УХВАЛА

21 листопада 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Бисага Т.Ю.,

суддів - Власова С.О., Фазикош Г.В.,

при секретарі - Чучка Н.В.,

за участю сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2013 року та апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2013 року у цивільній справі за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - орган опіки і піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, відділ у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - орган опіки і піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, відділ у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою, мотивуючи її тим, що за час перебування з ОСОБА_2 в шлюбі з 2004 - 2010 роки, в них народився син -ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Він матеріально забезпечує дитину, належним чином проявляє турботу про його здоров'я, фізичний, моральний та духовний розвиток та має намір виїжджати з сином за кордон, для оздоровлення останнього, однак відповідачка невмотивовано відмовляє дати дозвіл на виїзд з сином за кордон. Така поведінка ОСОБА_2, на думку позивача, шкодить інтересам їх неповнолітнього сина, заважає його всебічному та гармонійному розвитку та оздоровленню, що змушує його звернутись до суду з відповідною позовною заявою.

В процесі розгляду справи відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з 18.11.2004 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_1 Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.10.2010 року шлюб між ними було розірвано, а неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати разом з нею. Відповідач ОСОБА_1 участі у вихованні сина не бере, фізичним та духовним розвитком дитини не цікавиться, кошти на оздоровлення сина не виділяє. При зверненні до відповідача з проханням дати їй згоду для виїзду сина за кордон, вона неодноразово отримувала відмову, що суперечить її інтересам та порушує право дитини на відпочинок та оздоровлення.

Ухвалою суду від 05.11.2012 року у відповідності до ст.123 ЦПК України зазначені позовні заяви прийняті до спільного розгляду.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 грудня 2012 року первісний та зустрічний позови задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 8 лютого 2013 року апеляційну скаргу задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 грудня 2012 року в частині задоволення зустрічного позову скасовано і в цій частині відмовлено в задоволенні зустрічного позову.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 подала касаційну скаргу.

Ухвалою від 12 червня 2013 року колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 грудня 2012 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 8 лютого 2013 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2013 року первісну позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено частково.

Надано дозвіл батьку - ОСОБА_1 без згоди матері ОСОБА_2, оформляти документи для виїзду неповнолітнього сина -ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України та на зворотний в'їзд в Україну строком на три роки.

Надано дозвіл батьку -ОСОБА_1 виїжджати за межі України та на зворотний в'їзд в Україну із неповнолітнім сином -ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без дозволу (згоди) та супроводу матері дитини - ОСОБА_2 строком на три роки.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 - задоволено частково.

Надано дозвіл матері - ОСОБА_2 без згоди батька ОСОБА_1, оформляти документи для виїзду неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України та на зворотний в'їзд в Україну строком на три роки

Надано дозвіл матері - ОСОБА_2 виїжджати за межі України та на зворотний в'їзд в Україну із неповнолітнім сином - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини - ОСОБА_1, строком на три роки

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним рішення першої інстанції, позивач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, якою просить змінити рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2013 року в частині тільки часткового задоволення позовних вимог, в частковому задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про дозвіл їй на виїзд з їхнім сином за межі України без його згоди просив відмовити повністю.

Крім того, представник за довіреністю ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, якою просить рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2013 року скасувати, прийняти нове, яким у часткового задоволення первісного позову ОСОБА_1 - відмовити, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

У судовому засіданні сторони підтримали вимоги, заявлені в апеляційних скаргах.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються апеляційні скарги, об'єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 18.11.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. За час шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.05.2005 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.10.2010 року шлюб укладений між сторонами було розірвано, а неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з матір'ю - ОСОБА_2

Судом вірно встановлено, що як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 мають намір виїжджати з неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон, з метою оздоровлення останнього, однак спільної згоди щодо порядку такого виїзду дійти не можуть.

У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, предметом їх основної турботи та основним обов'язком є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відпочинок та оздоровлення є важливою складовою життя дитини, спрямований саме на всесторонній розвиток дитини.

У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідне положення закріплено і в п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року, - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже, чинне законодавство, передбачаючи випадки недобросовісного відношення до батьківських прав одного із батьків дитини, визначив можливість виїзду дитини за кордон на підставі судового рішення.

Також, згідно абз.1 та 2 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231, оформлення паспорта/проїзного документу здійснюються на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою того, з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Згідно абз.4 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та п.20 зазначених Правил - проїзний документ на дитину оформляється на три роки або до досягнення дитиною 18-річного віку.

Посилання апелянта ОСОБА_5 на те, що він надав нотаріальну згоду на поїздку свого сина в супроводі матері ОСОБА_2 (заява від 9.08.12р.) не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки така заява не була їй передана.

Це не заперечує сам первісний позивач і вказує як причину те, що побоюється, що відповідачка може скористатися даним документом. (а.с.108)

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 має намір покинути межі України разом з сином назавжди не підтверджені ніякими доказами. Доводи апелянта про те, що відповідачка зареєстрована в соціальних мережах і має намір вийти заміж за кордон не можуть бути взяті судом до уваги.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_3 про те, що позивач за первісним позовом ОСОБА_5 не піклується про сина, зловживає алкогольними напоями і т.д., то такі доводи є голослівними і нічим не доведені.

Зважаючи на те, що сторони не можуть мирним шляхом досягти згоди щодо права виїзду сина за кордон, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про надання обом сторонам одинакових можливостей для реалізації цього права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невірність застосування судом норм матеріального чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до невірного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно зі ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,- відхилити.

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2,- відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2013 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: