АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц/791/772/2013р. Головуючий в І інстанції Крапівіна О.П.
Категорія: 27 Доповідач Радченко С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року березня місяця 13 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Вербицької Л.І.,

ОСОБА_1

при секретарі: Герасименко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 08 січня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 30 липня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір за №43/МК/2007 840, предметом якого являлися грошові кошти в сумі 18000,00 доларів США, вважаючи, що банк не мав права надавати резиденту України кредит в іноземній валюті, просив надати судове тлумачення кредитному договору №43/МК/2007/840 від 30 липня 2007 року в частині його відповідності вимогам ст.3 п.4 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19 лютого 1993 року та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживача». Просив визнати, що кредитний договір №43/МК/2007/840 від 30 липня 2007 року відповідачем виконано у національній валюті гривні та таким, що підлягає виконанню у національній валюті.

Необхідність тлумачення договору обґрунтовував різним розумінням змісту договору його сторонами, що призвело до виникнення спору з приводу валюти виконання зобовязання за договором.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 08 січня 2013 року позов задоволено частково. Розтлумачено, що кредитний договір №43/МК/2007/840 від 30 липня 2007 року відповідає вимогам ст.3 п.4 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19 лютого 1993 року та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживача». В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким визнати, що кредитний договір №43/МК/2007/840 від 30 липня 2007 року не відповідає вимогам ст.3 п.4 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19 лютого 1993 року; визнати, що кредитний договір №43/МК/2007/840 від 30 липня 2007 року відповідачем виконано у національній валюті гривні та таким, що підлягає виконанню у національній валюті - гривні.

Письмові заперечення до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом цієї норми закону ніхто не може бути примушений до укладення договору, що не відповідає його волі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" установлено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій установлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями згідно з п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

З огляду на наведені норми матеріального права суд дійшов правильного висновку, що ПАТ КБ «Надра» як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті ( а.с.20-25).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 30 липня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту №43/МК/2007/840, згідно п.1.1 якого банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 18000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 90900,00 грн. за курсом НБУ на день укладення Договору. п.4 договору визначено порядок повернення коштів, згідно додатку до договору повернення коштів здійснюється у валюті США (а.с.19).

Позивач ознайомився з графіком погашення кредиту, який є невідємною частиною Договору, тарифами банку до вказаного Договору, з якими він погодився та засвідчив своїм підписом, чим підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що зазначений кредитний договір укладений з порушення вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», спростовується тим, що умови Договору про надання кредиту містять відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, графіку повернення кредиту та надану в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору.

У відповідності до ст. 19 Закону України "Про банки та банківську діяльність", ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", п. 8.12 постанови Правління Національного банку України № 200 від 30 травня 2007 року "Про затвердження правил використання готівкової іноземної валюти на території України та про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України", ч. 3 ст. 533 ЦК України сторони мали законне право на укладення кредитного зобов'язання в іноземній валюті і вони таке право використали.

Таким чином суд першої інстанції, зясувавши обставини справи, давши їм належну оцінку, визнав, що здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України та дійшов обґрунтованого висновку, що кредитний договір №43/МК/2007/840 від 30 липня 2007 року відповідає вимогам ст.3 п.4 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19 лютого 1993 року та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживача» та обґрунтовано відмовив в позові про визнання того, що кредитний договір №43/МК/2007/840 від 30 липня 2007 року відповідачем виконано у національній валюті гривні та таким, що підлягає виконанню у національній валюті.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" зводяться до неправильного тлумачення зазначених норм, не спростовують викладених в оскаржуваному рішенні мотивованих висновків суду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 08 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: