У Х В А Л А

Іменем України

07 листопада 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куцина М.М.,

суддів: Бондаренка Ю. О.., ОСОБА_1,

при секретарі Чейпеш С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства КБ „Приватбанк на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 липня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк, де третя особа з обмеженою відповідальністю „Закарпатблок про повернення коштів,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ Приватбанк, де третя особа з обмеженою відповідальністю „ Закарпатблок про повернення коштів.

Позов мотивовано тим, що між ТОВ „ Закарпатблок" та ЗАТ КБ „ Приватбанк було укладено кредитний договір №К074-08/ПКЛ, згідно з умовами якого банк надав товариству кредит у сумі 14 0000 тис. доларів США у формі поновлювальної кредитної лінії на строк 13 листопада 2008 року.

20 червня 2008 року із банком було укладено три договори застави ( майнових прав та отримання грошових коштів по депозитному договору) на загальну суму 120000 Євро.

Згідно з названими договорами, позивач, як власник грошових коштів, що знаходяться на трьох відкритих у Приватбанку депозитних рахунках, надав останньому під заставу майнові права на отримання даних коштів, у разі невиконання ТОВ „ Закарпатблок забезпечених заставою зобовязань по кредитному договору.

Позивач, відповідно до названих договорів, як власник грошових коштів, що знаходяться на трьох відкритих у Приватбанку депозитних рахунках, надав остатньому у заставу майнові права на отримання даних коштів у разі невиконання ТОВ „ Закарпатблок забезпечених заставою зобовязань, у звязку з чим банк отримав переважне право перед іншими кредиторами товариства отримати задоволення своїх вимог, згідно з кредитним договором від 19 червня 2008 року.

Однак, Банк, всупереч досягнутих між нами домовленостей , відображених в договорах застави майнових прав та договорах відступлення права вимоги ( цесії) від 20 червня 2008 року, після переходу права звернути стягнення на його депозитні кошти та погасити кредитну заборгованість ТОВ „ Закарпатблок, на протязі 5 місяців продовжував нараховувати проценти за користування кредитом.

Банк, до якого ще 13 листопада 2008 року перейшло право вимоги грошових коштів згідно з депозитними рахунками, лише 23 квітня 2009 року стягнув з двох рахунків в погашення кредитної заборгованості ТОВ 70494 доларів США та 2097.00 грн.. При цьому, до даної суми було включено 8830 доларів США, нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за період з 13 листопада 2008 року по 23 квітня 2009 року , 7255 доларів США- пені за просрочення виконання грошового зобовязання та 2089.00 гривень - комісії.

Позивач вважав дії Банку щодо безпідставного затримання проведення погашення існуючої кредитної заборгованості ТОВ „ Закарпатблок за рахунок його депозитних коштів, маючи на таку операцію відповідні повноваження та згоду позивача, неправомірними., у подальшому нарахуванні процентів за користування кредитними коштами ТОВ „ Закарпатблок по зазначеному кредитному договору.

У звязку з чим грошові кошти в сумі 16085 доларів США та 2089.00 гривень підлягають поверненню, як безпідставно стягнуті з нього на користь Банку.

Позивач, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ст. ст.11,387,509,525,526,599, ч.1 ст.1212 ЦК України, ст.23 Закону України „ Про заставу, просив в суді першої інстанції стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно стягнуті грошові кошти в сумі 141 463.47 гривень та судові витрати в сумі 1306.00 гривень.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25 липня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача безпідставно стягнуті кошти в розмірі 141 463.47 гривень та 1306 гривень судового збору.

Не погодившись із даним рішенням місцевого суду, представник відповідача оскаржив його в апеляційному порядку, він вважає, що таке є незаконним, необґрунтованим, таким, що прийнято внаслідок неправильного застосування норм матеріального та грубого порушення норм процесуального права, та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, що зявилися по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що. Банк, всупереч досягнутих між нами домовленостей , відображених в договорах застави майнових прав та договорах відступлення права вимоги ( цесії) від 20 червня 2008 року, після переходу права звернути стягнення на його депозитні кошти та погасити кредитну заборгованість ТОВ „ Закарпатблок, неправомірно продовжував нараховувати проценти за користування кредитом та пеню після 14 грудня 2008 року по 23 квітня 2009 року, які безпідставно стягнув з позивача

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ „ Закарпатблок" та ЗАТ КБ „ Приватбанк було укладено кредитний договір №К074-08/ПКЛ, згідно з умовами якого банк надав товариству кредит у сумі 14 0000 тис. доларів США у формі поновлювальної кредитної лінії на строк до 13 листопада 2008 року.

20 червня 2008 року було укладено із банком три договори застави ( майнових прав та отримання грошових коштів по депозитному договору) на загальну 120000 Євро.

Відповідно до названих договорів, позивач, як власник грошових коштів, що знаходяться на трьох відкритих у Приватбанку депозитних рахунках , надав Банку у заставу майнові права на отримання даних коштів у разі невиконання ТОВ „ Закарпатблок забезпечених заставою зобовязань, у звязку з чим Банк отримав переважне право перед іншими кредиторами товариства отримати задоволення своїх вимог згідно з кредитним договором №К074-08/ПКЛ від 19 червня 2008 року.

Банк, всупереч досягнутих між нами домовленостей, відображених в договорах застави майнових прав та договорах відступлення права вимоги (цесії) від 20 червня 2008 року, до якого ще 13 листопада 2008 року перейшло право вимоги грошових коштів депозитних рахунків, лише 23 квітня 2009 року стягнув з двох рахунків в погашення кредитної заборгованості ТОВ„ Закарпатблок 70494 доларів США та 2097.00 грн.. При цьому, до даної суми було включено 8830 доларів США нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за період з 13 листопада 2008 року по 23 квітня 2009 року, 7255 доларів США - пені за прострочення виконання грошового зобовязання та 2089.00 гривень комісії, яка фактично виникла в результаті бездіяльності банку спрямованої на збільшення суми заборгованості, що погашалась позивачем з метою недопущення нарахування штрафних санкцій за прострочення кредиту.

З врахуванням зібраних по справі доказів, місцевий суд дійшов до правильного висновку про неправомірність дій Банку, у звязку із не проведенням погашення існуючої кредитної заборгованості ТОВ „ Закарпатблок за рахунок депозитних коштів позивача та неправомірне нарахування Банком з 13 листопада 2009 року по 23 квітня 2009 року відсотків та пені за користування кредитними коштами у сумі 16085 доларів США та покладення на відповідача обовязку по поверненню цих коштів позивачеві відповідно до положень ст. 526, 612, 313, 387, ч.1 1212 ЦК України.

Що стосується порушення правил підсудності, то слід зазначити що додаткова угода № 1 до кредитного договору укладена в м. Ужгороді (а.с.26), більше того, порушення правил про підсудність тягне за собою скасування рішення суду першої інстанції тільки тоді, коли внаслідок такого порушення постановлено неправильне рішення або порушені права осіб, які беруть участь у справі, на особисту участь у розгляді справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічно акціонерного товариства КБ „ Приватбанк - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 липня 2013 року суду залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена на протязі двадцяти днів, шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції .

Судді: