Справа №: 671/42/13- ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2013 року Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді - Цермолонської Л.С.

при секретарі - Козак Г.А.

представника позивача- Долгополова М.Д.

представника відповідача- Ліщук О.І.

розглянувши в у відкритому судовому засіданні в м. Волочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 центральної районної лікарні про стягнення грошової надбавки за безперервний стаж роботи та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

28.01.2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ЦРЛ про стягнення з відповідача грошової надбавки за безперервний стаж роботи та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що вона, працюючи лікарем ОСОБА_2 центральної районної лікарні в травні 1983 року була переведена на посаду лікаря відділення швидкої медичної допомоги, її медичний стаж роботи лікаря швидкої медичної допомоги становив понад 20 років за що їй нараховувалася надбавка за безперервний стаж роботи в розмірі 60 % від її посадового окладу відповідно до спільного наказу Міністерства охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України від 05.10.2005 року за № 308/519, проте з червня 2011 року їй було припинено нарахування надбавки без будь-яких пояснень. З 01.06.2011 року по 31.12.2012 року розмір невиплаченої надбавки складає 14 040,00 грн., розмір моральної шкоди складає 5 000,00 грн., а всього позивач просить стягнути з відповідача на її користь 19 040,00 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, уточнивши, що про створення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги у ОСОБА_2 ЦРЛ їй було відомо, в зв`язку з чим вона з іншими працівниками зверталася до райдержадміністрації та районної ради про призупинення реформування. Заяв про небажання працювати у даному відділенні вона не писала. Не заперечує, що поступово припинився виїзний характер, мотивувавши тим, що вона у 2012 року була залучена до 5 виїздів, а також на транспортування хворого.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 ЦРЛ - ОСОБА_4 позов не визнала, пояснивши, що постановою Кабінету Міністрів від 05.11.2007 року за № 1290 була затверджена державна програма створення єдиної системи надання екстреної медичної допомоги на період до 2010 року.

Відповідно до Державної програми, статті 37 Основ законодавства України про охорону здоров`я був виданий наказ Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2009 року за № 370 Про єдину систему надання екстреної медичної допомоги.

На підставі означених нормативних актів був виданий наказ по ОСОБА_2 ЦРЛ за № 33 від 23.03.2011 року Про створення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги у ОСОБА_2 ЦРЛ, шляхом реорганізації відділення швидкої медичної допомоги і приймального відділення, яке почало функціонувати з 01.04.2011 року.

Згідно означеного наказу (п.5) начальника відділу кадрів зобов`язано посади лікарів відділення швидкої медичної допомоги перевести в посади лікарів відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги, з виконанням обов`язків чергового лікаря ЦРЛ та проводити оплату заробітної плати без змін протягом двох місяців з моменту виходу наказу.

З даним наказом 23.03.2011 року була ознайомлена ОСОБА_1, що підтверджується її підписом. Того ж дня позивач разом з іншими працівниками звернулася до райдержадміністрації та райради про призупинення реформ, проте їм була надана відповідь, що створення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги було погоджено з обласним управлінням охорони здоров`я та обласним центром екстреної медичної допомоги медицини катастроф, крім того, призупинення реформ не входить до їхньої компетенції.

Позивач, після ознайомлення з наказом № 33 від 23.03.2011 року Про створення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги у ОСОБА_2 ЦРЛ про переміщення не заперечувала, продовжувала працювати, тобто своїми діями вона підтвердила згоду на продовження трудового договору, якби ОСОБА_1 не була згідна на продовження роботи у новоствореному відділенні, то трудовий договір припинився б за п. 6 ч.1 ст. 36 КзпПУ.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 05.10.2005 року за № 308/519 Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення позивачу була припинена виплата надбавка за безперервний стаж роботи, яку вона отримувала у відділенні швидкої допомоги, оскільки припинився виїзний характер роботи, що також підтверджується листом Управління охорони здоров`я Хмельницької ОДА.

Отже, при переміщенні позивача були дотримані її трудові права відповідно до ч.2 ст.114 КзпПУ.

У випадках залучення на час виїзду на виклики чергового лікаря відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги позивачу на підставі її заяв проводилась доплата до заробітної плати з 01.06.2011 року у розмірі 50 %, з 01.02.2012 року у розмірі 30 %, за складну та напружену працю, з 01.01.2013 року дана виплата була припинена, оскільки чергові лікарі не залучалися до виїздів.

Позивачем не надано доказів щодо порушення її трудових прав та спричинення їй моральної шкоди, а також заяв від ОСОБА_1 про надання путівки на санаторно-курортне лікування в 2011-2012 роках не поступало, через те й не надавалась путівка на санаторно-курортне лікування (довідка ОСОБА_2 ЦРЛ від 04.02.2013 року за № 26).

Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду за вирішенням трудового спору передбачений ст. 233 КЗпП України.

Заслухавши сторони, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказів ОСОБА_2 ЦРЛ відповідно працювала з 01.08.1981 року на посаді лікаря- терапевта Лонковецької дільничної лікарні (наказ №151 від 28.07.1981 року);

- з 13.05.1983 року на посаді лікаря швидкої допомоги ОСОБА_2 ЦРЛ ( наказ № 73 від 13.09.1983 року );

- з 04.12.1998 року на посаді лікаря відділення швидкої допомоги з виконанням обов'язків завідуючої відділенням швидкої допомоги ( наказ № 170 від 04.12.1998 року);

Відповідно до загального наказу по лікарні від 23.03.2011 року за № 33 ОСОБА_1 з 01.04.2011 року була переміщена на посаду лікаря з виконанням обов`язків завідувача відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги, з виконанням обов`язків чергових лікарів (приймальне відділення), що сторонами не оспорюється.( а.с. 29-30).

Створення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги у ОСОБА_2 ЦРЛ відбулося на підставі Державної програми створення єдиної системи надання екстреної медичної допомоги на період до 2010 року, затвердженої постановою КМ України від 05.011.2007 року № 1290, статті 37 Основ законодавства України про охорону здоров`я та наказу Міністерства охорони здоров`я від 01.06.2009 року за № 370.

Згідно з ч.2 ст.32 КЗпПУ не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором….

Відповідно до ч.2 ст.114 КЗпПУ У тих випадках, коли в результаті переміщення працівника (частина друга статті 32) зменшується заробіток з не залежних від нього причин, провадиться доплата до попереднього середнього заробітку протягом двох місяців з дня переміщення.

Переміщення ОСОБА_1 з 01.04.2011 року у відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги відбулося у межах її спеціальності, кваліфікації та посади, обумовленої трудовим договором.

Відповідно до ч.2 ст. 114 КЗпП України та на підставі п. 5.1 наказу № 33 від 23.03.2011 року Про створення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги у ОСОБА_2 ЦРЛ позивачці проводилася доплата до попереднього середнього заробітку протягом двох місяців з дня її переміщення (довідка ОСОБА_2 ЦРЛ від 04.02. 2013 року за № 116 про посадовий оклад ОСОБА_1 за період з 01.04.2011 року по грудень 2012 року (а.с. 29 - 30 ).

Крім того, позивачу на підставі її заяв проводилась доплата до заробітної плати з 01.06.2011 року у розмірі 50 %, з 01.02.2012 року у розмірі 30 %, за складну та напружену працю, з 01.01.2013 року дана виплата була припинена, оскільки чергові лікарі не залучались до виїздів.

Відповідно до п.4.1. наказу Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства праці та соціальної політики України від 05.10.2005 року за № 308/519 Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення виплата надбавок за тривалість безперервної роботи у відділенні екстреної (невідкладної) медичної допомоги на базі приймального відділення та відділення швидкої медичної допомоги не передбачена.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він працює заступником головного лікаря по медичній частині, в його обов`язки входить також підготовка проектів загальних наказів. Створення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги у ОСОБА_2 ЦРЛ проходило згідно чинного законодавства, працівники були своєчасно повідомлені про переміщення їх у новостворене відділення, заяв від ОСОБА_1 про небажання працювати у відділенні не надходило. Крім того, в означеному відділенні припинився виїзний характер позивача, в зв`язку з чим їй була припинена виплата надбавки за безперервний стаж роботи, яку вона отримувала у відділенні швидкої допомоги. Відповідно до наказу № 33 від 23.03.2011 року їй проводилась доплата до попереднього середнього заробітку протягом двох місяців з дня її переміщення. Також, свідок зауважив на різницю між виїзним характером та транспортуванням хворого, оскільки транспортування хворого проводиться не за викликом швидкої допомоги.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що переміщення ОСОБА_1 проводилось у межах її спеціальності, кваліфікації та посади. Про створення відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги у лікарні попередили завчасно, пояснювали умови праці, які передбачалися у відділенні, на сьогодні позивачка і надалі працює у даному відділенні.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що штатний розпис даного відділення складався відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23.02.2000 року за № 33 Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я, розрахунок доплат проводиться відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства праці та соціальної політики України від 05.10.2005 року за № 308/519 Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення. Оскільки у новоствореному відділенні не передбачався виїзний характер, тому і означена надбавка не нараховувалася. Нарахування доплат до заробітної плати спочатку у розмірі 50 % , потім 30 % за складну та напружену працю проводилось у випадках залучення позивача до виїзду, в зв`язку з припиненням виїздів, виплата даної надбавки в подальшому було припинено.

Безпідставним є також посилання представника позивача на те,що з червня 2011 року зарплата позивачки була мізерною і становила 1722 грн.50 коп., згідно доданої довідки за № 931 від 10.12.2012 року, що знаходиться в матеріалах справи.

Як пояснила свідок ОСОБА_8 такої довідки вона не видавала для ОСОБА_1. Однак був такий факт, коли до неї підходив лікар ОСОБА_9 і просив надати йому довідку про заробітну плату. Вона надала довідку, але зазначена сума по зарплаті в довідці його не задовольняла, оскільки була великою. Тоді він власноручно зробив сам довідку і пішов до головного бухгалтера, яка її завірила. Вважає, що ця довідка є фіктивною.

При звірці карткових рахунків по перерахунку заробітної плати ОСОБА_1 в судовому засіданні встановлено, що за оспорюваний період зарплата ОСОБА_1 в середньому становила більше 3000 грн. а середньоденний заробіток - 133 грн. ( а.с. 75; 80 - 116 ).

Свідок ОСОБА_10, пояснила, що на посаді головного бухгалтера ОСОБА_2 ЦРЛ вона пропрацювала 33 роки. В штаті в різні періоди працювало по 12-13 бухгалтерів, які охоплювали різні напрямки діяльності ЦРЛ. На початку грудня 2012 року, до неї в кабінет приходив лікар ЦРЛ ОСОБА_9, який приніс довідку по роздруківці його заробітної плати з січня 2011 року по червень 2011 року, за звичай, до цього часу в неї не було підстав не довіряти своїм бухгалтерам та лікарям лікарні і довідку вона не перевіряла, поставила підпис свій, штамп і печатку. ОСОБА_1 за довідкою до неї не приходила і вона нічого для неї не підписувала.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 даний факт не заперечувала і пояснила, що її довідка була зроблена на основі довідки ОСОБА_9

Позивачкою не надано доказів щодо спричинення для неї моральної шкоди, також відсутні докази щодо ненадання путівки на санаторно-курортне лікування в 2011-2012 роках (довідка ОСОБА_2 ЦРЛ від 04.02.2013 року за № 26) (а. с. 36)

В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення ОСОБА_2 ЦРЛ законних прав ОСОБА_1

Відповідно до ст. 233 КЗпП України встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема тримісячний строк, який розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права.

ОСОБА_1 про своє переведення згідно наказу взнала 23.03.2011 року наказ ОСОБА_2 ЦРЛ від 23.03.2011 року за № 33 (а.с. 29 - 30), на день подачі позовної заяви пройшло біля 2 років, про поновлення строку звернення до суду не просить.

За таких обставин,суд приходить до висновку, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ЦРЛ про стягнення грошової надбавки за безперервний стаж роботи та відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 294 ЦПК України,ст.32 ч.2, 114 ч.2, 233 КЗпП України, п.4.1. наказу Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства праці та соціальної політики України від 05.10.2005 року за № 308/519 Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 центральної районної лікарні про стягнення грошової надбавки за безперервний стаж роботи та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: