Справа №589/2060/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Яковенко
Номер провадження 22-ц/788/1557/13 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Білецького О. М.,

суддів - Кононенко О. Ю., Шевченка В. А.,

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 травня 2013 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

08 квітня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 39002 грн. 54 коп. і 309 грн. 03 коп. судових витрат.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 травня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на недоведеність обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що даний кредитний договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань, а оскільки позичальник не виконав обовязків за договором, зобовязання не припинилося і банк має право на стягнення заборгованості, тому строки позовної давності дотримані. Вказує, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12 серпня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 шляхом оформлення заяви позичальника про надання послуг кредитування було укладено кредитно-заставний договір № DNH4KP90000115, відповідно до умов якого банк надав йому на строк до 13 серпня 2007 року включно кредит у сумі 2865 грн. 20 коп. на придбання двох мобільних телефонів, на умовах сплати та за користування цими коштами 2,09 % на місяць (25,8% на рік) на суму залишку заборгованості а також комісії. Розмір щомісячного платежу сторони визначили у 272 грн. 92 коп.

Однак умови договору ОСОБА_2 не виконував і за розрахунками банку станом на 28 січня 2013 року його заборгованість склала 39002 грн. 54 коп., з яких: 2865 грн. 20 коп. - тіло кредиту, 126880 грн. 55 коп. - проценти, 21115 грн. 34 коп. - пеня, 500 грн. і 1833 грн. 45 коп. - штраф (а.с.4).

За таких, правильно і з достатньою повнотою встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в порушення вимог ст.ст.526, 527, 1048, 1049, 1054 ЦК України та умов договору, ОСОБА_2 допустив прострочену заборгованість по основному платежу, сплаті відсотків та комісії, що в силу ст.ст.549, 611, 1050 ЦК України надає право банку нарахувати йому пеню та штраф і вимагати стягнення з нього на користь банку заборгованості у повному обсязі.

У той же час, суд на законних визначених ч.4 ст.267 ЦК України підставах відмовив у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Так, місцевий суд обґрунтовано не взяв до уваги посилання банку, як на складову частину кредитного договору, на «Умови та Правила надання банківських послуг», у пункті 1.7.3.1 яких йдеться про збільшення строку позовної давності по вимогам за цим договором до 50 років (а.с.31), оскільки всупереч вимогам ст.ст.207, 1055 ЦК України та ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» вони позичальником не були підписані, їх оригінал ОСОБА_2 банком не передавався.

Крім того, у справі не має відомостей і позивачем не надано доказів, що зазначені «Умови та Правила надання банківських послуг» діяли на час підписання договору саме у тій редакції, яка додана до позову.

За таких обставин суд до спірних правовідносин правильно застосовував загальну позовну давність тривалістю у три роки, встановлену ст.257 ЦК України.

Так як відповідач зобовязувався сплатити заборгованість за кредитом до 13 серпня 2007 року включно, але зобовязання не виконав, у позивача з 14 серпня 2007 року виникло право вимагати повернення наданого кредиту у судовому порядку.

Банк не подав суду клопотання про поновлення визначеного ст.257 ЦК України загального строку позовної давності та не зазначив і не надав доказів поважності причин його пропуску.

Посилання апелянта на дію кредитного договору до моменту остаточного виконання зобовязання позичальником за цим договором також є безпідставними.

Сама по собі умова кредитного договору про його дію до повного виконання боржником зобовязання перед кредитодавцем, не може розглядатися як встановлення строку дії договору, оскільки не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

При цьому суд правильно застосував положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та врахувавши розяснення, що надані у п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, обґрунтовано вказав, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у звязку з чим позовна давність за даним позовом застосовується судом незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -