АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1283/13 Головуючий 1 інст. Задорожний М.І
Справа № 2011/4446/12 Доповідач - Хорошевський О.М.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Зазулинської Т.П., Кругова С.С. при секретарі - Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2012 року по справі за позовом Заступника прокурора Дзержинського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківського професійного ліцею будівництва до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про стягнення шкоди в розмірі 11077,55 грн, -

встановила:

У лютому 2012 року заступник прокурора Дзержинського району м. Харкова звернувся до суду з позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського професійного ліцею будівництва 11077,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в результаті перевірки проведеної прокуратурою Дзержинського району м. Харкова встановлено, що наказом виконуючого обов'язки ліцею ОСОБА_1 від 24.11.2010 року нічного чергового гуртожитку ліцею ОСОБА_2 звільнено з займаної посади на підставі п.3 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

За рішенням суду ОСОБА_2 поновлено на роботі з виплатою грошових коштів за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Ліцеєм усього сплачено 11077,55 грн. з яких: 8452,55 грн.- за вас вимушеного прогулу, 2500 на відшкодування моральної шкоди, 125 грн. судовий збір.

Посилаючись на п.8 ч. 1 ст. 134 КЗпП просив позов задовольнити.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2012 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського професійного ліцею будівництва 11077,55 грн. та на користь держави 110,77 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скарга містить посилання на те, що в оскаржуваному рішенні невірно зазначено, що ОСОБА_2 була звільнена згідно наказу № 137 -К від 24.11.2010 року у той час як її звільнення відбулось на підставі наказу № 212-К від 24.11.2010 року.

Довідка ліцею № 36 від 12.01.2012 року про виплату грошових коштів ОСОБА_2 є неналежним доказом. Згідно цієї довідки ОСОБА_2 сплачено: 8452 грн. за вимушений прогул, 2500 на відшкодування моральної шкоди та 125 грн. трудового збору, тобто разом 11077 грн., а не 11077,55 грн. які стягнуті з неї оскаржуваним рішенням.

Крім того, законодавство України не передбачає таке поняття як трудовий збір.

Рішенням Дзерджинського районного суду м. Харкова від 05.07.2011 року, яким ОСОБА_2 поновлена на роботі нею оскаржено.

Представник ліцею Булохова Л.В. представляла інтереси ОСОБА_2 під час розгляду справи про поновлення на роботі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.07.2011 року ОСОБА_2 поновлено на роботі із виплатою грошової компенсації.

Звільнено ОСОБА_2 на підставі наказу виконавчого обов'язки директора ліцею ОСОБА_1, розмір витрат, понесених ліцеєм у зв'язку із поновленням ОСОБА_2 на роботі складає 11077,55 грн.

Посилаючись на п.8 ч.1 ст. 134 КЗпП України суд позов задовольнив.

Однак повністю з таким висновком погодитись не можна.

Суд правильно встановив, що відповідно до п.8 ч.1 ст.134 КЗпП України ОСОБА_1 несе повну матеріальну відповідальність перед ліцеєм у зв'язку з витратами пов'язаними з незаконним звільненням ОСОБА_2

Неправильне зазначення у оспорюваному рішенні номеру наказу за яким ОСОБА_2 було звільнено не є підставою для його скасування.

Оскарження рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі також не може бути підставою для відмови у задоволенні позову поданого в інтересах ліцею, оскільки рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі набрало законної сили і на час розгляду справи не скасовано.

Разом з тим судом не правильно визначено розмір витрат ліцею, понесених у зв'язку поновленням ОСОБА_2 на роботі.

Згідно довідки ліцею від 12.01.2012 року № 36 такі витрати склали: виплата за час вимушеного прогулу - 8452, 00 грн.; відшкодування моральної шкоди 2500 грн.; судовий збір - 125 грн. (а.с. 12).

Таким чином загальна сума витрат склала 11077 грн., а не 11077,55 грн. як зазначено у оскарженому рішенні суду.

Такий розмір витрат встановлено і актом перевірки територіальної державної інспекції праці у Харківській області № 20-01-533/0038 від 12.01.2012 року (а.с. 6-8).

Таким чином сума, стягнута з ОСОБА_1 підлягає зменшенню до 11077 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2012 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського професійного ліцею будівництва 11077 грн.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: