Справа № 362/2826/13-ц
Провадження № 2/362/1504/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2013 року м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Корнієнка С.В., при секретарі Дрозденко К.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Васильківського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння оборони України до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, треті особи - Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, Реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, Васильківська міська рада Київської області, ОСОБА_3, про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та їх державну реєстрацію,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, площею по 0,1000 га кожна, для будівництва та обслуговування житлового будинку в м. Василькові Київської області, по вул. Мисливська, 2, кадастровий № :13:025:0014, серії ЯЛ № 294880 від 28 грудня 2007 року, виданий на імя відповідача ОСОБА_1 та пров. Мисливська, 1, серії ЯЕ №771116 від 28 грудня 2007 року, кадастровий № :13:025:0016 - на імя відповідача ОСОБА_3, а також внесення відомостей до державного земельного кадастру та реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо зазначених земельних ділянок.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на державний акт на право постійного користування землею ІІ-КВ № 001335-32 від 24.11.1998 року, у відповідності до якого, Васильківський спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України є користувачем 1,3 га землі по вул. Декабристів, 43, в м. Василькові Київської області. Але, незважаючи на зазначену обставину, відповідачам на підставі рішення Васильківської міської ради 25 сесії 5 скликання № 07.148-25-V від 28.12.2007 року були видані державні акти на право власності на вищезазначені земельні ділянки, яке скасовано постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року по адміністративній справі № 2а-4702/11, а тому, державні акти відповідачів підлягають визнанню недійсними та скасуванню, з похідними від цього вимогами.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги не визнали, заперечували щодо задоволення позову.

Представники третіх осіб - Васильківської міської ради та Управління Держземагенства у Васильківському районі, до суду не зявилися, від установ до суду надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутності.

Третя особа ОСОБА_3, в судове засідання не зявився, хоча про час та місце слухання справи судом був повідомлений належним чином.

Представник реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції до суду не зявився, надіслав заперечення на позовну заяву, в яких не визнає позов в частині визнання недійсною реєстрацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно прав власності на земельну ділянку, що розташована в м. Василькові Київської області, пров. Мисливський, 1, кадастровий № :13:025:0016, оскільки реєстрація такого права в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не проводилась, а щодо земельної ділянки, що знаходиться по вул. Мисливська, 2, кадастровий № :13:025:0014, то реєстрація такого права проводилась нотаріусом.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З положень ст.ст.57 і 58 ЦПК України вбачається поняття доказів в цивільному процесі та їх допустимість.

Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст.ст.152 і 155 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельної ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 116, ч.1 ст.125 та ч.1 ст.126 ЗК України, громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, та право на них підтверджується державними актами. Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельної ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно до п. «а» ч. 1 ст. 81 ЗК України, право власності на земельні ділянки можуть набути на підставі придбання, в тому числі, за договором купівлі-продажу.

У відповідності до положень ч.1 ст.107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

З огляду положень ст.ст.193 та 194 ЗК України вбачається, що державний земельний кадастр це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містіть сукупність відомостей і документів, в тому числі про місце розташування та правовий режим цих ділянок. Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, в тому числі громадян, з метою регулювання земельних відносин, обґрунтування проектів землеустрою, контролю за використанням земель.

У відповідності до положень п.п.2.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею (наказ Державного комітету України по земельних ресурсах № 28 від 15 квітня 1993 року), межі наданих земельних ділянок переносяться у натуру (на місцевість) і закріплюються межовими знаками, а межі ділянок, що знаходяться у власності та користуванні і проходять по визначених в натурі контурах, звіряються з наявними планами ділянок. При відсутності плану проводиться зйомка зовнішніх меж земельної ділянки, встановлюються суміжні власники землі і користувачі, за участю останніх складається протокол, в якому докладно описується розташування меж на місцевості. Положення п.1.4 зазначеної інструкції встановлюють порядок передачі та зберігання довгострокових межових знаків та документації, що при цьому складається.

Як вбачається з державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001335-32 від 24.11.1998 року, Васильківському СТК Товариства сприяння оборони України на підставі рішення Васильківської міської ради від 16.07.1998 року за № 93 надано у постійне користування 1,3 га землі в межах згідно з планом користування по вул. Декабристів, 43, в м. Василькові.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № від 28 грудня 2007 року, відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, наданої для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в м. Василькові Київської області по вул. Мисливській, 2, кадастровий № :13:025:0014. Вказаний державний акт видано на підставі рішення Васильківської міської ради 25 сесії 5 скликання № 07.148-25-V від 28.12.07.

Згідно з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 77116-5098 від 28 січня 2010 року, третя особа - ОСОБА_3, був (до її продажу 6.07.2010 року) власником земельної ділянки площею 0,1000 га, наданої для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в м. Василькові Київської області по пров. Мисливському, 1, кадастровий № :13:025:0016, на підставі рішення Васильківської міської ради 25 сесії 5 скликання № 07.148-25-V від 28.12.2007.

У відповідності до договору купівлі-продажу від 20 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим № 349, земельна ділянка, кадастровий № :13:025:0014, була продана відповідачем ОСОБА_1 іншій особі - ОСОБА_5

Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 294880 від 28 грудня 2007 року на імя відповідача ОСОБА_1 втратив свою чинність 20 лютого 2013 року, тобто з моменту державної реєстрації права власності на іншу особу ОСОБА_5

При цьому суд зазначає, що представник позивача заміну неналежного відповідача належним, у відповідності до вимог ст.33 ЦПК України, під час розгляду не вчинив.

Що стосується земельної ділянки кадастровий № :13:025:0016, то з огляду зібраних у справі доказів вбачається, що відповідно до відмітки на державному акті серії ЯЕ № 77116-5098 від 28 січня 2010 року, третя особа - ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 6.07.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим № 1-1881, продав спірну земельну ділянку відповідачу ОСОБА_2

Як вбачається із свідоцтва реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції від 3.04.2013 року, індексний № 1931858, та побудинкової книги, відповідач є власником житлового будинку, розташованого по провулку Мисливський,1, в м. Василькові, де вона проживає разом з чоловіком та неповнолітніми дітьми: Владиславом, ІНФОРМАЦІЯ_1, та Софією, ІНФОРМАЦІЯ_2.

При цьому суд звертає увагу, що у відповідності до вимог ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою.

Відмовляючи в задоволені позову суд виходить з того, що позивачем не доведена належність йому оспорюваних земельних ділянок, оскільки його не можна визнати постійним землекористувачем, який отримав земельну ділянку у постійне користування у повній відповідності із земельним законодавством України.

Зокрема, точне місце розташування цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), лінії проходження її меж та координати поворотних точок не були зафіксовані у державній системі координат, а були зафіксовані в неофіційній (умовній) системі координат і не переведені в офіційно визнану систему координат, тому при передачі земельних ділянок громадянам не було виявлено перекриття із земельною ділянкою постійного користувача позивача у справі.

При цьому суд зазначає, що на проведенні відповідного експертного дослідження щодо перетинання спірних земельних ділянок з земельною ділянкою позивача, його представник не наполягав.

Крім того, як вбачається з державного акта на право постійного користування, Васильківському СТК Товариства сприяння оборони України було надано у користування земельну ділянку, що розташована по вул. Декабристів, 43, в той час, як відповідачам були надані земельні ділянки по вул. Мисливській, 2, та пров. Мисливському, 1.

Саме з цих підстав, суд критично ставиться до наданих представником позивача ситуаційних схем взаємного розташування земельних ділянок по вулицям Мисливська та Декабристів, провулок Мисливський.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені докази по справі, суд прийшов до висновку, що позивач не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження належності позивачу земельних ділянок які були надані у власність відповідачів, а також доказів того, що вказані земельні ділянки перетинаються, а тому позов не підлягає до задоволення.

Крім того, позивач звернувся до суду не до належного відповідача ОСОБА_1 та, з урахуванням обставин справи, обрав невірний спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів, визначених ст.16 ЦК України.

Вимоги позову щодо визнання недійсними відомостей, що внесені до державного земельного кадастру та реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спірних земельних ділянок судом фактично залишені без розгляду, оскільки є похідними від первісних позовних вимог, в задоволені яких відмовлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 81, 116, 125, 126 ЗК України, керуючись ст.ст. 3, 11, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволені позову Васильківського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння оборони України відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги або закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.