Справа №712/2-3957/2011
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Кемінь М.П., Ігнатюк Б.Ю.,

при секретарі: Свіда Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

26 квітня 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_1, який в подальшому зменшила та просила: стягнути з відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі, що дорівнює прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття, та кошти на її утримання в розмірі прожитковому мінімуму щомісячно, до досягнення доньки трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що за час перебування у шлюбних стосунках в них народилася донька ОСОБА_3 та в звязку із тим, що відповідач перестав цікавитися та опікуватися сімєю, в подальшому, сімейне життя не склалося та рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.12.2010 року шлюб з відповідачем розірвано. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, сімю матеріально не забезпечує, вихованням дитини не займається.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2013 року позов ОСОБА_4 про стягнення аліментів, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5, аліменти на утримання доньки ОСОБА_3,26.10.2010 року, щомісячно у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку станом на 2013 рік в розмірі 972 грн. 00 коп., починаючи з 26 квітня 2011 року і до досягнення повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, аліменти на її утримання в розмірі 1147 грн.00 коп., що становить прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 2013 рік, щомісяця, до виповнення доньці ОСОБА_3, трирічного віку.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, якою просить: скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення необґрунтовано з порушеннями норм матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановивши обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, зокрема стверджує, що не являється батьком дитини, а тому не повинен її утримувати.

В судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити з підстав зазначених в ній.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, однак надали суду свої заперечення.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.04.2004 року та рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.12.2010 року шлюб між ними розірвано (а.с. 4 ).

За час перебування у шлюбних стосунках в них народилася донька ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу Українибатьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.181 ч.3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки та сімї в цілому не надає, оскільки вважає, що не являється батьком дитини.

Однак докази, що свідчили б про те, що ОСОБА_1 не являється біологічним батьком дитини, на момент розгляду справи в суді як першої, так і апеляційної інстанції відсутні.

Тому колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про обовязок ОСОБА_1 утримувати свою дитину та сплату аліментів у твердій грошовій сумі є правильним.

Разом з тим визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі суд в порушення вимог ст. 182 СК України не врахував матеріального становища платника аліментів та стан здоровя дитини. Враховуючи те, що ОСОБА_1 має нерегулярний, мінливий дохід, відсутність доказів про наявність у дитини хронічних захорювань, колегія вважає, що розмір аліментів буде розумний і достатній в сумі 500 грн. щомісячно.

Що стосується стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання, то колегія вважає їх достатніми в розмірі 300 грн., враховуючи матеріальний стан сторін та обставини справи.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи всі обставини справи та наявні в матеріалах докази, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст.338 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.180-184 Сімейного кодексу Українита ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2013 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання доньки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, 500 грн., щомісячно, починаючи з 26 квітня 2011 року і до досягнення нею повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, аліменти на її утримання в розмірі 300 грн., до виповнення доньці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді