Справа № 0310/3738/2012 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С.С.
Провадження № 22-ц/773/420/13 Категорія:48 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2013 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О І

суддів - Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

при секретарі Александровій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Любомльського районного суду від 28 січня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, від якого 29 червня 1994 року народилася дочка ОСОБА_3, яка на даний час є повнолітньою, проте продовжує навчатися у вищому навчальному закладі Росії і потребує матеріальної допомоги. Відповідач на утримання дочки матеріальної допомоги не надає, а тому просила стягнути з нього на її користь аліменти в розмірі 1/3 частки його пенсії до досягнення дочкою 23 років.

Рішенням Любомльського районного суду від 28 січня 2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) на період навчання ОСОБА_3 у Московському інституті економіки, починаючи з 06 грудня 2012 року і до 29 червня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 в доход держави 229 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення про стягнення місячного розміру аліментів в сумі 875 грн. допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Вважає, що судом допущено порушення норм матеріального права.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього кодексу.

Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст.199 СК України обовязок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання покладено на обох батьків.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 16 липня 1997 року (а.с.3).

Від шлюбу сторін 29 червня 1994 року народилася дочка ОСОБА_3, яка з 06.08.2012 року є студенткою факультету економіки Московського інституту економіки заочної форми навчання. Строк її навчання до 06.08.2017 року (а.с.4, 6).

Згідно довідки Любомльської міської ради дочка сторін проживає разом із позивачкою по вул.Островецька,1а в м.Любомлі (а.с.5).

Як вбачається із посвідчення серії А № 051957, виданого 21.01.1995 року та довідки до акта МСЕК серії ВЛН № 0110656 від 27.06.2012 року, відповідач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом І групи довічно і йому призначена пенсія по інвалідності (а.с.24-26).

В суді першої інстанції письмових доказів щодо розміру своїх щомісячних доходів відповідач не подав, але ствердив, що розмір пенсії становить 3500 гривень.

Враховуючи, що повнолітня дочка сторін є студенткою Московського інституту економіки заочної форми навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, знаходиться лише на утриманні матері, батько у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, однак в змозі її надавати, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої дочки на період навчання, але до досягнення 23 років.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що дочка відповідача є повнолітньою, не має ніяких захворювань, навчається на заочній формі і ніщо не перешкоджає їй працевлаштуватись та в повній мірі забезпечувати своє життя, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки законодавець наявність підстав для присудження аліментів на утримання повнолітньої дочки або сина не повязує із формою навчання, про що також зазначено у наведеному вище п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №.3, а сам факт навчання повнолітньої особи, в даному випадку за межами України, потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі та наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу є підставою для виникнення обовязку у відповідача утримувати свою повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

Також не заслуговують на увагу покликання апелянта не неможливість утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання з тих підстав, що більшу половину пенсії він змушений витрачати на дорогі ліки. Зазначену обставину відповідач, всупереч вимог ст.60 ЦПК України, не підтвердив жодними належними та допустимими письмовими доказами як в суді першої інстанції, так і не приєднав таких доказів до апеляційної скарги, а відповідно до частини 4 цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Любомльського районного суду від 28 січня 2013 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді