Справа №576/1172/13 Головуючий у суді у 1 інстанції - Сапон
Номер провадження 22-ц/788/1562/13 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В., Лузан Л. В.,

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та непрацездатної дружини,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення донькою повноліття та аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно на утримання дружини ОСОБА_3 до досягнення донькою трирічного віку, починаючи стягнення з 07 травня 2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на користь дружини на її утримання в розмірі 300 грн. відмовити.

Зазначає, зокрема, що розмір аліментів, присуджений на утримання дитини, складає 80% його щомісячної допомоги від держави по безробіттю, інших доходів він не має і знаходиться у скрутному матеріальному становищі, а тому не має змоги сплачувати аліменти на дружину.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини не оскаржується.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, відповідача, який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивачка у травні 2013 року звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 19 червня 2011 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Спільне життя з відповідачем не склалось, він на даний час проживає окремо, допомоги на утримання дитини і її добровільно не надає, домовленості про таке утримання між ними не досягнуто. Відповідач аліменти нікому не платить, стягнення по виконавчих документах з нього не проводяться, інших дітей чи непрацездатних батьків не має.

Посилаючись на те, що місце роботи відповідача їй не відоме, він має нерегулярний, мінливий дохід, просила стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі 500 грн. (а.с.1-2).

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатним, ніде не працює, а тому повинен сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дочки і має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 червня 2011 року, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_5, 20 березня 2012 року, батьком якої є відповідач. Сторони проживають окремо, дочка проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні (а.с. 3-7).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного; право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Згідно положень ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідача аліменти на утримання дружини, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачка в силу ст. 84 СК України вправі вимагати допомоги на її утримання до досягнення дитиною трьох років, а відповідач повинен надавати таку допомогу дружині, оскільки остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не має самостійного джерела існування. Врахований судом при визначенні розміру аліментів і майновий стан відповідача, який є молодою працездатною особою, офіційно не працює, отримує допомогу по безробіттю, інших утриманців не має.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 300 грн. щомісячно на її утримання до досягнення дочкою трьох років відповідає обставинам справи і чинному законодавству, є таким, що грунтується на положеннях ст. 84 СК України.

Не спростовують висновків суду і посилання відповідача на ч. 4 ст. 75 СК України, згідно якої один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Не є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині і його доводи про те, що суд не обгрунтував стягнення саме 300 гр., не врахував, що позивачка отримує допомогу від держави по догляду за дитиною та те, що він на протязі 2012-2013 років надавав їй кошти на утримання дочки в розмірі 5 000 гр., і йому відомі факти, коли позивачка використовувала кошти, отримані від держави на утримання дитини, не за призначенням, оскільки купувала подарунки своїм рідним, які коштували 2000 гр.

Відповідач на порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів своїм доводам про те, що він не в змозі виплачувати аліменти на утримання дружини у визначеному судом розмірі.

Відповідач зазначає, що визначені судом аліменти на утримання дитини складають більше 80% його щомісячної державної допомоги по безробіттю, інших доходів він не має, знаходиться в скрутному майновому стані, і в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили, що він має можливість надавати дружині матеріальну допомогу, а позивачка має можливість отримувати дохід шляхом надання їй державної грошової допомоги, а тому має змогу сама себе утримувати.

Проте відповідач не надав доказів тому, що допомога, встановлена законом, є достатньою для утримання його дружини та дитини та звільняє його від обовязку, передбаченого законом, по утриманню дружини. В засіданні апеляційного суду відповідач пояснив, що він є працездатним, має задовільний стан здоровя, вищу освіту за спеціальністю «бухгалтер», з двох попередніх місць роботи звільнився за власним бажанням, проживає з матірю, яка отримує пенсію, мають присадибну ділянку.

Позивачка, у свою чергу, на момент звернення до суду не має можливості самостійно утримувати себе, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, у зв'язку з чим позбавлена можливості одержувати будь-який дохід, домовленість про утримання між сторонами не досягнута.

Отже, виходячи з матеріального становища відповідача, він може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини у розмірі, визначеному судом, який є таким, що враховує інтереси позивачки та не порушує права відповідача.

Суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи та належним чином оцінивши надані докази, при визначенні розміру аліментів відповідно до положень ст. 182 СК України вірно врахував матеріальне положення платника аліментів, який не є інвалідом, не страждає на тяжкі захворювання і спроможний платити аліменти як на утримання доньки, так і дружини, проте ухиляється від надання добровільного матеріального утримання.

Незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу чоловік зобов'язаний утримувати дружину, яка доглядає за дитиною до досягнення нею трьох років. Така особа не може бути визнана неспроможною сплачувати аліменти, якщо вона, будучи працездатною, не працює без поважних причин.

Відповідач не надав суду доказів тому, що він не працює з поважних причин, а тому його доводи про те, що він підлягає звільненню від зобов'язання по утриманню дружини, не відповідають вимогам ч. 2 ст. 84 СК України.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2013 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -