ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2013 року Справа № 407/855/2012

п/с № 2/174/75/2013

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Кудіній Н.І.

з участю:

представника відповідача адвоката ОСОБА_1

третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту дійсним та тлумачення змісту заповіту, треті особи у справі: приватний нотаріус Вільногірського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу ОСОБА_3, державний нотаріус Вільногірської міської державної нотаріальної контори, Дніпропетровської області, ОСОБА_2,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 10.09.2012 року, та змінам до нього від 07.12.2012 р. (а.с.53),від 11.03.2013 р. (а.с.84), позивач, керуючись ст. ст. 16, 213,1254, 1256 Цивільного кодексу України, прохає:

Розтлумачити зміст заповіту ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, посвідченого державним нотаріусом Вільногірської держаної нотаріальної контори 07.06.2006 року (бланк ВСТ 923177, номер в Реєстрі нотаріальних дій 1363) та зареєстрованого у Спадковому реєстрі під № 39924292, а саме:

1) визначити, що зазначений заповіт не позбавляє ОСОБА_4 права на спадкування за законом ? частки майна, яке увійшло до спадщини після померлого ОСОБА_7;

2) визначити, що зазначений заповіт від 07.06.2006 року не суперечить заповіту ОСОБА_7 від 23.01.2003 року на користь ОСОБА_4, посвідченому 22 січня 2003 року та зареєстрованому в реєстрі за № 56 приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, ОСОБА_8

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 05 січня 2012 року помер батько позивача - ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області I- КИ № 461958 від 15. 05. 2012 р.

В лютому 2012 р. ОСОБА_4 (надалі - позивач) звернувся до приватного нотаріуса Вільногірського міського нотаріального округу (надалі - третя особа ) з метою прийняти спадщину за заповітом б/н від 22.01.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8. Предметом вказаного заповіту є передання-позивачу на праві приватної власності належного заповідачу будинку, з земельною ділянкою та будівлями, розташованими на ній. який знаходиться за адресою: вул. Бригадна, буд. 24, с. Посуньки, Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Сталося так, що під час прийому у державного нотаріуса та вчинення відповідних нотаріальних дій, щодо прийняття спадщини разом з ним була його сестра - ОСОБА_5 (надалі - відповідач), яка надала нотаріусу інший заповіт, датований приблизно серпнем 2006 р.

Після ознайомлення з цим заповітом приватний нотаріус повідомив його в усній формі про те, що предметом вказаного заповіту є передання на праві приватної власності нібито всього майна, яке належить померлому 05.01.2012 р. заповідачу, на користь його рідної сестри - ОСОБА_5.

Загалом, на час відкриття спадщини, до складу спадкової маси, що підлягала перерозподілу між спадкоємцями, ввійшла квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., м. Вільногірськ, Дніпропетровської обл., а також вказаний спірний будинок за адресою: вул. Бригадна, буд. 24, с. Посуньки, Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

В подальшому нотаріусом йому було роз'яснено, що заповіт б/н від 22.01.2003 р. , який було видано заповідачем на його ім'я, є недійсним, оскільки у спадковій справі мається заповіт від 2006 р., складений на ім'я відповідача, а у такому разі заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Після цього нотаріус запропонував йому подати заяву про прийняття обов'язкової частки у спадщині, оскільки він є непрацездатним спадкоємцем першої черги ( інвалід 3 групи), що він і зробив. За таких обставин, він наразі претендує на отримання лише ? всієї спадщини.

Під час розмови з нотаріусом та відповідачем у нього з ними виникла суперечка щодо вірного тлумачення змісту нового заповіту, адже текст його виписаний не чітко і не зрозуміло, а за таких обставин в дійсності стверджувати про те, яке саме майно, і в якій частині за волевиявленням заповідача переходить у спадок до відповідача не можливо. На його прохання до відповідача надати йому копію нового заповіту для спільного його тлумачення, він отримав відмову, в свою чергу нотаріус також відмовив йому в видачі копії спірного заповіту, посилаючись на відсутність у нього дозволу з боку відповідача на вчинення таких дій.

Разом з тим, він не погоджується з нотаріусом та відповідачем щодо тлумачення змісту заповіту від серпня 2006 р., предметом якого, буцімто, є передання відповідачу всього майна, яке належить заповідачу, і вважає за необхідне визнати дійсним заповіт б/н від 22.01.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8, а також встановити факт, того що жилий будинок з земельною ділянкою та будівлями розташованими на ній, який знаходиться за адресою: вул. Бригадна, буд. 24, с. Посуньки, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, заповідано ОСОБА_7 його сину ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 2 ст. 1256 ЦК України, у разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Диспозицією ч. 2-4 ст. 213 ЦК України встановлено, що на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Втім на протязі 1977-1987 р., за життя власників будинку у минулому - заповідача та його бабусі, позивач приймав участь в реконструкції та будівництві спірного домоволодіння, як своєю участю так і придбанням за свій рахунок будматеріалів на будівництво. Так позивачем було повністю збудовано гараж, сарай, літня кухня, обкладені стіни цеглою та перекритий дах в будинку, тому вартість домоволодіння значно збільшилася. При цьому за життя бабусі та батька між ними була домовленість, що оскільки позивач поніс витрати останній стає власником частини домоволодіння, оформляти власність не буде, а після смерті батька успадкує домоволодіння, доказом чого є заповіт батька на ім'я позивача від 22.01.2003 р.

Таким чином заповіт від 2006 р., який був складений на ім'я відповідача, грубо суперечить домовленості між позивачем та заповідачем щодо розподілу спадщини між спадкоємцями, і, на його думку, відповідач та нотаріус помилилися при тлумаченні його змісту, що потребує безумовної необхідності перевірки вказаних обставин судом.

В судове засідання позивач та його представник не зявилися, але надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. (а.с.36, 85)

Разом з тим, представник позивача, ОСОБА_9, який не обмежений в його повноваженнях, раніше, в судовому засіданні, позовні вимоги та їх обгрунтування, що викладені позовній заяві, підтримав в повному обсязі, а також надав письмові пояснення (а.с.64-65), згідно яких, зазначив, що предметом позову є порушене право ОСОБА_4 на отримання спадщини від свого рідного батька ОСОБА_7, який помер 05 січня 2012 року.

Так, 02 лютого 2012 року приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, ОСОБА_6, заведено спадкову справу, номер у Спадковому Реєстрі 52373271, про спадкоємство за заповітом від 07.06.2006 року на користь ОСОБА_5.

У спадкоємстві за заповітом від 22.01.2003 р. на користь ОСОБА_4, за яким останній мав отримати у спадщину будинок по вул. Бригадна, 24, с. Посуньки, Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, Позивачу було відмовлено, так як на думку нотаріуса, зазначена у заповіті на користь ОСОБА_5 фраза « ... та все майно» скасовує заповіт від 22.01.2003 року. Крім того, на думку нотаріуса, заповіт складений на користь Відповідачки також позбавляє Позивача права на спадкування за законом.

Втім, з цим висновком погодиться не можна виходячи з наступного.

Позивач доводиться заповідачу рідним сином і являється спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується наданою до суду копією Свідоцтва про народження серії ЯИ №131360.

Згідно ч.2 ст.1235 ЦК України, Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що спадкодавець може позбавити особу з числа спадкоємців права на спадкування (частина друга статті 1235 ЦК) лише шляхом зазначення про це в заповіті.

Разом з тим, заповіт від 07.06.2006 року на користь Відповідачки не містить умови про позбавлення Позивача права на спадкування.

Фраза «...та все майно», яка зазначена у спірному заповіті, не може вважатися розпорядженням про позбавлення Позивача права на спадкування, так як порушує встановлену законом форму для такого розпорядження і є нікчемною в силу ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

Через нікчемність даного заповіту в зазначеній частині, згідно до ст. 216 ЦК України, цей заповіт не скасовує заповіт від 22.01.2003 р. складений на користь Позивача.

У зв'язку з цим, заповіт б/н від 22.01.2003р., за яким ОСОБА_4 має право на успадкування будинку по вул. Бригадна, 24, с. Посуньки, Верхньодніпровського району, є дійсним.

Відповідачка в судове засідання також не зявилася, та надала заяви про розгляд справи за її відсутності, з участю її представника. (а.с. 50,59,73)

Представник відповідачки, адвокат ОСОБА_1, який не обмежений в його повноваженнях, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив. що, згідно закону, останній заповіт відміняє повністю або частково попередній заповіт. У даному випадку, останній заповіт спадкодавця повністю відмінив попередній заповіт, оскільки в ньому було заповідано все майно, яке належне заповідачу на час відкриття спадщини, ОСОБА_5, без будь-яких виключень. Заповідач мав право змінити свій заповіт. Нотаріуси кожного разу перевіряли дієздатність та вильне волевиявлення заповідача, після чого складали та засвідчували заповіти. Претензій до нотаріусів немає. В останньому заповіті його умови викладені зрозуміло і однозначно, підстав для його тлумачення немає. В той же час, оскільки позивач ОСОБА_4 є інвалідом, він має право на обовязкову частку в складі спадкового майна, що він і отримав фактично. За рішенням Верхньодніпровського районного суду ОСОБА_4 було відмовлено в позові у визнанні права власності на ? частину спірного будинку.

Третя особа, приватний нотаріус ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, але раніше надала заяву про розгляд справи за її відсутності. (а.с.63)

Третя особа, державний нотаріус ОСОБА_2, пояснила, що підстав для задоволення позову немає. Заповіт є одностороннім правочином. Умови спірних заповітів викладені зрозуміло і однозначно, будь-якого тлумачення не потребують. Згідно ст. 1236 ЦК України, заповіт може стосуватися всієї спадщини або її частини. Якщо заповітом не охоплено всю спадщину, то згідно ст. 1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. При цьому, до числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Оскільки в останньому заповіті заповідано все майно та права на нього, що належатимуть заповідачу на час відкриття спадщини, ОСОБА_5, без будь-яких виключень, то слід керуватися статтею 1254 ЦК України, згідно якої, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт; заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт; заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить; кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Тобто, в даному випадку останній заповіт повністю скасував попередній заповіт.

Третя особа, приватний нотаріус ОСОБА_3, повністю підтримав думку державного нотаріуса ОСОБА_2, та додатково пояснив, що ним, при посвідченні заповіту, було виконано волевиявлення заповідача ОСОБА_7, який потім, відповідно до положень ст. 1254 ЦК України, змінив своє волевиявлення, яке посвідчив інший нотаріус. В першому заповіті мова йшла про заповідання конкретного будинку, в наступному заповіті про заповідання всього належного заповідачу майна.

Згідно квитанції від 10.09.2012 р., позивачем сплачено судовий збір за подачу позову до суду в сумі 110.20 грн. (а.с.1)

Згідно копії паспорту громадянина України, ОСОБА_4, 18.11.1952 р. н., зареєстрований за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.4)

Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-КИ № 461958, виданого відділом ДРАЦС Вільногірського МУЮ, Дніпропетровської області, ОСОБА_7 помер 05 січня 2012 року у віці 85 років у м. Вільногірську, Дніпропетровської області. (а.с.6)

Згідно копії паспорту громадянина України, ОСОБА_7, 14.12.1926 р. н., був зареєстрованим за місцем проживання по вул. Лен. КомсомолуАДРЕСА_2, в м. Вільногірську, Дніпропетровської області. (а.с.7)

Згідно копії заповіту від 22 січня 2003 р., посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_8, ОСОБА_7 належний йому жилий будинок № 24 з земельною ділянкою та будівлями, за адресою: с. Посуньки, вул. Бригадна, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, заповідає своєму синові ОСОБА_4. (а.с.8)

Згідно копії свідоцтва про народження ЯИ № 131360, виданого 26.12.1952 року, ОСОБА_4 народився 18.11.1952 року, батько та мати зазначені: ОСОБА_7, ОСОБА_10. (а.с.9)

Згідно копії паспорту громадянина України, ОСОБА_5 , 04.07.1958 р. н., зареєстрована за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.23)

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 27.09.2012 р., заповідач ОСОБА_7, дата реєстрації заповіту 07.06.2006 р., реєстратор Вільногірська державна нотаріальна контора. (а.с.35)

Згідно фотокопії заповіту від 07 червня 2006 року, посвідченому державним нотаріусом ОСОБА_2, ОСОБА_7 все майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі, квартиру АДРЕСА_3, усі майнові права та обовязки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті, заповідає ОСОБА_5, 1958 р. н. (а.с. 44)

Згідно копії рішення Верхньодніпровського районного суду, Дніпропетровської області, від 18.07.2012 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частину домоволодіння по вул. Бригадній, 24, в с. Посуньки, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області. (а.с.46)

Відповідно до встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що необхідно керуватися наступними нормами права.

Згідно ст. 1223 ЦК України: 1. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 2. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. 3. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1235 ЦК України: 1. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. 2. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. 3. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. 4. У разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність. Діти (внуки) цієї особи мають право на спадкування на загальних підставах.

Згідно ст. 1236 ЦК України: 1. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. 2. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. 3. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. 4. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно ст. 1245 ЦК України: 1. Частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Згідно ст.1254 ЦК України: 1. Заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. 2. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. 3. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. 4. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. 5. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. 6. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. 7. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.1256 ЦК України: 1. Тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. 2. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно ст. 213 ЦК України: 1. Зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). 2. На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. 3. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. 4. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникають із факту відкриття спадщини та успадкування її за заповітом та із спору стосовно тлумачення змісту останнього та попереднього заповітів.

Відповідно до цих правовідносин, враховуючи пояснення сторін та їх представників, пояснення третіх осіб, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозвязку, керуючись законом, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, з наступних підстав.

Суд вважає встановленим, що заповіт від 22 січня 2003 р., який діяв до 07 червня 2006 року, і заповіт від 07 червня 2006 року, який діяв до часу відкриття спадщини - 05 січня 2012 року, тобто на день смерті спадкодавця ОСОБА_7, були складені та належним чином посвідчені нотаріусами у відповідності до вимог закону. Стосовно цього будь-яких заперечень від сторін не надійшло.

Стосовно тлумачення змісту заповітів, то ніяких підстав для цього немає, оскільки в обох заповітах волевиявлення заповідача, ОСОБА_7, викладені чітко, однозначно, без будь-яких суперечностей як за значеннями окремих слів так і відповідно до змісту цих правочинів в цілому.

Згідно копії заповіту від 22 січня 2003 р., посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_8, ОСОБА_7 належний йому жилий будинок № 24 з земельною ділянкою та будівлями, за адресою: с. Посуньки, вул. Бригадна, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, заповідає своєму синові ОСОБА_4. (а.с.8) Тобто, заповідач, заповідав своєму синові частину належного йому майна. Цей заповіт діяв до складання іншого заповіту 07.06.2006 р., яким заповідач в повному обсязі скасував попередній заповіт, оскільки все своє майно та права на майно, в тому числі, ті що належали йому на час посвідчення заповіту і ті, що будуть належати на час смерті, заповів іншій особі, ОСОБА_5. При цьому, будь-яких виключень, які б надавали право за заповітом іншій особі, тобто позивачу, успадкувати якусь частину спадкового майна, заповіт не містить.

Згідно фотокопії заповіту від 07 червня 2006 року, посвідченому державним нотаріусом ОСОБА_2, ОСОБА_7 все майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі, квартиру АДРЕСА_3, усі майнові права та обовязки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті, заповідає ОСОБА_5, 1958 р. н. (а.с. 44)

Суд доходить висновку, що спадкодавець, ОСОБА_7, складаючи новий заповіт від 07.06.2006 року, діяв у відповідності до вимог ст. 1236 ЦК України, згідно якої він мав право заповідати частину або всю спадщину, та згідно ст.1254 ЦК України, відповідно до якої, заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Тобто, згідно закону, не вимагається вказівки в останньому заповіті про позбавлення спадщини конкретної особи, оскільки заповідання всього, без виключення, майна іншій особі, позбавляє права спадкування цього майна всіх інших осіб, за виключенням осіб, що мають право на обовязкову частку у спадщині, яке і було реалізоване позивачем, який на час відкриття спадщини був інвалідом 3 групи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд доходить висновку про покладення цих витрат на позивача, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір», стягнувши з нього в дохід держави України, додатково, судовий збір 04.50 грн., враховуючи, що позивачем фактично було сплачено при подачі позову судовий збір на суму 110.20 грн., а загальна сума судового збору складає 114.70 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215, 222, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відмовити у розтлумаченні змісту заповіту ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, посвідченого державним нотаріусом Вільногірської держаної нотаріальної контори 07.06.2006 року (бланк ВСТ 923177, номер в Реєстрі нотаріальних дій 1363) та зареєстрованого у Спадковому реєстрі під № 39924292, а саме:

3) у визначенні, що зазначений заповіт не позбавляє ОСОБА_4 права на спадкування за законом ? частки майна, яке увійшло до спадщини після померлого ОСОБА_7;

4) у визначенні, що зазначений заповіт від 07.06.2006 року не суперечить заповіту ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, посвідченому 22 січня 2003 р. та зареєстрованому в реєстрі за № 56 приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8

Судові витрати у справі в виді судового збору за немайнові вимоги, в задоволенні яких відмовлено, на суму 114.70 грн., покласти на позивача, ОСОБА_4, 18.11.1952 р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, і/к № НОМЕР_1, зареєстрованого за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнувши з нього в дохід держави України, додатково, судовий збір 04.50 грн., враховуючи, що позивачем фактично було сплачено при подачі позову судовий збір на суму 110.20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонам та третім особам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.