Справа № 308/4851/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2013 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Ференца А.М.

при секретарі Пазяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії Державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_2 в якій просить визнати дії старшого державного виконавця до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2В з невиконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2007 року неправомірними, а постанову від 04.03.2013 року про повернення виконавчого документу стягувачеві-незаконною та скасувати,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеною скаргою, посилаючись на те, що з 09 червня 2008 року в провадженні відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (далі: Відділ ПВР ДВСУ) був на виконанні виконавчий лист №2а-227/07 виданий Ужгородським міськрайонним судом від 11.09.2007 року про Стягнення з Міністерства фінансів України грошової компенсації за неодержане службове обмундирування на користь ОСОБА_1 в розмірі 29540 грн. Вказані кошти списати з розрахункового рахунку Головного управління Державного казначейства України

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10.12.2012 року змінено спосіб і порядок виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01.03.2007 року на підставі якого 11.09.2007 року видано виконавчий лист №2а-227/07 про стягнення з Міністерства фінансів України грошової компенсації за неодержане службове обмундирування на користь ОСОБА_1 в розмірі 29540 грн. шляхом стягнення вказаних коштів з Державної судової адміністрації.

Однак 04.03.2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_2 винесено постанову, якою вище зазначений виконавчий лист повернуто стягувачеві ОСОБА_1

Дії Відділу ПВР ДВСУ та державного виконавця з приводу повернення стягувачу виконавчого документа без виконання та винесена з цього приводу постанова про повернення виконавчого документу стягувачу вважає незаконними, оскільки вони суперечать нормам Закону України Про виконавче провадження, Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845.

Посилаючись на дані обставини просить суд задовольнити позов та постановити судове рішення, яким визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_2 з невиконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2007 року-неправомірними, а постанову від 04.03.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачеві- незаконною та скасувати.

Позивач в судове засідання не зявився, однак, подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просить суд розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача ДВС України в судове засідання не зявився, однак, подав суду заяву, в якій заперечив проти задоволення скарги та просить суд розглянути справу у його відсутності.

Представник Міністерства фінансів України в судове засідання не зявився, однак, подав суду пояснення, в якій заперечив проти задоволення скарги та просить суд розглянути справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, шо скарга обгрунтована та підлягає до задоволення з наступних підстав.

По справі встановлено, що з 09 червня 2008 року в провадженні відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (далі: Відділ ПВР ДВСУ) був на виконанні виконавчий лист №2а-227/07 виданий Ужгородським міськрайонним судом від 11.09.2007 року про Стягнення з Міністерства фінансів України грошової компенсації за неодержане службове обмундирування на користь ОСОБА_1 в розмірі 29540 грн. Вказані кошти списати з розрахункового рахунку Головного управління Державного казначейства України

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10.12.2012 року змінено спосіб і порядок виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01.03.2007 року на підставі якого 11.09.2007 року видано виконавчий лист №2а-227/07 про стягнення з Міністерства фінансів України грошової компенсації за неодержане службове обмундирування на користь ОСОБА_1 в розмірі 29540 грн. шляхом стягнення вказаних коштів з Державної судової адміністрації.

Однак 04.03.2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_2 винесено постанову, якою вище зазначений виконавчий лист повернуто стягувачеві ОСОБА_1

Зі змісту вищезгаданої постанови випливає, що після набрання чинності Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 05.06.2012 року та внесення змін до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 змінився порядок та спосіб виконання таких рішень.

На думку державного виконавця на даний час він позбавлений можливості здійснити списання коштів з рахунків боржників. Дану обставину державний виконавець вважає забороною, яка, на його думку, є підставою, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження, для повернення стягувачеві виконавчого документа без виконання. Крім цього, державний виконавець вважає за можливе, що стягувач після отримання на руки виконавчого документа має пред'явити його до виконання повторно у спосіб, передбачений новим законодавством.

Проте погодитися з такою позицією державного виконавця та Відділу ПВР ДВСУ не можна.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 6 Конституції України органи та службові особи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених Коституцією межах і відповідно до законів України.

З 01.01.2013 року набрав чинності Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 05.06.2012 року № 4901-VI який змінив порядок та спосіб виконання рішень, які були ухвалені на користь позивача.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, тепер здійснюється не Державною виконавчою службою України, а Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу (ст. 3 Закону).

У звязку зі зміною порядку та способу виконання рішень, боржником за якими є державний орган, постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 року № 45 були внесені зміни до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845 (далі Порядок).

Згідно змісту пункту 7 нової редакції Порядку, який набрав чинності 06.02.2013 року, по не виконаних виконавчих провадженнях де боржником є державний орган, державний виконавець складає відповідний акт про наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, а керівник органу державної виконавчої служби зобовязаний протягом 10 днів, з дня складення такого акта, подати відповідно до Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень Державній казначейській службі України оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином Порядок, який є обовязковий для виконання Державною виконавчою службою України, чітко регламентує дії державного виконавця та керівника органу ДВС, які вони повинні вчинити щодо не виконаних виконавчих проваджень, боржником в якому є державний орган.

В порушення цих нормативних вимог державний виконавець 04.03.2013 року по виконавчому провадженні, яке було у нього на виконанні пять років, виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Крім цього, Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень набрав чинності 01.01.2013 року і розповсюджується на правовідносини, які будуть виникати після його прийняття (ст.5 ЦК України). Законодавець не надав цьому закону зворотної сили і він не може бути забороною для здійснення повноважень державного виконавця.

Аналіз змісту п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження дає підстави стверджувати, що дана норма передбачає наявність встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення.

У постанові державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу не зазначено конкретної норми закону, яка забороняє звернути стягнення на майно чи кошти боржника.

Також слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст.47 Закону України Про виконавче провадження, винесенню постанови про повернення стягувачеві виконавчого документа передує складання акту в якому державний виконавець зазначає про наявність обставин зазначених у ч.1 ст.47 Закону України Про виконавче провадження.

Такий акт державним виконавцем не складався, сторонам виконавчого провадження він не надсилався і про нього не згадується в самих постановах.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що дії Відділу ПВР ДВСУ та державного виконавця з приводу повернення ОСОБА_1 виконавчого документу стягувачеві є незаконним, а винесена з цього приводу постанова про повернення виконавчого документу підлягаює скасуванню.

Керуючись ст 6, 82 Закону України Про виконавче провадження, ст.ст. 8. 19. 24. 40. 55 Конституції України, ст. 10, 60, 212 , 213, 215, 223, 294 ЦПК України суд, -

Р І Ш И В:

Скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_2 з невиконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2007 року-неправомірними, а постанову від 04.03.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачеві- незаконною та скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ференц А.М.