МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2013 р. Справа № 1016/1612/12

Макарівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді В.О. Оберемка,

при секретарі Гребінській Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Макарів Київської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2, треті особи: Макарівська селищна рада Київської області, ОСОБА_3 Держкомзему у Макарівському районі Київської області про визнання договору оренди та рішення Макарівської селищної ради недійсними,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до Макарівського районного суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (далі відповідач), треті особи: Макарівська селищна рада Київської області, ОСОБА_3 Держкомзему у Макарівському районі Київської області про визнання договору оренди та рішення Макарівської селищної ради недійсними, посилаючись на те, що 30.04.1964 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Макарівської державної нотаріальної контори за реєстраційним номером 542, Макарівським комбінатом комунальних підприємств було продано, а чоловіком позивачки ОСОБА_4 придбано житловий будинок №31 (41) по вул. Набережній в смт. Макарів Київської області. Відповідно до чинного законодавства та на підставі зазначеного договору Макарівським БТІ за чоловіком позивачки було зареєстровано право особистої приватної власності, про що в реєстрову книгу зроблено запис за №1291.

Придбаний жилий будинок розташовувався на землях державного земельного фонду Макарівської селищної ради на території інкубаторно-птахівничої станції, що знаходилася по вулиці Набережній. 29 в смт. Макарів Київської області. Відповідно до рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради депутатів трудящих за № 8 від 15.01.1969 року чоловікові позивачки було надано дозвіл на відведення земельної ділянки площею 0.10 га по вулиці Набережній, 31 ( 41) в смт. Макарів Київської області на праві безстрокового користування для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку.

Через повну амортизаційну зношеність придбаного жилого будинку було вирішено про його знесення та будівництво нового будинку.

На підставі поданої чоловіком заяви, рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради депутатів трудящих за № 6 від 13.04.1964 року для будівництва нового жилого будинку було виділено земельну ділянку площею 0.12 га (1200 кв.м.), що підтверджується архівною довідкою за № 49 від 05.10.1970 року та витягом з протоколу за № 6 виконкому селищної ради від 13.04.1964 року.

В 1973 році представником виробничо-технічного бюро Київського обласного відділу у справах будівництва та архітектури на підставі рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради депутатів трудящих за № 199 від 05.06.1972 року було відведено позивачу в натурі (на місцевості) земельну ділянку площею 0.12 га для будівництва житлового будинку, що підтверджується актом від 05.02.1973 року.

13 лютого 1973 року Київським обласним відділом у справах будівництва та архітектури було затверджено новий план виділення земельної ділянки площею 0.10 га (1000 кв.м.) для будівництва жилого будинку. При цьому, на плані штрих-пунктирною лінією було позначено перспективний прохід шириною 3.5 метра та довжиною 6.7 метра з вулиці Набережної, з правої сторони через подвір'я керівництва та через наявну ветху і непридатну для використання будівлю (хліва літ. Б1) до належного позивачу житлового будинку. Крім того, на цьому ж плані позначено, що хлів та інкубаторно-птахівнича станція ( літ.А) на перспективу підлягають знесенню.

В 1993 році з дозволу керівництва Макарівської інкубаторно-птахівничої станції, позивачем та її чоловіком на відстані 4 метрів від кута будівлі станції (інкубатора) була встановлена хвіртка та металеві ворота через які по подвір'ю інкубаторної станції, понад правою стороною будівлі інкубатора здійснювався прохід (проїзд) до належного нам жилого будинку та гаражу.

Даним проходом та проїздом вони користувалися безперешкодно до вересня 2008 року.

Ще за життя чоловіка позивачки, який помер 15 липня 2002 року, він та позивач з метою узаконення встановленого проходу (проїзду) з вулиці Набережної смт. Макарів до належного позивачці будинку неодноразово з письмовими заявами зверталися до Макарівського селищної ради Київської області, ОСОБА_3 Держкомзему у Макарівському районі Київської області та керівництва інкубаторно-птахівничої станції щодо виділення позивачу земельної ділянки по якій здійснюється прохід.

На звернення позивача ОСОБА_3 Держкомзему у Макарівському районі Київської області листом за № 01-12/297 від 17.03.2006 року було повідомлено, що оскільки офіційно встановленого проходу (проїзду) зі сторони вулиці Набережної немає, тому позивач вимушена користуватися загальним проходом (проїздом) через територію Макарівської інкубаторно-птахівничої станції та вимагати встановлення сервітуту, права на прохід, проїзд транспортного засобу по наявному шляху (територією станції) для обслуговування її земельної ділянки.

Відповіддю Макарівського селищного голови за № 37 від 21.01.2000 року на заяву чоловіка позивачки було повідомлено, що оскільки земельна ділянка по якій здійснюється прохід знаходиться у користуванні Макарівської інкубаторно-птахівничої станції, тому вирішення цього питання можливо лише за письмової згоди керівництва станції.

Проте, керівництво інкубаторно-птахівничої станції надати позивачу частину земельної ділянки по якій здійснювався прохід та дозвіл на офіційне оформлення проїзду відмовилося. Подвір'я заблоковане, забита хвіртка та поміняно замок.

Більш того, 13 вересня 2008 року, відповідачка, як колишній керівник станції заборонила позивачу користуватися встановленим проїздом, закривши його металевою сіткою на залізобетонних та залізних стовпах, що призвело до зміщення межі її земельної ділянки.

У зв'язку з чим, позивач вимушена до теперішнього часу користуватися лише вузьким проходом, який починається від вулиці Набережної, вздовж паркану сусідки ОСОБА_5. В подальшому, у зв'язку з тим, що керівництво Макарівської інкубаторно - птахівничої станції стало перешкоджати позивачу у вільному доступу до належного їй домоволодіння (гаражу) позивач знову ж почала звертатися для вирішення спору до Макарівської селищної ради Київської області.

Проте, незважаючи на численні звернення позивача до селищного голови ОСОБА_6, останній на порушення її прав не реагував, а лише підтримуавав відповідача.

Рішенням Макарівської селищної ради Київської області за № 183-11-У від 06.03.2007 року Про виділення земельної ділянки було вирішено надати позивачу дозвіл на виділення земельної ділянки площею 0.04 га для надання проходу (проїзду) по вулиці Набережній. 41.

Проте, з незрозумілих причин, рішенням за № 281-І 5-У від 09.08.2007 року було скасоване раніше прийняті рішення за № 183-11-У від 06.03.2007 року Про виділення земельної ділянки.

В березні 2009 року прокуратурою Макарівського району Київської області на вищезазначене рішення було внесено протест.

Рішенням Макарівської селищної ради за № 631-35- V від 24.02.2009 року за протестом прокурора було скасоване рішення селищної ради за № 281-15-У від 09.08.2007 року, яким було скасоване рішення від 06.03.2007 року за № 183-15-У „ Про виділення позивачу проїзду площею 0.04 га по Макарівській інкубаторній станції в смт. Макарів по вулиці Набережній 41".

Разом з тим, відповідями за № 652 від 12.12.2007 року та за № 171 від 19.03.2008 року було рекомендовано позивачу для вирішення питання щодо облаштування проходу (проїзду) викупити у Макарівської інкубаторно-птахівничої станції дерев'яний хлів, з подальшим облаштуванням на його місці проходу (проїзду).

Але, оскільки на час отриманих відповідей ОСОБА_2 стала власником виробничих приміщень Макарівської інкубаторно-птахівничої станції, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ за № 953480 виданим виконавчим комітетом Макарівської селищної ради від 29.11.2007 року на підставі рішення селищної ради за № 135 від 25.10.2007 року, тому викупати хлів необхідно було безпосередньо у зазначеної особи.

22.07.2008 року позивачем було викуплено у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 дерев'яну споруду хліва за 10000 гривень для облаштування на даній території проїзду до належного позивачу домоволодіння (гаражу), що підтверджується актом комісії Макарівської селищної ради від 22.07.2008 року.

Однак, незважаючи на отримання коштів, відповідач ОСОБА_2 так і не надала позивачу вільного проходу (проїзду ) до належного їй домоволодіння (гаражу).

29.07.2009 року між Макарівською селищною радою в особі селищного голови та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 незважаючи на наявність рішення селищної ради про виділення позивачу земельної ділянки для проїзду площею 0.04 га було укладено договір оренди земельної ділянки № 03, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий номер 2373 відповідно до якого відповідачка по справі прийняла в строкове платне орендне володіння і користування земельну ділянку площею 0.1757 га терміном на 49 років, яка розташована на території Макарівської селищної ради по вулиці Набережній, 39 у межах, згідно плану-схеми для ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи викладене просила визнати договір оренди за № 03 земельної ділянки площею 0.1757 га, розташованої по вулиці Набережній 39 в смт. Макарів надану для ведення особистого селянського господарства (обслуговування придбаних приміщень) укладений 29.07.2009 року між Макарівською селищною радою та ОСОБА_8 посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий номер 2373 недійсним та визнати рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради Київської області про передачу в оренду ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0.1757 га. розташованої по вулиці Набережній, 39 в смт. Макарів, надану для ведення особистого селянського господарства (обслуговування придбаних приміщень) визнати незаконним.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_9 позовні вимоги підтримали, викладе в заяві підтвердили, позов просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, подала письмові заперечення проти позову

Треті особи в судове засідання не зявились, представника до суду не направили, хоча належним чином повідомлені про день та час розгляду справи.

Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

30.04.1964 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Макарівської державної нотаріальної контори за реєстраційним номером 542, Макарівським комбінатом комунальних підприємств було продано, а чоловіком позивачки ОСОБА_4 придбано житловий будинок №31 (41) по вул. Набережній в смт. Макарів Київської області. Відповідно до чинного законодавства та на підставі зазначеного договору Макарівським БТІ за чоловіком позивачки було зареєстровано право особистої приватної власності, про що в реєстрову книгу зроблено запис за №1291.

Придбаний жилий будинок розташовувався на землях державного земельного фонду Макарівської селищної ради на території інкубаторно-птахівничої станції, що знаходилася по вулиці Набережній. 29 в смт. Макарів Київської області. Відповідно до рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради депутатів трудящих за № 8 від 15.01.1969 року чоловікові позивачки було надано дозвіл на відведення земельної ділянки площею 0.10 га по вулиці Набережній, 31 ( 41) в смт. Макарів Київської області на праві безстрокового користування для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку.

Через повну амортизаційну зношеність придбаного жилого будинку було вирішено про його знесення та будівництво нового будинку.

На підставі поданої чоловіком заяви, рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради депутатів трудящих за № 6 від 13.04.1964 року для будівництва нового жилого будинку було виділено земельну ділянку площею 0.12 га (1200 кв.м.), що підтверджується архівною довідкою за № 49 від 05.10.1970 року та витягом з протоколу за № 6 виконкому селищної ради від 13.04.1964 року.

В 1973 році представником виробничо-технічного бюро Київського обласного відділу у справах будівництва та архітектури на підставі рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради депутатів трудящих за № 199 від 05.06.1972 року було відведено позивачу в натурі (на місцевості) земельну ділянку площею 0.12 га для будівництва житлового будинку, що підтверджується актом від 05.02.1973 року.

13 лютого 1973 року Київським обласним відділом у справах будівництва та архітектури було затверджено новий план виділення земельної ділянки площею 0.10 га (1000 кв.м.) для будівництва жилого будинку. При цьому, на плані штрих-пунктирною лінією було позначено перспективний прохід шириною 3.5 метра та довжиною 6.7 метра з вулиці Набережної, з правої сторони через подвір'я керівництва та через наявну ветху і непридатну для використання будівлю хліва літ. Б1) до належного позивачу житлового будинку. Крім того, на цьому ж плані позначено, що хлів та інкубаторно-птахівнича станція ( літ.А) на перспективу підлягають знесенню.

В 1993 році з дозволу керівництва Макарівської інкубаторно-птахівничої станції, позивачем та її чоловіком на відстані 4 метрів від кута будівлі станції (інкубатора) була встановлена хвіртка та металеві ворота через які по подвір'ю інкубаторної станції, понад правою стороною будівлі інкубатора здійснювався прохід (проїзд) до належного нам жилого будинку та гаражу.

На звернення позивача ОСОБА_3 Держкомзему у Макарівському районі Київської області листом за № 01-12/297 від 17.03.2006 року було повідомлено, що оскільки офіційно встановленого проходу (проїзду) зі сторони вулиці Набережної немає, тому позивач вимушена користуватися загальним проходом (проїздом) через територію Макарівської інкубаторно-птахівничої станції та вимагати встановлення сервітуту, права на прохід, проїзд транспортного засобу по наявному шляху (територією станції) для обслуговування її земельної ділянки.

Відповіддю Макарівського селищного голови за № 37 від 21.01.2000 року на заяву чоловіка позивачки було повідомлено, що оскільки земельна ділянка по якій здійснюється прохід знаходиться у користуванні Макарівської інкубаторно-птахівничої станції, тому вирішення цього питання можливо лише за письмової згоди керівництва станції.

Проте, керівництво інкубаторно-птахівничої станції надати мені частину земельної ділянки по якій здійснювався прохід та дозвіл на офіційне оформлення проїзду відмовилося. Подвір'я заблоковане, забита хвіртка та поміняно замок.

Більш того, 13 вересня 2008 року, відповідачка, як колишній керівник станції заборонила позивачу користуватися встановленим проїздом, закривши його металевою сіткою на залізобетонних та залізних стовпах, що призвело до зміщення межі моєї земельної ділянки.

У зв'язку з чим, позивач вимушена до теперішнього часу користуватися лише вузьким проходом, який починається від вулиці Набережної, вздовж паркану сусідки ОСОБА_5. В подальшому, у зв'язку з тим, що керівництво Макарівської інкубаторно- птахівничої станції стало перешкоджати позивачу у вільному доступу до належного їй домоволодіння (гаражу) позивач знову ж почала звертатися для вирішення спору до Макарівської селищної ради Київської області.

Проте, незважаючи на численні звернення позивача до селищного голови ОСОБА_6, останній на порушенням її прав не реагував, а лише підтримував відповідача.

Рішенням Макарівської селищної ради Київської області за № 183-11-У від 06.03.2007 року Про виділення земельної ділянки було вирішено надати позивачу дозвіл на виділення земельної ділянки площею 0.04 га для надання проходу (проїзду) по вулиці Набережній. 41.

В подальшому, рішенням за № 281-І 5-У від 09.08.2007 року було скасоване раніше прийняті рішення за № 183-11-У від 06.03.2007 року Про виділення земельної ділянки.

В березні 2009 року прокуратурою Макарівського району Київської області на вищезазначене рішення було внесено протест.

Рішенням Макарівської селищної ради за № 631-35- V від 24.02.2009 року за протестом прокурора було скасоване рішення селищної ради за № 281-15-У від 09.08.2007 року, яким було скасоване рішення від 06.03.2007 року за № 183-15-У „ Про виділення ОСОБА_1 проїзду площею 0.04 га по Макарівській інкубаторній станції в смт. Макарів по вулиці Набережній 41".

Разом з тим, відповідями за № 652 від 12.12.2007 року та за № 171 від 19.03.2008 року було рекомендовано позивачу для вирішення питання щодо облаштування проходу (проїзду) викупити у Макарівської інкубаторно-птахівничої станції дерев'яний хлів, з подальшим облаштуванням на його місці проходу (проїзду).

Але, оскільки на час отриманих відповідей ОСОБА_2 стала власником виробничих приміщень Макарівської інкубаторно-птахівничої станції, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ за № 953480 виданим виконавчим комітетом Макарівської селищної ради від 29.11.2007 року на підставі рішення селищної ради за № 135 від 25.10.2007 року, тому викупати хлів необхідно було безпосередньо у зазначеної особи.

22.07.2008 року позивачем було викуплено у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 дерев'яну споруду хліва за 10000 гривень для облаштування на даній території проїзду до належного позивачу домоволодіння (гаражу), що підтверджується актом комісії Макарівської селищної ради від 22.07.2008 року.

29.07.2009 року між Макарівською селищною радою в особі селищного голови та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 незважаючи на наявність рішення селищної ради про виділення позивачу земельної ділянки для проїзду площею 0.04 га було укладено договір оренди земельної ділянки № 03, посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий номер 2373 неможливо у відповідно до якого відповідачка по справі прийняла в строкове платне орендне володіння і користування земельну ділянку площею 0.1757 га терміном на 49 років, яка розташована на території Макарівської селищної ради по вулиці Набережній, 39 у межах, згідно плану-схеми. для ведення особистого селянського господарства.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також - оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і обставини.

Рішенням Макарівського районного суду від 07.12.2009 року встановлено, і ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01.03.2012 року підтверджено наступні обставини.

Відповідно до технічного паспорта Макарівської інкубаторної-птахівничої станції за даним обєктом в 1950-х роках було закріплено 0.39 га. Згідно довідки Макарівського управління земельних ресурсів від 15.09.09 року - 0.30 га.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.11.2007 року відповідач являється власником інкубаторної станції в смт. Макарів по вул. Набережній, 39. Відповідно до рішення Макарівської селищної ради від 04.06.2009 року їй надано в оренду за вказаною адресою земельну ділянку площею 0.1757 га.

29.07.2009 року між відповідачем та Макарівською селищною радою укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, що посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку.

З часу придбання будинку в 1964 році та будівництва нового за вказаною адресою в 1970-х роках позивачкою та її чоловіком прохід здійснювався через територію Макарівської інкубаторної станції. Рішенням Макарівської селищної ради від 24.07.08 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі у власність земельної ділянки площею 0.012 га для проходу (проїзду) з вул. Набережної до житлового будинку ОСОБА_1 Вказаний прохід (заїзд) було утворено, а прийняття вищезгаданого рішення стало можливим внаслідок відмови відповідача від частини своєї земельної ділянки, де була одна з будівель Інкубаторної станції.

Згідно з поясненнями представника Макарівської селищної ради межі земельних ділянок ОСОБА_1 та відповідача, що встановлені кадастровими планами відповідають реальним межам, що встановлено відповідними актами в тому числі паркан у вигляді сітки-рабиці. В довідці ОСОБА_3 Держкомзему від 27.10.09 року вбачається, що згідно автоматизованої бази даних державного земельного кадастру земельні ділянки ОСОБА_1 та відповідача розташовані без накладення одна на одну, мають єдину межу.

Отже, ОСОБА_1 має можливість пройти та проїхати транспортним засобом до своєї садиби, тобто відсутній будь-який правовий спір між сторонами.

Таким чином, вищевикладені юридичні факти, встановлені судовим рішенням, спростовують обставини, на які позивачка посилається у позовній заяві, що є предметом даного судового слухання і яка фактично дублює обставини, викладені в позовній заяві ОСОБА_1 до відповідача про встановлення земельних сервітутів.

В земельних спорах позивач може розраховувати на задоволення позовних вимог у разі порушення його права власності або права користування земельною ділянкою. Позов ОСОБА_1 не підлягає до задовлення, так як прийнятті рішення про надання відповідачу земельної ділянки в оренду та укладення договору оренди не порушує її прав та жодним чином не зачіпає її законних інтересів. Земельна ділянка, що є предметом договору оренди тривалий час перебувала у користуванні інкубаторної станції, а коли відповідач стала власником приміщень інкубаторної станції, то отримала привілейоване право на оформлення права користування земельною ділянкою, що знаходиться під цими приміщеннями. Власником вищезгаданої земельної ділянки є Макарівська селищна рада, прийнявши рішення про передачу земельної ділянки мені в оренду, і якій належало б бути належним позивачем по справі, не має до мене жодних претензій щодо законності і обґрунтованості прийнятого нею рішення про передачу мені земельної ділянки в оренду. Окрім того, відповідач вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено не тільки в звязку з його безпідставністю, але й в звязку зі спливом строку позовної давності, так як на цьому наполягає відповідач.

Згідно письмових матеріалів справи, а саме: рішення Макарівського районного суду Київської області (а.с.45-49) від 07.12.2009 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01.03.2010 року (справа 22ц-1086/10, а.с.50-53), в задоволенні позову ОСОБА_1 до Макарівської інкубаторно-птахівничої станції, ОСОБА_2 та ін. відмовлено. Рішенням суду від 07.12.2009 року встановлено (по тексту рішення), що відповідно до рішення Макарівської селищної ради від 04.06.2009 року ОСОБА_2 надано за вказаною адресою земельну ділянку площею 0,1757 га.

29.07.2009 року між ОСОБА_2 та Макарівською селищною радою укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, що посвідчений та зареєстрований у встановленому законодавством порядку. Також встановлено, що ОСОБА_1 має можливість пройти та проїхати транспортним засобом до своєї садиби, до того ж земельна ділянка самого проїзду надана їй для приватизації. Проїзд до гаража ОСОБА_1, який розташований в глибині двору та з іншого боку земельної ділянки, ніж наданий проїзд, при наявних межах земельних ділянок сторін неможливий. Про те, відповідно до ст. 9 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Однак ніякого шляху через інкубаторну станцію немає і раніше не було, докази про це відсутні.

Згідно письмових матеріалів справи, а саме: довідки ГУ Держкомзему в Макарівському районі Київської області від 23.10.2009 року за вих.№07-04-3/7818 (а.с.30) за інформацією управління, земельна ділянка позивача площею 0,1139 га межує із земельною ділянкою площею 0,1757 га наданою ПП ОСОБА_2 терміном на 49 років для ведення особистого підсобного господарства (обслуговування придбаних приміщень) згідно відомостей електронної бази даних управління накладення земельних ділянок відсутнє, до земельної ділянки позивача існує проїзд з вулиці Набережна, ширина проїзду складає 5.5 м.

Згідно письмових матеріалів справи, а саме: договору оренди земельної ділянки від 29.07.2009 року (а.с.16-21), даний, нотаріально посвідчений договір, укладено між Макарівською селищною радою в особі селищного голови ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_2, зареєстровано в Макарівському РВ КОФ Центр ДЗК 31.08.2009 року за №03; невідємною частиною договору є план-схема, де зазначено межі та розташування земельної ділянки, що також повністю спростовує посилання позивача, як на одну з підстав незаконності укладеного договору оренди, відсутність розміру, конфігурації спірних земельних ділянок та укладення договору виконавчим комітетом ради.

Окрім того, посилання позивача на не погодження відповідачем з нею, як суміжним землекористувачем меж, як ще на одну з підстав незаконності договору оренди, є безпідставним, оскільки земельна ділянка, передана в оренду, тривалий час перебувала в користуванні інкубаторної станції, мала свою конфігурацію та межі а отже, ставши власником інкубатоної станції, відповідач отримала привілейоване право на отримання та оформлення права користування земельною ділянкою, що знаходиться під цими приміщеннями. На момент укладення договору оренди власником земельної ділянки була Макарівська селищна рада з ким позивачу й потрібно було узгоджувати межі.

Відповідно до ч.1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частиною другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 134 цього Кодексу не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках обєктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних осіб або юридичних осіб.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом та ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В той же час, відповідно до вимог ч.2- 4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а також не довела, які саме були порушені інші норми законодавства, що регламентують порядок та особливості нотаріального посвідчення даного договору, тому в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити саме з підстав недоведеності позивачем порушених прав, а не через пропуск строку позовної давності, про що заявлено відповідачем.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України поверненню не підлягають

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 256-257, 267 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року, ст.ст.122,124, 134 ЗК України, ст.ст. 10, 60-61, 174, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Макарівський районний суд Київської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.О.Оберемко