ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2602/3878/12
провадження № 2/753/1565/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2013 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова М.Л., при секретарях Скирута К.В., Єфремову В.В., Кругляк О.В., Цвігун Г.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 3 особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада», Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 08.11.2012 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 3 особи ТОВ «Рада», Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визнання відповідачки разом з дитиною такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1, посилаючись на те, що шлюб між сторонами було розірвано в червні 2011 року; від шлюбу сторони мають дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; квартира АДРЕСА_1 є власністю позивача; з листопада 2009 року відповідачка разом з сином ОСОБА_4 в спірній квартирі не проживають постійно, квартиру відповідачка залишила добровільно; будь-яких домовленостей або договорів між сторонами щодо користування квартирою АДРЕСА_1 не має; ніяких витрат по оплаті за квартиру відповідачка не несе.

Оскільки відповідачка разом з дитиною залишаються бути зареєстрованими за адресою спірної квартири, що перешкоджає позивачеві у повній мірі здійснювати свої права як власника житла, тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом та просить задовольнити позов на підставі ст.391, 405 ч.2 ЦК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав, зазначених в уточненій редакції позовної заяви від 24.12.2012 року; відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 позов не визнали, не заперечуючи обставини справи та факт не проживання відповідачки разом з дитиною в спірній квартирі з листопада 2010 року, просили в задоволенні позову відмовити.

Представники 3-х осіб - ТОВ «Рада» та Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників в судовому засіданні, допитавши свідка ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

В судовому засіданні встановлено: згідно свідоцтва про право власності від 19.04.2006 року, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 29.03.2006 року №587-С/КІ, позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 є двокімнатною, жилою площею 40,0 кв. м, загальною площею 76,30 кв. м (а.с.11).

Позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.06.2004 року, від шлюбу вони мають спільну дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.06.2010 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9).

Як вбачається з довідки форми №3 від 31.08.2010 року (а.с.59), в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані три особи сторони та їх син ОСОБА_4, 2004 року народження.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.06.2011 року (справа №2-624/11) за позовами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та додатковим рішенням від 22.03.2013 року фактично постановлено - в порядку поділу спільного майна подружжя припинити право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_3 (відповідачки) та визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (позивачем); стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію, в тому числі вартості 1/5 частки квартири в сумі 275020,95 грн., яку позивачем ОСОБА_2 було внесено на депозитний рахунок суду та повністю сплачено ОСОБА_3 відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №27915448 від 05.12.2011 року (а.с.60-61, 94-95, 62-69).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами.

Відповідачка ОСОБА_3 не заперечує факт не проживання її разом з сином ОСОБА_4 в спірній квартирі з листопада 2010 року, у тому числі з червня 2011 року.

Як стверджують сторони, місце проживання дитини сина ОСОБА_4, 2004 року народження визначено сторонами за їхньою спільною згодою з матір»ю ОСОБА_3

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї та інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї (колишнього члена сім»ї) без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За встановлених обставин, оскільки припинення права власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 на ім»я відповідачки ОСОБА_3 передбачає припинення її права володіння, користування та розпорядження цим майном, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 доведені в судовому засіданні і підлягають задоволенню; заперечення відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_7, в тому числі з посиланням на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.05.2010 року про вселення відповідачки разом з дитиною в спірну квартиру, не можуть бути покладені в основу рішення суду по даній справі; показання свідка ОСОБА_8 за встановлених обставин не мають по суті юридичного значення для вирішення даної справи, тощо.

При цьому, суд враховує ствердження позивача ОСОБА_2 про те, що в разі виникнення питання щодо проживання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним (батьком), права та інтереси дитини на проживання та реєстрацію місця проживання позивачем як батьком дитини будуть забезпечені повністю.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 доведені

в судовому засіданні, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі заявлених та підтриманих позивачем вимог.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218 ЦПК України, на підставі ст.150, 156 ЖК України, ст.11-16, 383 ч.1, 386, 391, 405 ч.2 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з дитиною - сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Парамонов М.Л.