Справа №784/3225/13 27.08.2013 27.08.2013 27.08.2013
Провадження №22-ц/784/2611/13
Головуючий першої інстанції: Тавлуй В.В.
Категорія: 5 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

27 серпня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Колосовського С.Ю.,

ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання: Орельській О.М.

за участі представників: позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, відповідачки ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6

на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2013 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Березанський агробуд» до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_6 про визнання рішення незаконним та визнання недійсним свідоцтва про право власності,

в с т а н о в и л а :

6 листопада 2012 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Березанський агробуд» (далі - ТОВ «Березанський агробуд») звернулося з позовом до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_6 про визнання рішення незаконним та визнання недійсним свідоцтва про право власності.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що ТОВ «Березанський агробуд» є правонаступником ПМК-18 тресту «Одесрадгоспвинбуд», яким у 1984 р. було збудовано гуртожиток на 100 місць в с. Коблево Березанського району Миколаївської області по вул. Степовій, 4.

З 2 червня 1994 р. вказаний гуртожиток знаходиться на балансі позивача як правонаступника підприємств, що утворювались в процесі реорганізації ПМК-18 тресту «Одесрадгоспвинбуд». На підставі рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 12 грудня 2007 р. позивачу 11 липня 2011 р. видано свідоцтво про право власності на гуртожиток на 100 місць, крім кімнат та пекарні, по вул. Степовій, 4 в с. Коблево Березанського району Миколаївської області. Окремі кімнати та пекарня не було отримано у власність позивачем, оскільки на підставі рішення уповноваженої комісії по видачі пайових внесків і засновків були передані в якості майнових паїв працівникам підприємства.

В квітні 2012 р. позивачу у звязку з підготовкою до ремонту гуртожитку стало відомо, що в квартирі № 23 проживає ОСОБА_6, яка 6 грудня 2001 р. отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру на підставі рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 2 від 18 вересня 2001 р.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 була заселена у гуртожиток без дозволу підприємства, якому воно належало, а сільська рада без будь-яких законних підстав передала спірне приміщення ОСОБА_6 у власність, видача свідоцтва про право власності не відповідає вимогам закону і порушує права позивача як власника гуртожитку, ТОВ «Березанський агробуд» просило визнати незаконним рішення виконавчого комітету Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 2 від 18 вересня 2001 р. «Про дозвіл на прописку та видачу ордеру» та визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області 6 грудня 2001 р. на ім'я ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2013 р. позов задоволено.

Постановлено визнати незаконним рішення виконавчого комітету Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 2 від 18 вересня 2001 р. «Про дозвіл на прописку та видачу ордеру» та визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області 6 грудня 2001 р. на ім'я ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, і просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у позові.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачки, представників позивача, представника відповідача сільської ради, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що гуртожиток на 100 місць по вул. Степовій, 4 в с. Коблево Березанського району Миколаївської області було побудовано у 1984 р. трестом «Одесрадгоспвинбуд» та після затвердження акту державної комісії щодо прийняття в експлуатацію передано на баланс ПМК-18 тресту «Одесрадгоспвинбуд». ТОВ «Березанський агробуд», яке утворилося внаслідок реорганізації ПМК-18 тресту «Одесрадгоспвинбуд», разом з іншим майном було передано вказаний гуртожиток (а.с. 123-125).

На підставі рішення виконавчого комітету Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 12 грудня 2007 р. позивачу 11 липня 2011 р. видано свідоцтво про право власності на гуртожиток на 100 місць, крім кімнат та пекарні, по вул. Степовій, 4 в с. Коблево Березанського району Миколаївської області.

Також 6 травня 2011 р. позивачу були видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно окремі кімнати в будинку № 4 по вул. Степовій в с. Коблево Березанського району Миколаївської області: № 4, № 7, № 30, № 31, № 32.

Згідно рішення виконавчого комітету Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 2 від 18 вересня 2001 р. «Про дозвіл на прописку та видачу ордеру» ОСОБА_6 вирішено видати ордер на житлову площу за адресою: АДРЕСА_2 та прописати її з сім'єю за вказаною адресою. 6 грудня 2001 р. на ім'я ОСОБА_6 виконавчим комітетом Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області на підставі рішення виконавчого комітету від 18 вересня 2001 р. видано свідоцтво про право власності на квартиру № 23 по вул. Степовій в с. Коблево Березанського району Миколаївської області.

В силу ч. 1 ст. 127 ЖК України гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Як визначено пунктом 2 Примірного положення про гуртожиток, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. № 208 (далі Положення), гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Таким чином, зі змісту норм глави 4 ЖК України, Положення, вбачається, що гуртожитки надаються громадянам у звязку з роботою (навчанням) у разі відсутності у них за місцем роботи (навчання) постійного житла.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спеціальним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

В силу ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Аналогічні положення щодо порядку надання жилої площі у гуртожитках містяться в пунктах 9,10 Положення.

Відповідачка в трудових відносинах з ПМК-18 тресту «Одесрадгоспвинбуд» та його правонаступниками, зокрема, ТОВ «Березанський агробуд», не перебувала, рішення адміністрації вказаних підприємств та їх профспілкових комітетів щодо надання їй житла у гуртожитку не приймалось, спеціальний ордер на її вселення у гуртожиток не видавався, а тому вселення ОСОБА_6 ПМК-18 тресту «Одесрадгоспвинбуд». ТОВ «Березанський агробуд» у спірні приміщення було здійснено всупереч наведеним вимогам закону щодо порядку надання жилих приміщень у гуртожитку.

Доводи відповідачів про те, що виконавчий комітет сільської ради правомірно надав у користування, а згодом й у власність відповідачки спірну житлову площу суперечить вимогам закону та обставинам справи.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 р. № 280/97 (тут і далі Закон в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення та видачі оспорюваного свідоцтва) до повноважень виконавчих комітетів сільських рад в галузі житлово-комунального господарства належить розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

В матеріалах справи відсутні докази того, що частина гуртожитку по вул. Степовій, 4 в с. Коблево Березанського району Миколаївської області, в тому числі кімната, яка виділена ОСОБА_6, передавалась до комунальної власності.

Отже у Виконавчого комітету сільської ради були відсутні повноваження щодо розподілу спірної житлової площі.

Крім того, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 р. 2482-XII (тут і далі Закон в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення та видачі оспорюваного свідоцтва) кімнати у гуртожитках не підлягали приватизації.

Оскільки відповідачами не надавалось доказів щодо зміни правового статусу спірного приміщення (з гуртожитку на житловий будинок), передача у власність ОСОБА_6 квартири у гуртожитку було здійснено всупереч вимогам закону.

З урахуванням викладених обставин та положень закону суд вірно дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, посилання апелянта на те, що судом не встановлено,чи є приміщення по вул. Степовій, 4 в с. Коблево Березанського району Миколаївської області гуртожитком та кому воно належало в грудні 2001 р. не відповідають обставинам справи.

Статус приміщення по вул. Степовій, 4 в с. Коблево Березанського району Миколаївської області та кому воно належало в грудні 2001 р. підтверджується актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію (а.с. 72), рішенням виконавчого комітету Березанської районної ради народних депутатів від 24 вересня 1984 р. про затвердження цього акту (а.с. 71), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11 липня 2011 р. (а.с. 14), а його належність позивачеві до 2011 р. актом передачі державного майна від 25 травня 1994 р. (а.с. 123-125).

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про невірне визнання процесуального положення ОСОБА_6 як відповідача, оскільки позивачем оспорюється її право власності на приміщення.

Що стосується доводів про пропуск позивачем позовної давності, то в силу ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідатися або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Рішенням виконавчого комітету Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 12 грудня 2007 р. за ТОВ «Березанський агробуд» визнано право власності на гуртожиток на 100 місць по вул. Степовій, 4 в с. Коблево Березанського району. Таким чином, в рішенні не міститься відомостей щодо передачі гуртожитку у власність за виключенням певних приміщень.

11 липня 2011 р. позивачу видано свідоцтво про право власності на гуртожиток на 100 місць, крім кімнат та пекарні, по вул. Степовій, 4 в с. Коблево Березанського району Миколаївської області.

Також 6 травня 2011 р. позивачу були видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно окремі кімнати в будинку № 4 по вул. Степовій в с. Коблево Березанського району Миколаївської області № 4, № 7, № 30, № 31, № 32.

За такого саме з часу отримання в 2011 р. свідоцтва про право власності на гуртожиток без кімнат та пекарні та свідоцтв про право власності на окремі кімнати в гуртожитку за виключенням кімнати, яку обіймає ОСОБА_6, позивачу стало відомо про порушення його прав, на захист яких подано даний позов.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що раніше позивачу було достеменно відомо про наявність рішення виконавчого комітету від 18 вересня 2001 р. щодо надання житла ОСОБА_6 та виданого на її ім'я свідоцтва про право власності. Такі обставини встановлені прокуратурою Березанського району Миколаївської області під час перевірки за зверненням директора ТОВ «Березанський райагробуд», а також не спростовані відповідачами, які не надали доказів, що раніше вказане рішення та свідоцтва було направлено позивачеві або доводились до його відома.

Відомості про проживання ОСОБА_6 в спірній кімнаті не є доказами обізнаності позивача щодо наявності оспорюваного рішення та свідоцтва.

За такого суд правильно визначив, що позивач звернувся до суду в межах передбаченого ст. 257 ЦК України строку.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: