Справа № 1312/2154/12 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/1661/13 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Гірник Т.А., Мацея М.М.,

секретаря Дідуся О.Р.,

з участю ОСОБА_2, представника ПАТ УСК Гарант Авто ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ УСК Гарант Авто в особі Львівської філії ПАТ УСК Гарант Авто на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства УСК Гарант Авто в особі Львівської філії ПАТ УСК Гарант Авто про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який уточнив у жовтні 2012 року, просить ухвалити рішення про стягнення з Публічного акціонерного товариства УСК Гарант Авто пеню за період з 24.09.2011 року по 24.09.2012 року в розмірі 22 813,04 грн., 3% річних за період з 24.09.2011 року по 24.09.2012 року в розмірі 4 492,36 грн., втрат від інфляції за період з листопада 2011 року по березень 2012 року в розмірі 1 489,16 грн. та судові витрати.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства УСК Гарант Авто на користь ОСОБА_2 пеню за період з 24.09.2011 р. по 24.09.2012 р. в розмірі 22 813,04 грн., 3 % річних за період з 24.09.2011 р. по 24.09.2012 р. в розмірі 4 492,36 грн. та 290 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив відповідач. Вважає, що рішення підлягає скасуванню. Зазначає, що судом не звернуто увагу на сплив строку позовної давності, оскільки позовну заяву ОСОБА_2 подав 14.08.2012 року, а відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік, яка сплила 27.07.2012 року.

Стверджує, що відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, однак ОСОБА_2 в позовній заяві нараховано пеню та 3% річних за неналежне виконання зобовязання, що в порушення ст. ст. 546, 549 ЦК України є одним видом забезпечення виконання зобовязання неустойкою.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2012 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представника ПАТ УСК Гарант Авто ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 21, 24, 41 Конституції України, статті 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, 16 липня 2010 року між позивачем та відповідачем укладено поліс добровільного страхування транспортного засобу БМВ 530 д.н.з. НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2 (а.с. 15).

Стаття 11 ч. 2 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обовязків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобовязання сторін.

Стаття 526 ЦК України регламентує, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

З долученого до матеріалів справи рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16.12.2011 року вбачається, що з відповідача на користь позивача стягнуто 148 929,16 грн. страхового відшкодування, 550,83 грн. пені, 110,17 грн. - три відсотки річних, 2 300 грн. вартості проведення експертиз, 400 грн. витрат на евакуацію автомобіля та судові витрати (а.с. 4-5).

У відповідності до вимог полісу добровільного страхування транспортного засобу від 16.07.2010 р. страховик зобовязаний при порушенні термінів виплати страхового відшкодування сплачувати страхувальнику пеню.

Встановлено, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16.12.2011 року виконано відповідачем ПАТ УСК Гарант Авто тільки 24.09.2012 року, що не заперечив представник відповідача в судовому засіданні.

Також встановлено судом, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова пеня була нарахована відповідачу по 24.09.2011 року, тому, згідно представленого суду розрахунку, слід стягнути з ПАТ УСК Гарант Авто пеню за несвоєчасне виконання зобовязання за період з 24.09.2011 року по 24.09.2012 року в розмірі 22 813,04 грн.

Покликання відповідача на пропущення строку позовної давності щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання зобовязання, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки рішенням Сихівського районного суду м. Львова пеня була нарахована відповідачу по 24.09.2011 року, а так як позовна заява до Личаківського районного суду м. Львова подана ОСОБА_2 14.08.2012 року, то строк позивачем не пропущений та є підставним стягнення пені за період з 24.09.2011 року по 24.09.2012 року.

При таких обставинах суд першої інстанції вважав також обґрунтованими вимоги про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання згідно ст. 625 ЦК України за період з 24.09.2011 р. по 24.09.2012 р. в розмірі 4 492,36 грн. Тому дійшов правильного висновку про стягнення вказаних сум нарахованої пені та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання та погодився з принципом проведених розрахунків і вважав їх вірними. Водночас, вірно зазначив районний суд, що не підлягає до задоволення вимога про стягнення суми інфляційних втрат, оскільки такі не доведені за вказаний позивачем період.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті й справедливе рішення, дійшовши його на основі повно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 в позовній заяві нараховано пеню та 3% річних за неналежне виконання зобовязання, що в порушення ст. ст. 546, 549 ЦК України є одним видом забезпечення виконання зобовязання неустойкою - не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Отже, договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до останнього виду грошових зобов'язань належить укладений сторонами Договір про надання послуг, оскільки ним установлена ціна договору - страхова сума.

Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошові зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Разом з тим, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання.

Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що неустойка (пеня) та проценти є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ПАТ УСК Гарант Авто в особі Львівської філії ПАТ УСК Гарант Авто- відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Гірник Т.А.

ОСОБА_4