Справа № 706/2/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 грудня 2013 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Голінко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Управління МВС України в Закарпатській області на рішення Міжгірського районного суду від 08 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління МВС України в Закарпатській області й Міжгірського РВ УМВС України в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди, -

у с т а н о в и л а :

У липні 2009 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління МВС України в Закарпатській області й Міжгірського РВ УМВС України в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що із червня 1990 року працював в органах внутрішніх справ України. Та 26.04.1993 року як міліціонер ППСМ сержант міліції ОСОБА_1 ніс службу на спец посту Сойми по здійсненню контролю за дорожнім рухом. Під час несення служби на спец посту Сойми посковзнувся в приміщенні, упав і отримав тілесне ушкодження правої руки. Внаслідок отриманого каліцтва, 11.06.2008 року встановлено третю групу інвалідності в звязку із захворюванням, повязаним із проходженням служби в ОВС України та ступінь втрати професійної працездатності становить 60%. У результаті трапившогося з ним нещасного випадку на службі, став інвалідом, що призвело до зміни усталеного його способу життя. Ситуація після отриманого ним каліцтва є для нього психотравмувальною, тобто такою, що спричиняє страждання (моральну шкоду). Посилаючись на викладене, просив позов задовольнити та стягнути з Управління МВС України в Закарпатській області на його користь 1982016 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Міжгірського районного суду від 08 листопада 2013 року позов задоволено частково.

Заперечуючи рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду в частині відхиленої вимоги та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цілому. При цьому посилаються на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Управління МВС України в Закарпатській області подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду про часткове задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити скаргу з підстав наведених у такій.

Представник УМВС України в Закарпатській області в особі ОСОБА_3 просив задовольнити вимоги скарги з наведених підстав, оскільки рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу УМВС України в Закарпатській області підставною, а ОСОБА_1 такою, що підлягає задоволенню за наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом установлено, що ОСОБА_1 проходив службу в ОВС України та 26.04.1993 року під час несення служби на спец посту Сойми по здійсненню контролю за дорожнім рухом, посковзнувся в приміщенні, упав і отримав тілесне ушкодження правої руки. Внаслідок отриманого каліцтва, 11.06.2008 року встановлено йому третю групу інвалідності в звязку із захворюванням, повязаним із проходженням служби в ОВС України та визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60%.

Отже, правовідносини між сторонами виникли з питань проходження ОСОБА_1 служби в органах внутрішніх справ України. Таким чином, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права, що регулюють проходження служби в органах внутрішніх справ України.

Нормами матеріального права, які підлягають застосуванню до даних правовідносин станом на 26.04.1993 року, час отримання каліцтва є ЗУ Про міліцію від 20.12.1990 року N 565-XII; Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (затвердженого постановою КМ УРСР від 29.07.1991 р. N 114); Положення про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України (затвердженого постановою КМ УРСР від 29.06.1991 р. N 59 (у редакції постанови КМ України від 19.11.1992 р. N 627) та Указ Президії ВР УРСР від 29.07.1991 року Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ Української РСР.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди можливість відшкодування такої шкоди має бути прямо передбачена нормами відповідного матеріального закону на підставі якого суд вирішує справу.

Задовольняючи частково позовні вимоги в зазначеному розмірі, суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що внаслідок отримання 26.04.1993 року каліцтва позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, було порушено звичайний для нього спосіб життя та він зазнав негативних емоційних хвилювань.

Проте, встановивши, що правовідносини між сторонами виникли з питань проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ України, суд безпідставно при ухваленні рішення керувався ст. 2371 КЗпП України та ст. 23 ЦК України.

Оскільки, спеціальним законодавством наведеним вище, що регулює порядок проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ України, не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права до встановлених правовідносин.

За встановлених обставин, ухвалене в справі рішення в порядку вимог пункту 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові. А звідси, апеляційна скарга УМВС України в Закарпатській області підлягає задоволенню, а ОСОБА_1, відхиленню.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд -,

р і ш и в :

апеляційну скаргу Управління МВС України в Закарпатській області задовольнити, а ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду від 08 листопада 2013 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Управління МВС України в Закарпатській області й Міжгірського РВ УМВС України в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ____________________ Судді : ______________________ ______________________