Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 8-ц-778/3/13 Головуючий у 1-й інстанції Галущенко Ю. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2013 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Гончара О.С.,

суддів Панкеєва О.В., Маловічко С.В.,

при секретарі Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 жовтня 2012 року у звязку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення стягнення коштів на утримання дитини, стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування зазначив, що з 23.11.2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2,шлюб був розірваний за рішенням суду. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який деякий час після розірвання шлюбу проживав разом з відповідачкою.

14.03.2011 р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя було прийнято рішення про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів на утримання дитини, яке з 26.03.2012 року за заявою відповідачки знаходиться на виконанні.

З 10. 01.2011 року син фактично проживає з ним. 28.11.2011 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, яке набрало чинності 02.02.2012 року, місце проживання дитини визначено з батьком за місцем його проживання. Відповідачка не бере участі в утриманні дитини і продовжує безпідставно отримувати аліменти.

Посилаючись на ст. 180-183,192 СК України, просив суд припинити стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 на користь відповідачки та стягнути з неї на його користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів до повноліття дитини, починаючи з 10.07.2011 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2012 року позов задоволено частково. Припинено з 10.07.2011 року стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ? частини від усіх видів доходу щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.04.2012 року. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм ст. 191 СК України, просить рішення суду змінити та стягнути аліменти не з часу звернення а за минулий час, а саме з 10.07.2011 року.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16.10.2012 року рішення суду першої інстанції змінено. Визначено, що стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, припинено з 02.02.2012 року. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У січні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Запорізької області за нововиявленими обставинами в якому просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3.

Як підставу для перегляду рішення вказував, що рішення Ленінського районного суду від 30.11.2012 року про визначення місця проживання дитини, яке стало підставою для ухвалення Шевченківським районним судом від 06.07.2012 року, зміненого рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16.10.2012 року, було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2012 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_2 про перегляд рішення суду апеляційної інстанції та її апеляційна скарга підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ч.3 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

За вимогами статей 364-1, 365 ЦПК перевірка наявності підстав для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами або підстав для скасування судового рішення проводяться в одному судовому засіданні. Заява розглядається судом за правилами, встановленими ЦПК для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює такий перегляд. Суд розглядає справу по суті спору з урахуванням встановлених судом нововиявлених обставин. Відповідно до вимог частини другої статті 365 ЦПК за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд приймає нове судове рішення або ухвалою залишає її без задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі та від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. 14.03.2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів на утримання дитини. (а.с.11)

25.03.2011 року Ленінським районнім судом м. Запоріжжя був виданий виконавчий лист по справі № 2-1534/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_3,в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, починаючи з 31.01.2011 р. до досягнення дитиною повноліття, який був предявлений ОСОБА_2 на примусове виконання. (а.с.13)

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2012 року, місце проживання ОСОБА_4, 04.07.2008 року, було визначено з батьком ОСОБА_3 за адресою м. Запоріжжя, вул. вул. Двінська, 4. (а.с.6-10)

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2012 року було припинено з 10.07.2011 року стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина та стягнуто з матері на користь батька аліменти на утримання неповнолітнього сина ? частини від усіх видів доходу щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.04.2012 року. Вирішено питання про судові витрати.

У рішення суду першої інстанції від 06.07.2012 року з посиланням на ч.3 ст. 61 ЦПК України як преюдицію, зазначено, що оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2011 рокувстановлено, що з липня 2011 року малолітня дитина постійно проживає з батьком ОСОБА_3, отже відпали підстави для стягнення з нього аліментів на користь матері. Дитина знаходиться на повному утриманні батька, відповідачка офіційно працевлаштована, має постійний заробіток, добровільно коштів на утримання дитини не виділяє та доказів протилежного суду не надала. (а.с.77-81)

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 жовтня 2012 рокурішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 6 липня 2012 року змінено щодо дати припинення стягнення аліментів з «10.07.2011 року» на «02.02.2012 року» у звязку з тим, що з 06.05.2011 року сторони не мали згоди відносно місце проживання малолітньої дитини і це питання розглядалося у судовому порядку з ухваленням судового рішення 30.11.2011 року щодо місця проживання дитини ОСОБА_4 з батьком , яке набрало законної сили лише 02.02.2012 року. (а.с.114-116)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2012 року у відкритті провадження за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 жовтня 2012 року відмовлено.

Ухвалою Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2012 року булі скасовані рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2011 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2012 року, якими місце проживання дитини було визначено з батьком. (а.с.126-129)

В Ухвалі ВССУ від 24.10.2012 року зазначено, що «за матеріалами цивільної справи, після розлучення ОСОБА_3 та ОСОБА_2, їхній малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, залишився проживати з матірю. З батька, ОСОБА_3, за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2011 року стягнуто аліменти на неповнолітню дитину та на непрацюючу дружину. (а.с.128) Розпорядженням голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради від 29 грудня 2010 року № 1724р органом опіки та піклування вирішено питання про надання права ОСОБА_3 спілкуватися з малолітнім сином ОСОБА_5. За змістом ухвали ВССУ для розлучення малолітньої дитини, яким є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, з матірю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України, які не були встановлені судами. (а.с.126-129)»

За розясненнями п. 9 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», скасування судового рішення (пункт 3 частини другої статті 361 ЦПК ) може бути визнано нововиявленою обставиною у випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору.

Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв'язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв'язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи. Таким чином, під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка, зокрема, в установленому порядку спростовує факти, які були у встановленому порядку покладено в основу судового рішення.

Як вбачається із позову ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів з матері на свою користь він в обґрунтування своїх вимог зазначає, що з липня 2011 року дитина постійно проживає з ним та знаходиться на його утриманні, та 28.11.2011 року Ленінського районного суду м. Запоріжжя ( описка рішення суду від 30.11.2011 року)

визначив місце проживання дитини з ним. (а.с.3)

Ухвалюючи рішення Шевченківський районний суду м. Запоріжжя від 6 липня 2012 року як підставу для задоволення позову зазначив, що при розгляді справи у Ленінському районному суді 30.11.2011 року було встановлено, що з липня 2011 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з батьком і знаходиться на його утримані, з посиланням на ч.3 ст. 61 ЦПК України проте, що вказані обставини не доказуються повторно (а.с.79)

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 жовтня 2012 року було змінено рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 6 липня 2012 року з посиланням на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2011 року.

В рішенні суду апеляційної інстанції (а.с.114-116) , як і в ухвалі ВССУ від 24.20.2012 року (а.с.128) було зазначено, що виходячи із рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011 року місце проживання дитини після розірвання шлюбу за згодою сторін було визначено з матірю дитини.

Підтвердженням таких висновків є також рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011 року яким було стягнено з батько на користь матері аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів на утримання дитини, оскільки батьки проживала окремо, та дитина знаходилася на її утримані. (а.с.11)

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_2 про відібрання дитини (а.с.18-19), постанови про відмову у порушені кримінальної справи, (а.с.54), клопотань ОСОБА_3, (а.с.60-61), матеріалів справи про спір щодо визначення місця проживання дитини (а.с.6-10) за якими ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно 06.05.2011 року та 04.07.2011 року звернулися до суду з позовами про визначення місця проживання малолітньої дитини - після стягнення аліментів в березні 2011 року, з 06.05.2011 року сторони не мали згоди відносно місце проживання малолітньої дитини і це питання розглядалося у судовому порядку з ухваленням судового рішення Ленінським районним судом м. Запоріжжя 30.11.2011 року щодо визначення місця проживання дитини, яке набрало законної сили 02.02.2012 року та було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2012 року (а.с. 126-129)

За нормами ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. За нормами ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Оскільки місце проживання дитини після розірвання шлюбу визначалося з матірю за згодою сторін, що витікає із рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011 року, яким було стягнено з батько на користь матері аліменти на дитину (а.с.11), ухвали ВССУ від 24.10.2012 року (а.с.128), подальше визначення місця проживання дитини за правилами ст. 160, 161 СК України має бути також визначено за згодою сторін, або за рішенням суду.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 6 липня 2012 року, яким було задоволено позов ОСОБА_3, не містить в собі посилання на докази, окрім як обставини , встановлені рішенням Ленінським районним судом м. Запоріжжя 30.11.2011 року, яке скасоване ухвалою ВССУ 24.10.2012 року.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах вимог заявлених позивачем і на підставі доказів, наданих сторонами. За вимогами 10, 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

У своїх вимогах про припинення стягнення аліментів ОСОБА_3 про зміну сімейного стану, оскільки син перейшов жити до нього та посилається на вимоги ст. 192 СК України. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршенням або поліпшення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Довідка голови квартального комітету від 21.03.2012 року, яка була надана позивачем суду першої інстанції проте, що ОСОБА_4 , 04.07.2011 року (а.с.4) мешкає з батьком не може бути підставою для припинення аліментів, оскільки ця довідка не відображує постійне місце проживання дитини, яке відповідно до вимог ст..160, 161 СК України має визначатися за згодою сторін батьками або за рішенням суду.

Матеріали справи не містять в собі доказів проте, що у платника аліментів ОСОБА_3 змінився матеріальний або сімейний стан (рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2011 року щодо визначення місяця проживання дитини з батьком отже зміну сімейного стану скасовано). Таким чином колегія судів не вбачає підстав щодо застосування вимог ст. 192 СК України та задоволення вимог позивача про припинення стягнення аліментів.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він займався санаторно-курортним дитини (а.с.21) не може бути підставою для стягнення аліментів з матері, оскільки за правилами ст. 185 СК України він зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Оскільки позивач не надав переконливих доказів проте, що дитина , відповідно до ч.1 ст.160 СК України, або за правилами ч.1 ст.161 СК України (рішення на яке він посилається скасоване), у встановленому законом порядку проживає з ним, колегія судів не вбачає підстав для стягнення аліментів з матері на його користь.

Отже, колегія судів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, та не вбачає законних підстав для припинення стягнення аліментів з батька, та стягнення аліментів з матері на користь батька. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 6 липня 2012 року не може вважатися обґрунтованим ( оскільки рішення на яке воно посилається як на преюдиційне скасоване ухвалою ВССУ від 20.10.2012 року) та таким , що відповідає обставинам справи. А тому відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України воно повинно бути скасоване з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин справи судова колегія апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольняє, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхиляє.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 361, 365, ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 жовтня 2012 року у звязку з нововиявленими обставинами задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 жовтня 2012 року у цій справі скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2012 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення стягнення коштів на утримання дитини, стягнення аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати при подачі апеляційної скарги та заяви про перегляд

рішення у звязку з нововиявленими обставинами у сумі 214 гривень 60 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддясуддясуддя
ОСОБА_7 ОСОБА_1 ОСОБА_8