АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9751/13 Справа № 2-4697/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2013 року м. Дніпропетровськ

12 вересня 2013 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Макарова М.О., Міхеєвої В.Ю.,

при секретарі Безверхому О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про припинення права на частку у спільному сумісному майні, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2011 року позивачі звернулись до суду з даним позовом посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, у рівних частках. 04.07.2008 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розірвано. В подальшому ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, з якою вони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Між сторонами склались вкрай неприязні стосунки, що обумовлює систематичне виникнення конфліктів та неможливість спільного користування зазначеною квартирою. Виходячи з викладеного, позивачі просили припинити право власності ОСОБА_4 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що квартира АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, у рівних частках, що стверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 25.10.2002 року на а.с. 5 та листом Новомосковського районного комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 08.10.2008 року №01-479 (а.с. 168).

Колегія звертає увагу, що, згідно паспорта громадянина України серії АК №066694, виданого Новомосковським РВ УМВС України у Дніпропетровській області 24.03.1998 року, позивачкою є ОСОБА_2, тоді як співвласником зазначеної вище квартири вказана ОСОБА_6, що стверджується копією відповідного свідоцтва від 25.10.2002 року.

04.07.2008 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розірвано. В подальшому ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, з якою вони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані проживаючими ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітня ОСОБА_8, що встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2012 року у справі №2-3956/11, 2/0427/1130/12, яке набрало законної сили (а.с. 50 53).

Згідно висновку №4192/4193-12 судової будівельно-технічної експертизи від 22.03.2013 року, проведеної у даній справі Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, визначити варіанти розділу спірної квартири, виділити 1/3 частину квартири в натурі не є можливим (а.с. 155 - 143). Крім того, експертизою визначена ринкова вартість 1/3 частки квартири, що складає 27309,0 грн.

На депозитний рахунок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області позивачкою внесена сума 26677,0 грн. (а.с. 169).

Судом також встановлено, що між позивачкою ОСОБА_6 та відповідачем склались неприязні стосунки, що обумовлює систематичне виникнення конфліктів.

Відповідно до ч 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

У відповідності до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

За змістом зазначеної норми для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (постанова Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. у справі №6-81цс11).

Колегія звертає увагу, що, згідно з положеннями ст. ст. 364, 365, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України; у разі якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки; компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Виходячи з викладеного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірна квартира є неподільною річчю, технічна можливість виділення 1/3 частини квартири у натурі відсутня.

Районний суд, посилаючись на наявність кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 ч. 1 ст. 126, ст. 356 КК України і ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125, ст. 356 КК України, у зв»язку із заподіянням тілесних ушкоджень позивачці ОСОБА_6, справа була закрита з нереабілітуючих підстав (а.с. 6 - 7), а також наявність цивільної справи за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення та визначення порядку користування спірною квартирою (а.с. 8 14), цивільної справи за позовом ОСОБА_5, в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини, до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у користуванні і за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод у користуванні (а.с. 110 - 113), - дійшов висновку про існування вкрай неприязних стосунків між сторонами, які обумовлюють неможливість спільного користування спірною квартирою.

Приймаючи до уваги викладене, зважаючи на те, що 1/3 частина квартири АДРЕСА_3 є значною часткою даного нерухомого майна; згода відповідача на припинення його права власності на 1/3 частку у праві власності на спірну квартиру відсутня; докази наявності у власності відповідача іншого житлового приміщення не надані, клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлено, - суд дійшов обґрунтованого висновку, що припинення права власності на частку квартири завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_4 та ухвалив законне рішення про відмову у задоволені позову у повному обсязі.

Колегія наголошує, що суду не представлені докази, які б відповідали вимогам ст. 58 ЦПК України, щодо наявності у позивачки ОСОБА_2 права власності на частку у спірній квартирі, оскільки, згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.10.2002 року (а.с. 5), співвласником є ОСОБА_6, що не відповідає паспортним даним зазначеної позивачки.

Внесення позивачкою на депозитний рахунок місцевого суду 26677,0 грн. (а.с. 169) не відповідає вимогам ч. 2 ст. 365 ЦК України, оскільки внесена сума є меншою від вартості 1/3 частини спірної квартири, що визначена висновком судової експертизи та складає 27309,0 грн. Крім того, позивачами не заявлено вимогу щодо виплати на користь відповідача компенсації вартості частини спірного нерухомого майна та не зазначено розмір компенсації, яку позивачки вважають за потрібне сплатити відповідачу.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги вимоги ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді