачений ст.16 ЦК України. Між тим, підстави для закриття провадження у справі передбачені у ст.205 ЦПК України, перелік їх обмежений і такої підстави закриття провадження у справі, як обрання позивачем такого способу захисту своїх прав, що не передбачений ст.16 ЦК України, він не містить. Обмежений законодавцем перелік підстав закриття провадження у справі розширеному тлумаченню не підлягає, а вказана судом обставина може розцінюватись лише у якості обґрунтованості заявлених вимог після розгляду їх по суті у передбаченому законом порядку.

Посилання суду першої інстанції на встановлення ухвалою іншого суду того, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства суперечить вимогам закону, передбаченим як у ч.3 ст.61 ЦПК України, так і у п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України. Крім того, при цьому судом залишено без уваги та належного дослідження інше судове рішення - рішення Словянського міськрайсуду Донецької області від 14.02.2012р., яким по суті розглянуто позовні вимоги ОСОБА_2 щодо неналежності наданих Українським науково-дослідним інститутом медико-соціальних проблем інвалідності медичних послуг у період з 14 по 27 серпня 2009 року та недійсності виданої інститутом консультативної довідки №4365 та не перевірено, чи має воно законну силу на даний час та чи не вирішено ним спір про той самий предмет і з тих самих підстав, що і заявлений ОСОБА_2 до Жовтневого райсуду м.Дніпропетровськ.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають зазначеним вимогам закону, його ухвала на підставі п.4 ст.311 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду тієї ж інстанції для продовження її розгляду. Вимога ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про задоволення його позовних вимог апеляційним судом розгляду не підлягає, оскільки предметом апеляційного перегляду була законність закриття провадження по справі, а не ухвалене з приводу суті позовних вимог рішення суду першої інстанції. У звязку з цим апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст.303,307,311,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 21 червня 2011 року скасувати, справу направити до того ж суду для продовження її розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді :