Справа № 591/2235/13-ц
Провадження № 2/591/1218/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2013 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді Міліціанова Р.В.

при секретарі Бузовій Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради про визнання недійсним договору про обмеження права на земельну ділянку, враховуючи складність справи, керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215,256-259 ЦПК України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду і свої вимоги мотивує тим, що на підставі рішення Сумської міської ради від 28.10.2009 року № 3087-МР їй було безоплатно надано земельну ділянку, площею 0,1 га за адресою: м. Суми, пров. Гудимівський, 26/4, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівельта споруд.

Обов'язковою умовою надання земельної ділянки було укладення договору про обмеження права на земельну ділянку, відповідно до Тимчасового порядку надання земельних ділянок із земель Сумської міської ради у межах норм безоплатної приватизації для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення садівництва, індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, який був затверджений рішенням сесії Сумської міської ради № 72-МР від 27.06.2006 року.

Тому, 11 травня 2012 року між Сумською міською радою та позивачем укладено договір про обмеження права на земельну ділянку, за яким, власнику земельної ділянки встановлена заборона на відчуження чи передачу в оренду земельної ділянки до завершення будівництва, відповідно до цільового призначення, але не більше ніж на 5 років з дня отримання Державного акту про право власності на земельну ділянку; обов"язок розпочати забудову або освоєння земельної ділянки відповідно з цільовим призначенням протягом одного року з дня отримання Державного акту.

Позивач вважає, що договір про обмеження права на земельну ділянку не відповідає вимогам закону, суперечить нормам Конституції України та Земельного кодексу України, оскільки порушує його право власності на земельну ділянку, а тому просить визнати його недійсним.

Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою.

Відповідач про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Наддав суду письмовий відгук по справі згідно якого проти задоволення позву не заперечував.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі, зазначив, що судові витрати слід залишити за позивачем.

Суд, вислухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до п. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявних для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом при розгляді справи встановлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія Ф 324178 позивач є власницею земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої в м. Суми по провул. Гудимівському, 26/4, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, земельна ділянка була надана мені у власність на підставі рішення Сумської міської ради від 28.10.2009р. № 3087-МР, рішення виконкому Сумської міської ради від 01.12.2009р. № 713.

11 травня 2012 року між Сумською міською радою та позивачем укладено договір про обмеження права на земельну ділянку, за яким, власнику земельної ділянки встановлена заборона на відчуження чи передачу в оренду земельної ділянки до завершення будівництва, відповідно до цільового призначення, але не більше ніж на 5 років з дня отримання Державного акту про право власності на земельну ділянку; обов"язок розпочати забудову або освоєння земельної ділянки відповідно з цільовим призначенням протягом одного року з дня отримання Державного акту.

Згідно пункту 3 зазначеного договору, порушення встановлених цим договором обмежень прав на земельну ділянку вважається використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням і є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку відповідно до ст. 143 Земельного кодексу України.

Укладення даного договору було обовязковою умовою надання земельної ділянки, відповідно до Тимчасового порядку надання земельних ділянок із земель Сумської міської ради у межах норм безоплатної приватизації для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення садівництва, індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, який був затверджений рішенням Сумської міської ради № 72-МР від 27.06.2006 року.

Отже, укладення позивачем зазначеного вище договору про обмеження права на земельну ділянку пов"язано не з його вільним волевиявленням, а з вимогою Сумської міської ради і лише після виконання такої вимоги, позивач мав можливість отримати у власність вказану земельну ділянку.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21.04.2011 року у справі № 2а-8333/10/1870, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2011 року, визнано незаконним рішення Сумської міської ради № 72-МР від 27.06.2006 року "Про Тимчасовий порядок надання земельних ділянок із земель Сумської міської ради у межах норм безоплатної приватизації для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення садівництва, індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів" в частинні затвердження п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 3.3, 4.7 Порядку стосовно зобов'язання громадян укладати договори про обмеження права на земельну ділянку.

Крім того, з письмових пояснень відповідача судом встановлено, що Сумська міська рада прийняла рішення від 07.09.2011 р. № 712-МР „Про втрату чинності деяких рішень Сумської міської ради щодо регулювання земельних відносин у м. Суми", на підставі якого Тимчасовий порядок втратив чинність.

Таким чином, рішення Сумської міської ради, на підставі якого і було укладено оспорюваний договір, визнано незаконним у судовому порядку. Підставою для визнання його недійсним є висновок суду, що укладення договорів про обмеження права на земельну ділянку обмежує право власника, що не відповідає вимогам законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Цивільним кодексом України встановлені визначальні принципи здійснення права власності, а також правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та ін.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України у разі недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, передбачених ст. 203 ЦК України, це є правовою підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. При цьому Земельним кодексом України не встановлено обов'язок для громадян укладати договори на обмеження права на земельну ділянку для отримання земельних ділянок в межах норм безоплатної приватизації. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України міська рада має право встановлювати обмеження на використання земельних ділянок громадянами лише у разі порушення ними вимог земельного законодавства.

Враховуючи, що Земельним кодексом України не встановлено обов"язок для громадян укладати договори про обмеження права на земельну ділянку для отримання у власність земельних ділянок в межах норм безоплатної приватизації, то позивач не може бути обмежений у здійсненні права приватної власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а у відповідності до частини 2 даної статті, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

В той же час, ч.1 ст. 90 ЗК України містить перелік прав власника земельної ділянки, до яких відноситься право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Перераховані права в даному переліку охоплюються змістом права власності, а саме: правомочностями володіння, користування та розпорядження.

Таким чином, встановлене обмеження прав позивача на земельну ділянку за адресою: м. Суми, пров. Гудимівський, 26/4 суперечить вказаним вище положенням Конституції України, Земельного та Цивільного кодексу України і є підставою для визнання недійсним договору про обмеження прав на земельну ділянку від 11 травня 2012 року.

Оскільки позивач просив залишити понесені витрати за ним, суд, за таких обставин, вважає за можливе не здійснювати розподіл сплаченого судового збору в порядку визначеному ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 118 Земельного кодексу України, ст.ст. 203, 215, 319 ЦК України, ст.ст. ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 197, 208, 212 -215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір про обмеження права на земельну ділянку від 11.05.2012р., укладений між ОСОБА_1 та Сумською міською радою, в особі міського голови м. Суми ОСОБА_2 щодо обмеження права на земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: м. Суми, пров. Гудимівський, 26/4.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо скаргу не було подано.

Суддя Р.В. Міліціанов