АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді Малінської С.М.,

Суддів Бурлака І.В.

ОСОБА_1,

при секретарі Каменській Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ частки квартири в натурі, визнання права власності на окреме приміщення в квартирі,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнював протягом розгляду справи в суді, в обґрунтування якого зазначав, що йому та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить 52/100 частин комунальної квартири № 16 по вул. Командарма Уборевича у буд. № 30-Б м. Харкова, загальною площею 47,1 м кв., яка складається з двох житлових кімнат, 15,8 м кв. (48/100 частин) та площею 17,2 м кв. (52/100 частин), кухні, площею 5,5 м кв., ванної кімнати, площею 2 м кв., вбиральні, площею 1,1 м кв, коридору, площею 5,5 м кв.

48/100 частин спірної квартири належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2001 року і була придбана під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 Після їх розлучення було укладено усну домовленість про те, що відповідачі мають викупити у нього його частку спірної квартири та ОСОБА_2 повинен залишити це житло. Проте, на його звернення до колишньої дружини про отримання грошей за свою частку, остання відповіла відмовою. Жити на даний час йому немає де, одну кімнату спірної квартири займають відповідачі - його дружина з теперішнім чоловіком, іншу син, фактично користуючись двокімнатною квартирою, де також є його частка. Укласти з ним договір в порядку ч.3 ст.364 ЦК України про виділ частки в натурі та визначення порядку користування житлом, відповідачі відмовляються. Вважаючи своє право розпоряджатися та вільно користуватися належною часткою спірної комунальної квартири порушеним, позивач просив суд виділити йому в натурі приміщення № 5 у спірній квартирі, визнати за ним право власності на вказану кімнату і залишити місця спільного користування в спільному користуванні з відповідачами.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постановлене по справі рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб , що приймали участь у справі , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги , судова колегія вважає необхідним вимоги апеляційної скарги відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до ЦПК України , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна , що є у спільній сумісній власності.

У разі виділу частки із майна , що є у спільній сумісній власності , вважається , що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними , якщо інше не встановлено домовленістю між ними , законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна , що є у спільній сумісній власності , здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України.

Згідно вищевказаної норми права співвласник має право на виділ у натурі частки із майна , що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник , який бажає виділу , має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.12.1995року(зі змінами , внесеними постановою від 25.05.1998року) №15 про практику у справах за позовами про захист права приватної власності квартира , яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю , на вимогу учасника(учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі ё якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами , які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщення квартири , якщо про це заявлено позов.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того , що спірна квартира АДРЕСА_1 є сумісною власністю сторін.

Згідно свідоцтва про право власності на житло , виданого центром приватизації державного житла 15.07.1999року позивачу та відповідачам належить 52/100 частини квартири(а.с.13).Згідно договору купівлі-продажу від 15.04.2001року , посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_5 , позивач придбав 48/100 частин в спірній квартирі , які склались з приміщення №5, житловою площею 15,8 кв.м з належною частиною місць спільного користування.

Судом обґрунтовано , у відповідності до ст. 60 СК України , вказано , що 48/100 частин квартири є спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки придбані в період шлюбу останніх. Сторони перебували в шлюбі з 19.09.1987року по 22.05.2010року, що підтверджується відміткою в паспорті про сімейний стан позивача та свідоцтвом про розірвання шлюбу( а.с.6 зв.-7).

21.12.2012року (а.с.34-36) позивач уточнив свої позовні вимоги та просив виділити йому в натурі приміщення №5 спірної квартири , житловою площею 15,8 кв.м. та визнати за ним право власності на це приміщення ,залишивши місця спільного користування в спільному користуванні з відповідачами.

Інших позовних вимог позивачем не було заявлено , а відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

Виходячи з того , що позивач не надав суду доказів про належність особисто йому приміщення №5 спірної квартири , житловою площею 15,8 кв.м, інших позовних вимог щодо встановлення порядку користування приміщенням квартири або стягнення грошової компенсації вартості частки спірної квартири останнім не заявлялось , тому судова колегія вважає , що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог і не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують , а посилання апелянта на те , що судом першої інстанції не розглянуто всі його позовні вимоги , спростовуються вищевказаними матеріалами справи.

На підставі наведеного , керуючись ст.ст. 11, 292, 297 ;303 ; 304 ; 307, 308 ; 313 - 315 , 317 ; 319 ЦПК України , судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти діб з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :