Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2013 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Савлук Т.В.,

при секретарях Ковалівській Л.М., Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення порядку спілкування з малолітньою дитиною,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2, звертаючись з позовом до суду, відповідно до заявлених позовних вимог, просив суд: «Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні з сином - ОСОБА_3. Прийняти рішення, яким встановити наступний порядок спілкування ОСОБА_1 з малолітній сином ОСОБА_3: 2 рази на тиждень у будні дні, вівторок та четвер з 10 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, місце спілкування обирає позивач; 1 раз на тиждень у вихідний день, неділю з 10 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, місце спілкування обирає позивач; у світкові дні (Новий рік, Різдво Христове, День Перемоги, Трійця) по парним рокам з 10 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, місце спілкування обирає позивач». (а.с. 2-4)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, пояснив, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу народилась дитина -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення Пролетарського районного суду м. Донецьк від 19 вересня 2012 року шлюб між подружжям розірвано, дитина залишилась проживати разом з матір'ю, позивач надає матеріальну допомогу на утримання сина, бажає спілкуватися з дитиною, приймати участь у вихованні дитини, усвідомлює свій обов'язок, як батька дитини, приймати безпосередню участь у вихованні дитини, однак відповідач забороняє спілкуватись з дитиною та приймати участь у виховані дитини, декілька разів позивач намагався потрапити до квартири де проживає відповідач з дитиною, маючи за мету побачитись з дитиною, однак відповідач не відчиняє двері, на телефонні дзвінки не відповідає, на неодноразові прохання надати можливість побачитись з дитиною, відповідач категорично відмовляє, без пояснення причин та мотивації. Позивач вважає, що використав всі заходи для можливості врегулювання з відповідачем питання надання часу спілкування з дитиною в досудовому порядку, тому звертаючись з позовом до суду просить зобов'язати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з малолітнім сином - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановити час для спілкування позивача з сином, який визначений у прохальній частині позовної заяви.

Представник позивача ОСОБА_5 судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень наданих позивачем в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила, що на даний час шлюб між сторонами припинено, за взаємною згодою сторін син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився проживати разом з матір'ю. Відповідач наголосила, що не забороняла та не забороняє бачитись позивачу з дитиною, однак в свою чергу позивач не виявляв бажання бачитись з дитиною, не надав матеріальну допомогу на утримання дитини, у зв'язку з чим відповідач зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів, тому вважає, що позовні вимоги позивача безпідставними, оскільки вона особисто не чинила перешкод в спілкуванні батька та сина, особисто не заперечує щодо визначення годин для спілкування з дитиною, однак категорично заперечує щодо зустрічей батька та сина без її участі, зважаючи на вік дитини. Відповідач наголосила, що підтримує висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, яким визначено години для спілкування батька разом з дитиною, а саме: дві години один раз на тиждень у будній день, та дві години щотижня у вихідні дні, за домовленістю та в присутності матері дитини, оскільки при визначенні такого порядку спілкування батька та дитини були враховані побажання обох батьків, з урахуванням інтересів дитини, тому не заперечує щодо задоволення позову в цій частині, з урахуванням наданого до суду висновку.

Представник третьої особи Ісаєва І.М. в судовому засіданні підтримала позов в частині визначення годин для спілкування батька з малолітньою дитиною, який визначений у висновку органу опіки та піклуванням, який наданий суд під час розгляду даної справи, а саме: дві години один раз на тиждень у будній день, та дві години щотижня у вихідні дні, за домовленістю та в присутності матері дитини ОСОБА_2, вирішення спору щодо вимог, які стосуються зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні батька з малолітньою дитиною, залишає на розгляд суду.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника третьої особи, свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 16 жовтня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебули у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с.8)

Під час шлюбу народилась дитина -син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с. 7)

На підставі рішення Пролетарського районного суду м. Донецьк від 19 вересня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Як з'ясовано судом, не заперечується відповідачем, ОСОБА_2 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Договором найму нерухомого майна від 28 серпня 2012 року, а також актом складеним мешканцями будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, та ОСОБА_10, яким встановлено, що гр. ОСОБА_2 та її діти ОСОБА_11, та ОСОБА_3, дійсно проживають і винаймають квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 12-14, 15)

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати,батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Згідно приписів ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини від 23.10.2013 року №7180/41/2/103 (протокол засідання Комісії №17 від 16.10.2013 р.), встановлено, що на час розгляду Комісією встановлено, що батьки розлучені, дитина проживає з матір'ю, гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2 не заперечує проти спілкування батька с сином. Приймаючи до уваги зазначене, та враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, орган опіки і піклування визнав за можливе визначити такі години спілкування гр. ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3: - дві години один раз на тиждень у будній день, та дві години щотижня у вихідні дні, за домовленістю та в присутності матері дитини гр. ОСОБА_2 (а.с. 47)

Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, проживаючи окремо від дитини, батько зобов'язаний брати участь у її вихованні, має право на особисте спілкування з дитиною, спір щодо участі у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї, вирішується судом із визначенням способу такої участі, місця та часу їх спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення ( ст. . ст. 153, 157, 159 Сімейного кодексу України).

В судовому засіданні позивач наполягав на тому, що з боку відповідача, матері дитини, чиняться перешкоди у його спілкування з дитиною, оскільки на даний час дитина проживає разом з матір'ю, відповідач має бажання спілкуватись з дитиною та мати можливість проводити час з дитиною без присутності матері, вважає, що його спілкування з дитиною на одинці, без присутності матері, буде більш сприяти його порозумінню з дитиною.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала факт будь-яких перешкод з її боку в спілкуванні позивача з сином, посилається на відсутність з боку батька бажання спілкуватись з дитиною, категорично заперечує проти проведення зустрічей дитини з батьком за місцем його проживання та з можливістю перебування дитини у батька без присутності матері, просить врахувати вік дитини, більшу прихильність дитини до матері, оскільки з моменту народження відповідач постійно знаходиться з дитиною, в той час, як батько дитини мав лише короткі зустрічі з дитиною, є необізнаним у простих життєвих питаннях, які стосуються денного режиму дитини, харчування, уподобань дитини, тому відповідач, як мати дитини, не погоджується віддавати дитину батьку, наполягає на неможливості спілкування дитини з батьком у її відсутності, в той же час не заперечує щодо зустрічей батька та дитини.

Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7, рідний брат ОСОБА_1, пояснив, що після припинення шлюбних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у позивача та відповідача виникають суперечки з приводу участі батька у вихованні дитини, при цьому ОСОБА_2 не відповідає на телефонні дзвінки, не відчиняла двері, коли ОСОБА_1 разом зі свідком приходили за місцем проживання дитини, причини такої поведінки з боку відповідача, свідку не відомі Свідок наголосив, що позивач, як батько дитини, жодним чином не компрометував себе неналежною поведінкою, завжди врівноважений, спокійний, цікавиться станом здоров'я сина та виявляє бажання приймати участь у його житті та вихованні.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає, в межах даного спору позивачем не надано належних доказів, що підтверджують неправомірні дії відповідача, пов'язані зі створенням перешкод в спілкуванні батька з малолітньою дитиною, в тому числі невиконання відповідачем рішення органу опіки та піклування, яким визначено години та дні спілкування батька з дитиною.

Однак суд враховує, що в межах даного спору є доведеним порушення прав позивача, як батька, на спілкування з дитиною, про що свідчить його особисте звернення до органу опіки та піклування за встановленням вказаного порядку і до суду за захистом цього права. Крім цього, при відсутності відповідного судового рішення позивач фактично позбавлений можливості мати відповідні докази, оскільки не має права звернення до виконавчої служби з питання контролю за додержанням відповідачем умов вказаного рішення.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між відповідачем та позивачами, така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дітьми, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини.

Як встановлено ч. 1,2 ст. 159 Сімейного кодексу України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Враховуючи викладене, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, а також психічний та фізичний стан малолітньої дитини, приходить до висновку, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення порядку спілкування з малолітньою дитиною підлягають задоволенню частково, суд вважає за можливе визначити ОСОБА_1, як спосіб участі у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, години для спілкування, а саме: дві години один раз на тиждень у будній день, та дві години щотижня у вихідні дні, за домовленістю та в присутності матері дитини ОСОБА_2, що в цілому відповідає прийнятому з цього питання висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо участі у виховання малолітньої дитини (протокол засідання Комісії №17 від 16.10.2013 р.), яке є чинним, у встановленому порядку прийняте рішення сторонами спору не оскаржувалось, крім того суд не вбачає виняткових підстав для відступлення від визначеного органом опіки та піклування способу участі позивача у вихованні дитини.

Відповідно до статі 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначний законами України.

Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як передбачено ч.2 ст. 18 Сімейного кодексу України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльність органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Враховуючи, що між сторонами у справі, в межах даного спору, виникли відносини, які регулюються сімейним законодавством України, при цьому позивачем визначено спосіб захисту порушеного права шляхом визначення порядку спілкування з малолітньою дитиною, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною - сином ОСОБА_3, оскільки позивачем не доведено той факт, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач був обмежений у своїх правах бачитись з дитиною та приймати участь у її вихованні, в той же час під час розгляду судової справи сторонами визнано той факт, що після отримання висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, яким визначено порядок участі батька у вихованні дитини, батьки дитини дотримуються визначеного даним органом способу участі батька у вихованні дитини, який узгоджено батьками дитини та відповідає їх власним інтересам та інтересам малолітньої дитини, з урахуванням віку дитини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення порядку спілкування з малолітньою дитиною підлягає задоволенню частково, ухаючи рішення суд визначає ОСОБА_1, як спосіб участі у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, години для спілкування, а саме: дві години один раз на тиждень у будній день, та дві години щотижня у вихідні дні, за домовленістю та в присутності матері дитини ОСОБА_2, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.19, 141, 157, 158, 159 Сімейного кодексу України, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення порядку спілкування з малолітньою дитиною задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1, як спосіб участі у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, години для спілкування, а саме: дві години один раз на тиждень у будній день, та дві години щотижня у вихідні дні, за домовленістю та в присутності матері дитини ОСОБА_2.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м.Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня проголошення.

С у д д я: