Справа №784/4499/13 16.12.2013 16.12.2013 16.12.2013
Провадження №22-ц/784/3540/13 Суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Мурлигіної О.Я.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 березня 2013 року, ухваленого по справі за позовом

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (далі ПАТ КБ) "ПриватБанк"

до

ОСОБА_3

про

стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 6 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким останній отримав строковий кредит у розмірі 206754 грн.

Позичальник неналежно виконував зобов'язання, тому станом на 28 квітня 2012 року утворилась заборгованість за договором на загальному суму 179631 грн. 89 коп., з якої: 79804 грн. 76 коп. - заборгованість по кредиту, 24664 грн.10 коп. - заборгованості по відсоткам, 27213 грн. 03 коп. - заборгованості по комісії, 47950 грн.- пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 березня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 79804 грн. 76 коп. - заборгованості по тілу кредиту, 24664 грн.10 коп. - заборгованості по відсоткам, , 27213 грн. 03 коп. - заборгованості по комісії, 5000 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення пені. При цьому, вказує на невідповідність висновків суду вимогам закону та безпідставне зменшення розміру пені до 5000 грн., в зв'язку з чим, просив вказане рішення суду змінити й задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За правилам ч.1 ст.1049 і ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що 6 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 206754 грн. по 5 листопада 2014 року включно, в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти та комісію (а.с.3-5).

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору, сторони того ж дня уклали договір застави, предметом, якого є автомобіль SKODA OKTAVIA TOUR.

В договорі сторони узгодили відповідальність сторін в разі порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту.

Банк виконав свої зобов'язання належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти, в розмірі передбаченим договором. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 28 квітня 2012 року утворилось заборгованість на загальному суму 179631 грн. 89 коп., з якої: 79804 грн. 76 коп. - заборгованість по кредиту, 24664 грн.10 коп. - заборгованості по відсоткам, 27213 грн. 03 коп. - заборгованості по комісії, 47950 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Суд першої інстанції ухвалюючи заочне рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що оскільки позичальник належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, то останній повинен відшкодувати банку заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами, заборгованість по комісії.

В частині стягнення пені суд першої інстанції вважав, що в даному випадку наявні підстави передбачені ст. 551 ЦК України для зменшення нарахованого розміру пені, оскільки вона значно перевищує розмір збитків та стягнув 5000 грн. на відшкодування вказаного виду неустойки.

Так , Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень закону України «про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань , дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинен підпорядковуватись таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченому у п. 6 ст.3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1. 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Такий висновок Конституційного Суду узгоджується з положеннями Резолюції генеральної Асамблеї ООН «керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Тому конституційний Суд визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

За такого, місцевий суд, вірно послався на принцип справедливості та з урахуванням співмірності розміру нарахованого неодержаного прибутку передбаченого умовами кредитного договору, який складається з нарахованих процентів за користування кредитними коштами та комісії і становить суму 51877 грн. 13 коп. ( 24664,10 + 27213, 03) та фактично дорівнює нарахованій пені в сумі 47950 грн., тому вказаний розмір пені не може вважатись розумним стимулюванням боржника щодо виконання ним договірних зобовязань, а є для останнього непомірним тягарем. Крім цього, відсутні дані щодо завдання позивачу реальних збитків невиконанням умов договору в розумінні положень ст. 22 ЦК України. В звязку з чим застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та стягнення на користь позивача 5000 грн. пені є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності заяви відповідача про зменшення розміру пені, не можна прийняти до уваги, оскільки спір стосується не виконання умов договору, який є споживчим.

Оскільки рішення місцевого суду оскаржене лише в частині стягнення пені, то в іншій частині дане рішення не є предметом апеляційного перегляду та підлягає залишенню без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст.303, 307,308, 316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 4 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: