АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 411/6873/12 22-ц/774/717/К/13
Справа № 411/6873/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/717/К/13 Середня Н.Г.
Категорія - 46(ІІІ) Доповідач - Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Савіної Г.О., Грищенко Н.М.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що 23 травня 2003 року між нею та відповідачем було зареєстрували шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_8. В період шлюбу вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Рішенням суду від 02.02.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. У зв'язку з тим, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільно нажитого майна, просила суд визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя, розподілити її між нею та відповідачем, визнавши за ними право власності по 1/2 частини квартири за кожним та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2013 року позов задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_2, розподілено вказану квартиру та визнано за кожним із співвласників ОСОБА_2 і ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири. Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 понесені нею витрати по оплаті судового збору - 720 грн. та 2000 грн. на правову допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь позивача судового збору та витрат на правову допомогу. Зокрема, вважає, що судом першої інстанції не враховано, що спору між сторонами по справі щодо поділу спірної квартири немає та посилається на те, що судом неправомірно стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 720 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 травня 2003 року між відповідачем ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Довгинцівського районного управління юстиції. Від спільного проживання у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_8. 22 вересня 2004 року відповідач ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1 та зареєстрував на неї право власності. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.02.2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільно нажитого майна, а тому просила суд визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя, розподілити її між нею та відповідачем, визнавши за ними право власності по 1/2 частині квартири за кожним. Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині поділу між сторонами по справі спірної квартири та визнання за кожним з них права власності на ? її частину, суд першої інстанції керувався ст.ст.60,69,70 СК України та виходив з того, що, так як квартира придбана в період шлюбу, то обґрунтованими є вимоги позивача щодо визнання її об'єктом спільної сумісної власності та визначення часток подружжя у розмірі 1/2 за кожним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 в цій частині, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги щодо відсутності спору між сторонами щодо поділу спірної квартири не можуть бути взяті до уваги, оскільки висновків суду не спростовують та не підтверджені належними доказами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на її користь 720 грн. судового збору, суд керувався ст.88 ЦПК України та виходив з того, що при зверненні до суду з позовом позивач ОСОБА_2 сплатила судовий збір у сумі 720 грн., про що свідчить квитанція №5433/з7 (а.с.1).

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Пунктом 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі - продажу спірної квартири її вартість складала 11089 грн. Інших оцінок вказаної квартири на момент звернення до суду з позовом в матеріалах справи немає.

У зв'язку з чим, виходячи з вимог вищенаведених норм законів, позивачу ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовом необхідно було сплатити судовий збір у сумі 214,60 грн.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 в частині неправильного стягнення з нього на користь позивача судового збору заслуговують на увагу.

У зв'язку з чим, рішення суду в частині стягнення судового збору з відповідача на користь позивача необхідно змінити, зменшивши суму судового збору з 720 грн. до 214,60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що саме така сума була сплачена адвокату, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру (а.с.10).

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Частиною 1 статті 56 ЦПК України передбачено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Вона допускається до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Згідно ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір таких витрат встановлений законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, який набрав чинності 01.01.2012 року, передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 526 (а.с.10), адвокат ОСОБА_3 за надання правової допомоги отримав від позивача ОСОБА_2 2000 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно журналів судового засідання від 21.11.2012 року та 10.12.2012 року та 23 січня 2013 року представник позивача адвокат Мортук В.І. безпосередньо приймав участь у судовому засіданні тільки 23 січня 2013 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не було враховано граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Колегія суддів приходить до висновку, що витрати на правову допомогу є доведеними на суму 1000 грн., з урахуванням тривалості судового засідання за участю адвоката ОСОБА_3 та надання ним правової допомоги, а саме: складання позовної заяви та надання консультації позивачу ОСОБА_2

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити суму витрат на правову допомогу, стягнутої з відповідача на користь позивача з 2000 грн. до 1000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - зміні в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору та витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2013 року змінити в частині суми компенсації витрат на правову допомогу, стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, зменшивши цей розмір з 2000 грн. до 1000 грн.

Зменшити суму судового збору, стягнутого з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 з 720 грн. до 214,60 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: