Справа № 2-6267/13
У Х В А Л А

25 жовтня 2013 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачки 18.10.2013 року звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою №4 в будинку №8/9 по вул. Очаківській в м. Києві, та виселити відповідачів з зазначеної квартири.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на те, до кого предявлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги визнати відповідачів такими, що втратив право користування жилим приміщенням в спірній квартирі та виселення їх виселення, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких звертається до суду та обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, та на підставі яких, на її думку, необхідно вирішувати дані вимоги, і які визначають той засіб захисту права, який вона просить суд застосувати, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Зокрема, зміст позовної заяви свідчить, що позивачкою не викладені обставини щодо обґрунтування підстав та предмету позову, тобто, які права позивачки порушені, якими саме діями або бездіяльністю відповідачів, всупереч якої правової норми, а також за яких обставин як правових підстав та чим саме передбачений таких спосіб захисту прав та інтересів позивачки.

Так, з матеріалів позову вбачається, що позивачка, звертаючись до відповідачів з одночасними вимогами визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та їх виселення з даного приміщення, не зазначає правові підстави предявлених вимог, а посилається лише на норму ст.391 ЦК України, яка передбачає право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проте, позивачкою не викладені обставини щодо здійснення відповідачами перешкод у користуванні та розпорядженні її майном, а також обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги із зазначенням норми права, яка безпосередньо встановлювала б правову підставу визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, або для їх виселення зі спірного приміщення, оскільки дані вимоги є суперечливими та взаємовиключними.

До того ж, позивачкою не викладно обставин щодо втрати відповідачами прав власності на спірне житлове приміщення, враховуючи, що за змістом позовної заяви нею не заперечуються спадкові права відповідачів, а ухвалою Соломянського районного суду м. Києва від 28.10.2011 року, на яку позивачка посилається щодо втрати чинності свідоцтв про право на спадщину, виданих на імя відповідачів, також розяснено зобовязання нотаріуса на виконання рішення Соломянського районного суду м. Києва від 15.06.2011 року видати нові свідоцтва про право на спадщину кожному із трьох спадкоємців, якими і є позивачка та відповідачі в рівних частках.

Крім того, не викладені обставини як правові підстави в обґрунтування доводів позивачки на те, що відповідачі на відмінну від неї належним чином не оформили своє право власності на належні їм частки спірної квартири та не зареєстрували його, тобто яким чином це впливає на зміст права власності.

Таким чином, в поданій позовній заяві не викладені обставини, якими позивачка, будучи власником лише 1/3 частини квартири, обґрунтовує своє право вимоги щодо всієї квартири та правові підстави звернення до відповідачів відповідно до норм матеріального права, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто саме, які права позивачки порушені, якими діями або бездіяльністю відповідачів, як вони взаємоповязані, тобто який характер мають правовідносини, що виникли між позивачкою та відповідачами саме з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях поновлення і яких саме порушених прав позивачки, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачкою не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних звязків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивачки є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачці необхідно конкретизувати позовні вимоги, викласти обставини в їх обґрунтування, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, зазначивши, які її права, свободи чи інтереси були порушені кожним із відповідачів, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який вона просить застосувати, з посиланням на правові підстави, а також на докази в підтвердження кожної обставини на обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачкою ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: