Справа № 344/659/13- ц
Провадження № 22ц/779/2700/2013
Головуючий у 1 інстанції Бойчук Олександр Васильович
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2013 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючої Горейко М.Д.

Суддів: Ковалюка Я.Ю., Шалаути Г.І.

Секретаря Турів О.М.

з участю представника апелянта ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6 Івано-Франківської міської ради ОСОБА_7, представника третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Фонд комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська, про визнання недійсним п. 2.1. рішення Івано-Франківської міської ради від 18.02.2010 року №81 «Про оренду обєктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська», визнання договору оренди нежитлових приміщень №ДО-3385 від 10.03.2010 року, укладеного між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_2, недійсним та зобовязання ОСОБА_2 звільнити підвальні приміщення площею 39,0 кв.м, які знаходяться в м. Івано-Франківську на вул. Є.Коновальця, 16, визнання недійсним п. 1.6. рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 23.02.2012 року №100 «Про оренду обєктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська», визнання недійсною угоди №УО-3385-5 від 05.03.2012 року про внесення змін до «Договору оренди нежитлових приміщень №ДО-3385 від 10.03.2010 р.», укладеної між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та фізичною особою ОСОБА_2 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

18.01.2013 року ОСОБА_9, ОСОБА_10В, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним п. 2.1. рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18.02.2010 року №81 «Про оренду обєктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська», визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень №ДО-3385 від 10.03.2010 року, укладеного між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_2, та зобовязання ОСОБА_2 звільнити підвальні приміщення площею 39,0 кв.м, які знаходяться в м. Івано-Франківську на вул. Є.Коновальця, 16.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.03.2013 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фонд комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська.

В процесі розгляду справи позивачі збільшили розмір позовних вимог та просили визнати недійсним п. 1.6. рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 23.02.2012 року №100 «Про оренду обєктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська» та визнати недійсною угоду №УО-3385-5 від 05.03.2012 року про внесення змін до «Договору оренди нежитлових приміщень №ДО-3385 від 10.03.2010 р.», укладену між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та фізичною особою ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зіслалися на те, що відповідно до пункту 2.1. рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №81 від 18.02.2010 року ОСОБА_2 дано дозвіл на передачу в оренду нежитлових приміщень площею 39,0 кв.м, які розташовані в підвалі будинку по вул. Є.Коновальця, 16 на період до 28.02.2011 року для використання під господарські потреби без згоди власників квартир зазначеного будинку. Вважають зазначене рішення незаконним та прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки пунктом 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що допоміжні приміщення є об'єктами права власності співвласників багатоквартирного будинку, право власності на які виникає одночасно з приватизацією громадянами квартир, а рішення Конституційного суду №4-рп/2004 від 02.03.2004 року визначає відсутність права органу місцевого самоврядування без згоди співвласників багатоквартирного будинку - власників приватизованих квартир - продавати, здавати в оренду або вирішувати питання перебудови, надбудови, добудови до нього споруд, забудови сходових клітин та в'їзно-виїзних брам, облаштування на фасадах будинків спеціального технічного обладнання промислового призначення тощо, за винятком проведення ремонтних робіт згідно чинного законодавства. Вказали, що право власності на допоміжні приміщення є безумовним і порушене укладенням договору оренди нежитлових приміщень №ДО від 10.03.2010 року, а також встановленням відповідачем ОСОБА_2 дверей на зайняті ним підвальні приміщення. Крім того, виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 23.02.2012 року прийнято рішення №100 «Про оренду об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська» та 05.03.2012 року укладено угоду №УО-3385-5 про внесення змін до «Договору оренди нежитлових приміщень №ДО-3385 від 10.03.2010 року», якою продовжено дію договору оренди спірних приміщень. У звязку з наведеним просили позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2013 року задоволено позов ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4. Вирішено визнати незаконним п. 2.1. рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18.02.2010 року №81 «Про оренду об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська»; визнати недійсним договір оренди нежитлових приміщень №ДО-3385 від 10.03.2010 року, укладений між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_2; визнати незаконним п. 1.6 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 23.02.2012 року №100 «Про оренду об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська»; визнати недійсною угоду №УО-3385-5 від 05.03.2012 року про внесення змін до «Договору оренди нежитлових приміщень №ДО-3385 від 10.03.2010 року», укладену між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_2; зобов'язати ОСОБА_2 повернути виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради у натурі все, що ОСОБА_2 одержав на виконання договору оренди нежитлових приміщень №ДО-3385 від 10.03.2010 року та угоди №УО-3385-5 від 05.03.2012 року, укладених між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_2; зобов'язати виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради повернути ОСОБА_2 у натурі все, що виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради одержав на виконання договору оренди нежитлових приміщень №ДО-3385 від 10.03.2010 року та угоди №УО-3385-5 від 05.03.2012 року, укладених між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_2; зобов'язати ОСОБА_2 звільнити підвальні приміщення, площею 39,0 кв.м, які знаходяться в будинку №16 по вул. Коновальця в м. Івано-Франківську. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не взяв до уваги, що спірні нежитлові приміщення по вул. Є.Коновальця, 16 в м. Івано-Франківську є нежитловими приміщеннями, а не допоміжними. Вони не відносяться до житлового фонду та є самостійним обєктом цивільно-правових відносин, у звязку з чим орган місцевого самоврядування вирішив питання оренди вказаних приміщень в межах наданих йому повноважень.

Апелянт вказує, що Правила утримання будинків та прибудинкових територій, затверджені Наказом Держжитлокомунгоспу України №76 від 17.05.2005 року, визначають допоміжні приміщення житлового будинку як приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Питання належності спірних нежитлових приміщень до допоміжних судом першої інстанції не досліджувалось, а тому висновок суду про віднесення їх до допоміжних є необґрунтованим, адже позивачами не додано жодного підтверджуючого документу про те, що дані приміщення призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. При ухваленні оскаржуваного рішення судом врахована тільки позиція позивачів та не врахована позиція відповідачів.

З наведених підстав просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у них мотивів.

Позивачі ОСОБА_9, ОСОБА_10В, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в судове засідання не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнав, рішення суду першої інстанції вважав законним і обґрунтованим.

Представник відповідача виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів вважав доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції незаконним.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до п. 2.1. рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №81 від 18.02.2010 року «Про оренду обєктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська» ОСОБА_2 дано дозвіл на передачу в оренду нежитлових приміщень площею 39,0 кв.м, які розташовані в підвалі будинку по вул. Є.Коновальця, 16 на період до 28.02.2011 року для використання під господарські потреби (а.с. 11).

На підставі цього рішення 10.03.2010 року між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_2 укладено договір оренди нежитлових приміщень №ДО-3385 (а.с. 12-15).

Пунктом 1.6 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №100 від 23.02.2012 року «Про оренду об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська» продовжено термін дії вказаного договору оренди нежитлових приміщень (а.с. 53).

05.03.2012 року між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_2 укладено угоду №УО-3385-5 про внесення змін до «Договору оренди нежитлових приміщень №ДО-3385 від 10.03.2010 р.», якою продовжено дію договору оренди спірних приміщень (а.с. 55).

Задовольняючи позов ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірні нежитлові приміщення по вул. Є.Коновальця, 16 в м. Івано-Франківську містять ознаки допоміжних, визначені рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 року, зокрема є підвалом, то пунктом 2.1. рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №81 від 18.02.2010 року «Про оренду обєктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська» та пунктом 1.6 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №100 від 23.02.2012 року «Про оренду об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська» порушене право власності позивачів на спільне майно, яке є допоміжними приміщеннями, а тому таке право підлягає відновленню та захисту шляхом визнання цих рішень в зазначеній частині незаконними. Оскільки договір оренди нежитлових приміщень №ДО-3385 від 10.03.2010 року та угода №УО-3385-5 від 05.03.2012 року про внесення змін до «Договору оренди нежитлових приміщень №ДО-3385 від 10.03.2010 року» укладені між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_2 на підставі незаконних рішень виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, то такі правочини на підставі положень ч. 1 та 3 ст. 228 ЦК України слід визнати недійсними. При визнанні недійсними вказаних правочинів, з урахуванням положень ч. 1 ст. 216 ЦК України слід захистити право сторін цих правочинів на відсутність юридичних наслідків шляхом зобовязання виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_2 повернути один одному у натурі все, що вони отримали на виконання недійсних правочинів. У звязку з наведеним підставною є також вимога про зобовязання ОСОБА_2 звільнити підвальні приміщення площею 39,0 кв.м, які знаходяться в м. Івано-Франківську по вул. Є.Коновальця, 16.

Такий висновок суду є неправильним та не узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно матеріалів справи, а саме копії паспорта позивача ОСОБА_9 (а.с. 7), останній зареєстрований на проживання в м. Івано-Франківську в квартирі АДРЕСА_1. За даними договору про виділ частки в натурі з нерухомого майна від 25.12.2006 року (а.с. 24) ОСОБА_9 належить 18/100 часток однокімнатної квартири АДРЕСА_2, а саме ? частина вбиральні площею 0,75 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.12.2006 року приватним нотаріусом ОСОБА_13, а 82/100 часток цієї квартири належить ОСОБА_14 на підставі цього ж договору купівлі-продажу вказаної квартири. В матеріалах справи мається довідка ЖЕО №4 від 04.12.2006 року, видана ОСОБА_15, жительці м. Івано-Франківська, вул. Коновальця,16/6, про те, що за її квартирою закріплена комора в підвалі будинку площею 9,00 кв.м. і 6,90 кв.м. Наведеним документам судом не дано оцінку, як і поза увагою суду залишилось, що позивач ОСОБА_9 не надав суду жодного доказу, що він проживає в квартирі №6 цього будинку з урахуванням частки, яка належить йому відповідно до вказаного вище договору про виділ частки в натурі, і, що в результаті відчуження ОСОБА_15 цієї квартири ОСОБА_14 та йому, за квартирою №6 закріплено підвальне приміщення, яке відповідно до оскаржуваного рішення міськвиконкому та оскаржуваних договорів було передано відповідачу ОСОБА_2 в оренду.

Відповідно до копії свідоцтва на право власності на житло від 02.03.2000 року (а.с. 27) квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності позивачам ОСОБА_10, ОСОБА_10 М,М. та ОСОБА_12 За даними цього ж свідоцтва характеристика квартири та її обладнання наведені у технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва. Однак, позивачами ОСОБА_10 не надано суду технічної характеристики квартири №10, в якій би містились дані про належність до такої квартири будь-яких приміщень, які б знаходилися за межами зазначеної квартири. Наведене залишилось поза увагою суду.

Згідно копії паспорта позивача ОСОБА_4 (а.с. 10) останній зареєстрований на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 «а»/4. В матеріалах справи відсутні будь-які документи про наявність в ОСОБА_4 на праві приватної власності квартири в житловому будинку №16 по вул. Коновальця в м. Івано-Франківську.

За даними договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 19.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_13 (а.с. 29), ОСОБА_9 та ОСОБА_4 купили в ОСОБА_16 (жительки вул. Вовчинецька, 206/204), ОСОБА_17 (жительки вул. Гординського, 5/5), ОСОБА_18 (жительки вул. Миру, 90/41) нежиле приміщення в будинку №16 по вул. Коновальця в м. Івано-Франківську, загальною площею 39,2 кв.м.

Відповідно до заяв, адресованих прокурору м. Івано-Франківська (а.с.18, 19), міському голові (а.с. 20), голові фонду комунальної власності територіальної громади міста (а.с.21) з приводу незаконності оскаржуваного рішення міськвиконкому та договорів оренди, укладених з ОСОБА_2, заявниками в тому числі було кафе-бар ПП ОСОБА_4, ПП ОСОБА_9, зазначивши адресу: вул. Коновальця,16, тобто останні є власниками тільки нежитлового приміщення кафе-бару, розташованого по вказаній адресі.

Наведені документи також залишились поза увагою суду і їм не дано належної оцінки.

В матеріалах справи відсутні будь-які інші документи, що передані ОСОБА_2 в оренду нежилі підвальні приміщення були закріплені за будь-якими з квартири будинку №16 по вул. Коновальця.

Натомість представником третьої особи в підтвердження доводів апеляційної скарги надано акт, складений 01.10.2009 року комісією працівників ЖЕО №4, про те, що при обстеженні підвальних приміщень в будинку №16 по вул. Коновальця в м. Івано-Франківську , виявлено, що такі захаращені мішками з будівельним сміттям, старими речами домашнього вжитку та дерев'яними конструкціями. При обстеженні комісією було засвідчено факт того, що власник квартири №7 цього будинку ОСОБА_2 зобовязався власними силами осушити і вичистити підвальне приміщення площею 98,4 кв.м. вищевказаного будинку з подальшим його користуванням.

На вказане приміщення 26.03.2010 року було виготовлено окрему технічну документацію і проведено його реєстрацію в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації. Згідно експлікації приміщень до плану поверхів громадського будинку №16, літ «А» по вул. Коновальця, загальна площа нежитлових приміщень підвалу літ. «А» становить 55,8 кв.м., з яких спірні приміщення Х, ХІ, ХІІ, ХІІІ, які передані в оренду ОСОБА_2, складають 36,2 кв.м.

Приймаючи рішення та мотивуючи свої висновки, суд обмежився тільки посиланнями на норми матеріального права, а саме ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та п. 1.1. резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 р., зробивши при цьому висновок, що виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради зазначені приміщення невірно визначено, як нежитлові, оскільки приміщення містять ознаки допоміжних, зокрема є підвалом. ОСОБА_19, суд, не зясувавши статусу даних приміщень шляхом перевірки відповідних доказів чи документів, виключно посилаючись на норми матеріального права, визначив статус приміщень. Саме знаходження певних приміщень в підвалах не може визнаватись безумовною підставою віднесення їх до допоміжних приміщень, які підлягають приватизації разом з приватизацією квартир.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи, у звязку з чим прийшов до помилкового висновку, що спірні нежитлові приміщення є допоміжними, які в силу дії ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та офіційного тлумачення, що дане в Рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 р., передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією квартир багатоквартирного будинку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення.

За змістом цього ж Закону нежиле приміщення приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним обєктом цивільно-правових відносин.

ОСОБА_19 України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ОСОБА_19 України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» розділяє поняття допоміжні приміщення та нежитлові приміщення, а суд, посилаючись на вказані норми, страктував їх однобічно.

Подані сторонами докази в судовому засіданні підтверджують, що на момент приватизації квартир будинок №16 по вул. Коновальця перебував на балансі ЖЕО №4; спірні нежитлові підвальні приміщення були комунальною власністю Івано-Франківської міської ОСОБА_8.

З урахуванням положень ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 1 ч. 1 ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, та положень виконком Івано-Франківської міської ради, приймаючи оскаржувані рішення про передачу ОСОБА_2 в оренду спірних нежитлових приміщень діяв в межах наданих йому повноважень.

За таких обставин судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2013 року скасувати, ухваливши нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Фонд комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська, про визнання недійсним п. 2.1. рішення Івано-Франківської міської ради від 18.02.2010 року №81 «Про оренду обєктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська», визнання договору оренди нежитлових приміщень №ДО-3385 від 10.03.2010 року, укладеного між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_2, недійсним та зобовязання ОСОБА_2 звільнити підвальні приміщення площею 39,0 кв.м, які знаходяться в м. Івано-Франківську на вул. Є.Коновальця, 16, визнання недійсним п. 1.6. рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 23.02.2012 року №100 «Про оренду обєктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська», визнання недійсною угоди №УО-3385-5 від 05.03.2012 року про внесення змін до «Договору оренди нежитлових приміщень №ДО-3385 від 10.03.2010 р.», укладеної між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та фізичною особою ОСОБА_2, відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Ковалюк Я.Ю.

ОСОБА_20