Справа № 313/1791/13-ц
Провадження № 2/313/474/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2013 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Сафоновій І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Веселівський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВCТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим будинком №20 по вул. Воровського в смт. Веселе Веселівського району Запорізької області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що під час перебування з відповідачем у шлюбі вона за свої власні кошти придбала зазначений будинок. Всі правовстановлюючі документи виготовлені на її прізвище. Після розірвання шлюбу відповідач не є членом сімї та власником будинку. На думку ОСОБА_1 будинок є її особистою власністю.

ОСОБА_2 з 2009 року проживає за іншою адресою, але прописаний у будинку, що створює позивачці перешкоди щодо володіння, користування та розпорядження, як власнику даного майна. При зазначених обставинах вона позбавлена можливості отримати субсидію на сплату коштів за комунальні послуги. Відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстрації, у звязку з чим позивачка змушена була звернутися до суду із позовом.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просить задовольнити позов на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, просить суд стягнути з відповідача судові витрати, повязані зі сплатою судового збору.

Присутній у судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав і просив у позові відмовити, так як будинок придбаний під час шлюбу. Відповідач не погоджується, що позивачка купила будинок за власні кошти з тих підстав, що він з жовтня 2006 року по теперішній час офіційно працює охоронником Веселівського центрального ринку і зароблені кошти також були витрачені на придбання будинку у 2007 році. Також відповідач зазначив, що у будинку не проживає через те, що позивачка після розірвання шлюбу привела іншого чоловіка, з яким і мешкає на теперішній час.

Тому через уникнення конфліктних ситуацій, він був змушений залишити проживання у будинку і на теперішній час мешкає на іншій квартирі, яку знімає.

Третя особа Веселівський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області у судове засідання не з'явився, але в наданій суду заяві просить суд розглянути без їхньої участі, заперечень проти позовних вимог не мають.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

11.03.2005 р. сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.9).

27.09.2007 р. позивачка стала власником житлового будинку №20 по вулиці Воровського в смт. Веселе Веселівського району Запорізької області, що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Веселівського районного нотаріального округу Запорізької області (а.с.6), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7) та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів (а.с.8).

Будинок набутий під час шлюбу, відповідно до ст.60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя і у разі поділу його частки, відповідно до ст.70 СК України, є рівними.

03.11.2009 р. шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серія 1-ЖС №084498, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселівського районного управління юстиції (а.с.10).

З матеріалів справи вбачається, що позов заявлено ОСОБА_1 з підстав, передбачених ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України та ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (а.с.2-4).

Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Ця норма закону є гарантією житлових прав громадян, тимчасово відсутніх у місці постійного проживання, стосується збереження жилого приміщення за наймачем або членом його сім'ї в будинках державного і громадського фонду.

Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні. За змістом закону припинення сімейних відносин з власником будинку не припиняє житлового сервітуту.

Судом встановлено, що даний спір виник між позивачкою, яка вважає себе власником житлового будинку згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, та колишнім її чоловіком, тобто членом її сім'ї. Стосовно права членів сім'ї власника помешкання на користування ним чинним є правило ст.405 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач не проживає у будинку понад 4 роки, але у судовому засіданні встановлено, що причиною непроживання відповідача у будинку є те, що після розірвання шлюбу позивачка у зазначеному будинку стала проживати з іншим чоловіком, а відповідач знімає квартиру в іншому місці, де на теперішній час і проживає.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.11, 31 ЦПК України, право змінити предмет або підставу позову належить позивачеві. Позивач має право протягом всього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (ч.2 ст.31 ЦПК України).

Позивачка заявила позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщення і протягом всього судового процесу підтримувала саме ці вимоги. Письмову заяву про зміну предмета або підстав позову не подавала.

Згідно до розяснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового Кодексу України №2 від 12.04.1985 р. змінити підстави позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Таким чином, з урахуванням, що в даному випадку позивачем визнано підставою позову ст. ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України та ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, в ході розгляду справи останнім підстави позову не змінювались, так само як і не надавалась згода на їх зміну, по справі відсутні підстави для задоволення позову у спосіб, визначений позивачем.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, це рішення не перешкоджає позивачеві звернутися до суду з іншими позовними вимогами за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів.

На підставі викладеного та ст.ст.71,72 ЖК України, керуючись розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України №2 від 12.04.1985 р. (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №2 від 10.03.1989 р., №13 від 25.12.1992 р., №15 від 25.05.1998 р.) та ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Веселівський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3

17.12.2013