Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2013 Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Вернік В.М.,

при секретарі: - ОСОБА_1,

із участю : - позивача ОСОБА_2,

- представника позивача ОСОБА_3,

- відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка справу за позовом ОСОБА_2 до Жмеринської міської ради Вінницької області та ОСОБА_4 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 19.09.2013 року звернувся до суду з цим позовом, зазначивши, що згідно свідоцтва №1924 про право власності на житловий будинок від 27.01.1975 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 являлися власниками 27/100 частин житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в м.Жмеринка по вул. Чапаєва, 123(115), та зареєстрованого 05.02.1975 року в реєстрову книгу за №1962 у Вінницькому ООБТІ. Вказав, що його дружина ОСОБА_4 є власником 73/100 частин вказаного будинку з приналежними до нього будівлями та спорудамина підставі договору купівлі-продажу від 25.08.1976 року. Зазначив, що після смерті ОСОБА_6 він на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом став власником належних їй 27/200 частин вказаного житлового будинку, вважаючи, що з того часу він відкрито став володіти і користуватися частиною будинку належної ОСОБА_5 Пояснив, що через незнання законодавства він вважав, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 являлися подружжям, і що після смерті ОСОБА_6 він став власником належної її частини будинку та частини будинку ОСОБА_5, але після звернення до органу БТІ за отриманям необхідних документів для оформлення договору дарування в нотаріальному порядку з метою подарувати належну йому частину будинку дочці, йому стало відомо, що він не є власником частини будинку належної ОСОБА_5 Повідомив, що ОСОБА_6 по закону не могла оформити на себе частину будинку, належну ОСОБА_5, так як вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Зазначивши, що з квітня 1993 року добросовісно володіє 27/200 частиною житлового будинку по вул. Чапаєва, 123 в м.Жмеринка, що рахується за померлим ОСОБА_5, позивач просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 27/200 частин житлового будинку, що знаходиться в м.Жмеринка по вул. Чапаєва, 123, що числиться за ОСОБА_5, померлим 18.09.1966 року.

В судовому засіданні позивач та його представник позивача підтримав заявлені вимоги на підставі викладених у позові обгрунтувань. Позивачем вказано, що заповітом ОСОБА_6 на його користь, на підставі якого він отримав свідоцтво про право на спадщину щодо вказаного права власності на 27/200 частин спірного домоволодіння, охоплювалось усе належне їй майно. Зазначив, що порядок користування будинком №123 на вул. Чапаєва в м.Жмеринка між ним та його дружиною ОСОБА_4 не встановлювався, поділу будинку в натурі вони не здійснювали. Зауважив, що вирішував питання газифікації усього будинку в цілому. Вказали, що не звертались до суду з заявами про встановлення факту перебування померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах та факту прийняття останньою спадщини після смерті ОСОБА_5 Просили задоволити позов.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала проти їх задоволення. Вказала, що 73/100 частин будинку №123 на вул. Чапаєва в м.Жмеринка вони з позивачем придбали, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі для потреб їх сім'ї. Надалі спірним будинком користувались разом.

Представник відповідача - Жмеринської міської ради, - належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, попередньо подавши письмову заяву щодо розгляду справи у її відсутність. Також подала до суду письмові заперечення позову, мотивуючи його невизнання переходом права на спірну частину вказаного домоволодіння до держави за обставин неприйняття ніким спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, посилаючись на початок перебігу застереженого законом терміну набувальної давності з 01.01.2001 року, зауваживши щодо непредставлення позивачем належних та допустимих доказів відкритого та безперервного володіння ним протягом десяти років спірним нерухомим майном.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали у спірному домоволодінні та перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що позивач разом із своєю дружиною доглядали ОСОБА_6 та після її смерті на підставі заповіту позивач став власником належних останній 27/200 частин спірного будинку.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові заперечення відповідача, дослідивши представлені докази, суд дійшов висновку, що заявлений позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти, зокрема, нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що у спільному володінні сторін перебуває відповідно 27/200 та 73/100 частин будинку на вул. Чапаєва, 123, в м.Жмеринка, що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.05.1994 року та реєстраційного свідоцтва від 26.05.1994 року (а.с.14,15), а також договором купівлі-продажу від 25.08.1976 року (а.с.16-17).

У відповідності до свідоцтва про право власності від 27.01.1975 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 належало 27/100 частин вказаного будинку.

Згідно копій свідоцтв про смерть V-ЯР №000874, ІІ-ГЮ №286667 (а.с.12,13) ОСОБА_5 помер 18.09.1966 року, ОСОБА_9 померла 11.04.1993 року.

Враховуючи положення ст.5 ЦК України про дію законів у часі та ч.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, визнання судом права власності на нерухоме майно не може мати місце раніше 1 січня 2001 року.

Разом з тим, позивачем суду не доведено обставини стосовно неуспадкування ним спірної частини вказаного домоволодіння, оскільки не представлено безпосередній зміст заповіту, виданого на його користь ОСОБА_6, що за його ж пояснень стосовно охоплення ним усього майна останньої має істотне значення до заявленого спору, оскільки визначення спадкового майна за свідоцтвом про право на спадщину за позивачем в розмірі 27/200 містить певне неузгодження із правовстановлюючим документом, посилання на яке наявне у вказаному свідоцтві, а саме: вищевказане свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_5, яким застережено їх право спільної сумісної власності на 27/100 частин будинку, що становить відповідного визначення частини кожного із заявлених співвласників.

З огляду на застережене у Прикінцевих та перехідних положеннях Цивільного кодексу України поширення зворотньої дії у часі його правових норм щодо спадщини, яку не прийнято, повідомлені сторонами та свідками обставини фактиченого проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 однією сім'єю визначають можливість доведення прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті ОСОБА_5, за наслідком чого належність їй права на загальну частку права спільної часткової

власності в розмірі 27/100 буде безумовною, що потребуватиме правового перегляду саме обсягу спадкування після неї позивачем, оскільки відповідна можливість набуття ним права на спірну частину домоволодіння в порядку спадкування в часі могла передувати початку перебігу строку набувальної давності, що не виключає наявності застереженого законом виокремлення настання наслідків стосовно набувальної давності, як іншої передбаченої цим Кодексом підстави, відсутність якої позивачем всупереч його особистого процесуального обов'язку доказування в судовому засіданні не доведена.

При цьому вирішення спору саме у спосіб визнання права власності за набувальною давністю не становитиме належного захисту оспорюваного позивачем права, оскільки обставини одночасного володіння спірним домоволодінням без визначення порядку та поділу будинку упродовж вказаного терміну також його дружиною визначає також формальне право останньої на набуття з заявлених позивачем підстав спільного з останнім права власності за набувальною давністю на спірну частку домоволодіння та неналежно визначену частку позивача, незалежно від визнання нею заявлених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.5, 8, 10, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. 344, п.5,8 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Жмеринської міської ради Вінницької області та ОСОБА_4 про визнання права власності - відмовити.

Рішення суду набуває законної сили після закінчення строків його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.

СУДДЯ Вернік В.М.