Дата документу 03.12.2013
ЄУ № 420/1191/13-ц
Провадження №2/420/356/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2013 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Тарасова Д.С.

при секретарі Свистуновій Я.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт.Новопсков цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до Новопсковського районного суду з позовом до відповідача, в якому просять стягнути з останнього: на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди по 300 000 грн. кожному; на користь ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди по 100 000 грн. кожному. Позивачі мотивували свої вимоги тим, що відповідач, вчинив злочин передбачений ч.2 ст.286 КК України внаслідок якого загинув їх син та онук ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 Душевні страждання, горе та скорботу яку вони зазнали внаслідок смерті ОСОБА_7 невимовні, до цього часу вони не можуть «прийти в себе». З часу вчинення злочину відповідачем вони не можуть спокійно жити, повністю зруйновано їх звичайний життєвий уклад, все валиться з рук. Вони втратили найцінніше в їх житті свого сина та онука. Життя їх сина та онука ОСОБА_12, були для них безцінним даром, але з вини відповідача їх дитина була позбавлена життя. Крім того, позивачу ОСОБА_2 з вини відповідача були завдані тілесні ушкодження, у зв'язку з чим він став інвалідом 3-ї групи на все життя і постійно відчуває дискомфорт, постійні головні болі, швидко втомлюється, не може спокійно спати.

В судовому засіданні позивачи підтримали свої вимоги з підстав вказаних в позові.

Представник відповідача позов не визнав, вказавши, що відповідач своєї провини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України ні під час досудового розслідування ні під час судового слідства не визнав, тому підстав для задоволення позову не має.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Постановою Новопсковського районного суду Луганської області від 22.08.2013 року відповідача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та було звільнено від кримінальної відповідальності, із закриттям провадження по кримінальній справі на підставі пункт "в" ст.1 і ст.6 Закону України "Про амністію у 2011 році" від 08.07.2011 р.

Відповідно до вказаної постанови судом встановлено, що 13 травня 2006 року, о 14 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_6 керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ-21099, реєстраційний № НОМЕР_1, рухався по проїзній частині вул.Леніна смт.Новопсков Луганської області з боку автовокзалу в напрямку с.Заайдарівка Новопсковського району Луганської області, зі швидкістю не менше 83 км/год., яка перевищувала максимально допустиму швидкість на даній ділянці 60 км/год. В цей час попереду вказаного автомобіля, рухався скутер марки ХОНДА, без реєстраційного номерного знаку, під керуванням ОСОБА_2, на якому в якості пасажирів знаходилися малолітні ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3. У процесі руху, навпроти ресторану «Україна», водій ОСОБА_11 став виконувати маневр обгону скутера ХОНДА з частковим виїздом на зустрічну смугу руху, а водій скутера ХОНДА ОСОБА_2 почав виконувати маневр повороту вліво. В результаті чого, сталося зіткнення вищевказаних транспортних засобів.

Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог п.п. 2.3, 10.1, 12.3, 12.4 і 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку ОСОБА_6 виявились в тім, що він, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-21099, реєстраційний № НОМЕР_1, рухався по проїзній частині вул.Леніна смт.Новопсков Луганської області зі сторони автовокзалу, в напрямку с.Заайдарівка, з перевищенням максимально допустимої швидкості на даній ділянці 60 км/год., не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух. При виникненні небезпеки для руху, чим для водія ОСОБА_6 являвся скутер ХОНДА, якого він об'єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля, продовжував рух та на повороті з вул.Леніна на вул.Першотравнева на зустрічній смузі скоїв зіткнення з скутером ХОНДА, під керуванням ОСОБА_2, який порушуючи вимоги пунктів 9.4, 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України виконував маневр лівого повороту.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру скутера ОСОБА_7 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 677/136 від 02.10.2006 року були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: «перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливу під оболонки і в тканину головного мозку, трьох саден голови, саден грудної клітини та колінного суглоба», смерть якого настала в лікувальному закладі о 12 годині 26.05.2006 року. Причиною смерті ОСОБА_7 з'явилася відкрита тупа травма голови з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під оболонки і в тканину головного мозку.

Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди водієві скутера ОСОБА_2 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: «важкої відкритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку 3 ступеня, травматичного субарахноїдального крововиливу, множинних ушкоджень твердої мозкової оболонки, множинних осколкових переломів склепіння черепа, ран правої лобно-тім'яної області, вираженого дисциркуляторного гемолікворного сіндромаумеренного правостороннього геміпарезу, вираженого психоорганічного синдрому», які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2116 від 18.08.2006 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя і здоров'я в момент їх заподіяння.

За таких обставин і, враховуючи ті дані, що містяться у протоколах огляду місця ДТП та схеми до нього, висновках судово-медичних експертиз про характер тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілих та інших об'єктивних доказах, які змістовно виписані у постанові, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 вчинив діяння, які за своїми ознаками утворюють склад злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Згідно положень ст.1 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від кримінальної відповідальності і покарання певної категорії осіб, винних у вчиненні злочинів.

Відповідно до положень ч.2 ст.14 Закону України "Про амністію у 2011 році", амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, покладеного на винну особу вироком чи рішенням суду.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно із ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи з положень ч.2 ст.1187 та ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

Відповідно до п.п.3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч.1 та п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, у тому числі фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 4 та п. 5 його Постанови від 31.03.1995р. № 4, а саме про те, що в своєму позові про стягнення моральної шкоди позивач має зазначати в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Виходячи із змісту ч.3 ст. 1187 ЦК України відповідач ОСОБА_6 несе відповідальність за заподіяну шкоду на загальних підставах.

Загальною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вину заподіювача шкоди. Аналогічна відповідальність наступає й за завдану моральну шкоду, крім випадків, установлених ч.2 ст.1167 ЦК України.

Таким чином, умовою відповідальності за заподіяння моральної шкоди є протиправність поведінки - невиконання юридичного обов'язку, встановленого нормою права. При цьому, під протиправною дією розуміють поведінку, що заборонена законом, а під протиправною бездіяльністю - невчинення особою дій, які вона була зобов'язана за законом вчинити.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Поряд з цим, згідно з чинним законодавством, самі по собі груба необережність або вина, допущені потерпілим, не звільняють в цілому заподіювача шкоди від її відшкодування, а лише можуть впливати на розмір такого відшкодування (ст. 1193 ЦК України).

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи те, що моральна шкода, заподіяна позивачам відповідачем ОСОБА_6 полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_6, котрий керував автомобілем та порушив Правила дорожнього руху, і внаслідок травм отриманих після зазначеного ДТП помер їх син та онук ОСОБА_12, а також враховуючи неможливість протягом тривалого часу повноцінного відновлення звичайного життєвого укладу позивачів, враховуючи обсяг пережитих ними душевних та психічних страждань, враховуючи тривалість та глибину фізичних і моральних страждань позивача ОСОБА_2 та стан його здоров'я після дорожньо-транспортної пригоди, неодноразові хірургічні втручання, фізичний біль, нервовий стрес, часткову втрату ним працездатності (14.11.2008 р. згідно висновку МСЕК позивача ОСОБА_2 було визнано інвалідом 3-ої групи довічно з протипоказаннями тяжкої фізичної праці, нервово-емоційних перевантажень), а також враховуючи ступінь вини ОСОБА_6, вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000 гривень, а на користь позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі по 100 000 грн. кожному.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 300000 грн., на користь ОСОБА_2 100000 грн., на користь ОСОБА_3 100000 грн., на користь ОСОБА_4 100000 грн. та на користь ОСОБА_5 100000 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 3654 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С У Д Д Я: