Справа № 295/8360/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2013 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Барашивець Т.С.,

з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1,

10003, АДРЕСА_1,

до ОСОБА_2,

10003, АДРЕСА_1,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору

ОСОБА_3,

10003, АДРЕСА_1,

та приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу

ОСОБА_4,

10001, м. Житомир, вул. Перемоги, 4,

про визнання частково недійсним договору дарування частини квартири від 11.12.2004 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом та просить визнати частково недійсним договір дарування 1/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1, від 11.12.2004 р. та повернути в натурі вказану частину квартири.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач в момент укладення правочину помилялася щодо природи та змісту правочину, які мають істотне значення.

Разом з тим, у судовому засіданні 29.07.2013 р. позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона разом з чоловіком та сином отримали кожний у рівних частках право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

У подальшому з метою забезпечення молодшого сина (відповідача у справі) житлом, батьки оформили договір дарування частини квартири від 11.12.2004 р., у звязку із чим власником квартири являється син позивача ОСОБА_2.

Позивач пояснила, що в момент укладення правочину вона розуміла зміст і значення такого правочину, разом з тим на даний момент у звязку із постійними сімейними сварками не може проживати спільно із чоловіком та сином, у звязку із чим хоче мати документ на спільне часткове право власності на нерухоме майно, що дасть їй можливість не залежати від сина та чоловіка.

Син ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснили, що із підставами позовних вимог, наведеними матірю у судовому засіданні, не згодні, договір укладався батьками на користь сина добровільно за попередньою сімейною згодою всіх членів сімї, просили у задоволенні позову відмовити.

Нотаріус у своїх запереченнях просила суд розглядати справу без її участі та повідомила, що при посвідченні договору сторонам були розяснені правові наслідки укладення договору дарування.

Вислухавши осіб, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи з урахуванням меж заявлених позовних вимог, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності із ст. 203-204 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і

суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо

обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного

значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що подружжям ОСОБА_2 укладений на користь їхнього сина договір дарування 2/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 11.12.2004 р. за №7121.

Як зазначалося вище позивач пояснила, що в момент укладення правочину вона розуміла зміст і значення такого правочину, разом з тим на даний момент у звязку із постійними сімейними сварками не може проживати спільно із чоловіком та сином, у звязку із чим хоче мати документ на спільне часткове право власності на нерухоме майно, що дасть їй можливість не залежати від сина та чоловіка.

Разом з тим, зазначені обставини не можуть слугувати підставою для визнання правочину недійсним під впливом помилки, оскільки особа знала про природу укладеного нею правочину, права та обов'язки сторін, а також правові наслідки такого правочину. Інших підстав для визнання правочину недійсним, передбачених ст. 203 ЦК України, судом також не встановлено.

За таких обставин, у задоволені позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Корицька

Повний текст рішення виготовлено 05.08.2013 р.