Справа №2-1831/12 Головуючий у суді у 1 інстанції - Клочко
Номер провадження 22-ц/788/75/13 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2013 року колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В., Маслова В. О.,

за участю секретаря - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 червня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про поділ спільного майна подружжя і переведення прав та обовязків по кредитному договору,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про поділ спільного майна подружжя і переведення прав та обовязків по кредитному договору,

в с т а н о в и л а:

18 квітня 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що у період шлюбу з відповідачем у лютому 2008 року вони придбали в кредит автомобіль «Mitsubishi Lancer 1,5» чорного кольору, державний номер НОМЕР_1. За кредитним договором, укладеним нею 04 березня 2008 року з ПАТ «ОТП Банк», в рахунок вартості автомобіля в період з 2008 року по 2011 рік подружжя сплатило грошову суму у розмірі 20 262 дол. США, залишок до сплати 98 926,54 грн.

Вважає, що вона та ОСОБА_3 набули права спільної сумісної власності на вказаний автомобіль та обовязок по сплаті заборгованості за кредитним договором у розмірі 98 926,54 грн. Вказану суму, на її думку, кожен з них повинен сплачувати банку в рівних частинах.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 19 вересня 2011 року шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано. На сьогоднішній час домовленості про порядок поділу майна між ними не досягнуто.

Посилаючись на те, що вартість автомобіля на даний час становить 101115 грн. 58 коп., просила визнати за нею право приватної власності на автомобіль НОМЕР_2; перевести з ОСОБА_3 на неї права та обовязки за вказаним кредитним договором №410091 від 21 лютого 2008 року; стягнути з неї на користь ОСОБА_3 1 094 грн. 52 коп. компенсації вартості автомобіля різницю між Ѕ частиною вартості автомобіля 50557,79 гр. і Ѕ частиною боргу перед банком на час подачі позову 49463,27 гр.

Не погоджуючись з вимогами позивачки, 15 травня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 23 вересня 2006 року по 19 вересня 2011 року перебував з нею у шлюбі.

Під час їх спільного проживання у лютому 2008 року вони придбали автомобіль НОМЕР_2 як за рахунок спільних коштів подружжя, так і за рахунок коштів, отриманих за кредитним договором №410091, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» 04 березня 2008 року. Згідно цього договору ОСОБА_2 був наданий кредит в сумі 19 790 дол. США для придбання автомобіля з терміном повернення кредитних коштів до 04 березня 2014 року. На забезпечення виконання кредитного договору між ПАТ «ОТП Банк» та ним був укладений договір поруки.

Початковий внесок на придбання автомобіля у розмірі 17892,89 грн. був здійснений за рахунок спільних коштів подружжя. За кредитним договором було сплачено 18890,94 доларів США.

Посилаючись на необхідність використання автомобіля у своїй підприємницькій діяльності, просив визнати за ним право приватної власності на автомобіль НОМЕР_2; перевести на нього права та обовязки ОСОБА_2 за кредитним договором №410091, укладеним між нею та ПАТ «ОТП Банк», звільнити ОСОБА_2 від обовязку по сплаті заборгованості за кредитним договором; стягнути з нього на її користь грошову компенсацію за Ѕ частину автомобіля в розмірі 1094,52 грн. (а.с.36-37).

На стягненні інших сум з іншого з подружжя кожна з сторін не наполягала.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 25 червня 2012 року зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено, а в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль НОМЕР_3, чорного кольору, номер шасі VIN JMBSNCYA 8U013501 MBSNCYA2U013501.

Переведено на ОСОБА_3 права та обовязки ОСОБА_2 за кредитним договором №410091, укладеним 21 лютого 2008 року між нею та ПАТ «ОТП Банк», звільнивши її від обовязку по подальшій сплаті заборгованості за цим кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за частину автомобіля в розмірі 1094 грн. 52 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Вважає, що автомобіль слід виділити їй, оскільки банк заперечував проти переведення на відповідача прав і обовязків за кредитним договором, на відміну від відповідача, вона внесла на депозитний рахунок суду кошти на компенсацію вартості частки спірного майна (а.с.123-125).

Банк вказане рішення не оскаржував.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, представників ОСОБА_3, які заперечують проти скарги та вважають рішення суду вірним, представника банку, який не заперечує проти поділу майна подружжя, але вважає неможливим переведення обовязків за кредитним договором на відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вирішуючи спір, відмовляючи у задоволенні первісного позову і задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що належний сторонам на праві спільної сумісної власності автомобіль є неподільною річчю, частки кожного з них вартістю 50 557 грн. 70 коп. є рівними, і, оскільки сторони не досягли згоди щодо його поділу, вирішуючи спір, суд повинен припинити право одного із співвласників із стягненням на його користь відповідної компенсації. При цьому суд врахував, що права і обовязки за кредитним договором слід перевести на того з подружжя, кому буде належати автомобіль.

Висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 365, 368 ЦК України, ст. ст. 60, 70, 71 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Стаття 71 СК України передбачає, що майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Згідно ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1/ частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2/ річ є неподільною; 3/ спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом першої інстанції встановлено, що з 23 вересня 2006 року по 19 вересня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5, 17).

23 січня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Ніко-Україна» було укладено договір №0801-23016, згідно з яким це товариство-продавець зобовязалось протягом 45 робочих днів поставити та передати їй у власність новий автомобіль марки «Mitsubishi Lancer 1,5», а покупець оплатити його вартість у розмірі 117581 грн., з яких 10% передоплати, а решта коштів вноситься покупцем не пізніше ніж за один день до дати поставки.

04 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір №410091, за умовами якого банк шляхом конвертування у національну валюту та перерахування коштів на рахунок ТОВ «Ніко-Україна» надав позивачу на придбання автомобіля кредит в розмірі 19790 доларів США на строк до 04 березня 2014 року під 10,99% річних на залишок заборгованості, на умовах щомісячної сплати рівними частинами (а.с.6-11).

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки №SR-007/068/2008, за умовами якого ОСОБА_3 зобовязується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобовязань за кредитним договором.

Забезпеченням виконання зобовязань позичальника за вищевказаним кредитним договором став і укладений банком із ОСОБА_2 нотаріально посвідчений договір застави автотранспортного засобу від 04 березня 2008 року №PCL-007/068/2008 (а.с.145-152).

29 лютого 2008 року на імя ОСОБА_2 видане свідоцтво серії ІІА №005316 про реєстрацію транспортного засобу - легкового автомобіля «Mitsubishi Lancer 1,5», седан, 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_4, шасі VIN JMBSNCYA 8U013501. У особливих відмітках свідоцтва зазначено: «Має право керувати ОСОБА_3С.». ОСОБА_2 застрахувала вказаний автомобіль в страховій компанії «Кредо-класік» та АТ «СК «АХА Страхування» (а.с.14-16, 70).

У ОСОБА_3 є посвідчення водія категорій «В,С» від 17 жовтня 2003 року, а у ОСОБА_2 - категорії «В» від 24 грудня 2008 року.

Згідно висновку спеціаліста - автотоварознавця середньоринкова вартість даного автомобіля на 17 квітня 2012 року складає 101115 грн. 58 коп. (а.с.13-

Згідно з довідкою банку, станом на 13 квітня 2012 року на час звернення ОСОБА_2 з позовом до суду загальна заборгованість за кредитним договором складала 9178,41 доларів США, з них залишок заборгованості по кредиту 6321,37 доларів США, нараховані відсотки 17,45 доларів США, прострочене тіло кредиту 2198,96 доларів США, прострочені відсотки -564,35 доларів США, відсотки, нараховані на прострочене тіло кредиту 76,28 доларів США. Крім того, банком нараховано 25636 грн. 94 коп. пені (а.с.12).

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 12 січня 2012 року (провадження №22-ц-1890/79/12) скасоване рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 листопада 2011 року (справа №2-1037/11) з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння з огляду на те, що спірний автомобіль придбано подружжям у період шлюбу за їх спільні кошти та отриманий в інтересах сімї кредит, а тому цей транспортний засіб є спільною сумісною власністю сторін (а.с.19, 45-46).

06 червня 2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до ОСОБА_3 з досудовою вимогою про погашення ним як поручителем заборгованості за вказаним кредитним договором: 8520,33 доларів США кредиту і 795,93 доларів США відсотків.

При вирішенні спору в даній справі суд виходив з того, кому з сторін автомобіль більш потрібний.

Суд встановив, і цього не спростувала позивачка, що автомобіль придбавався в інтересах сімї, але з часу придбання автомобіля ним переважно користувався і за ним доглядав відповідач, оскільки на час його придбання мав водійське посвідчення (з 2003 року), позивачка на час придбання автомобіля водійського посвідчення не мала, отримала його лише 24 грудня 2008 року (а.с.47-48). Після розлучення ним користувався і обслуговував також відповідач.

Сторони проживають окремо, відповідач займається підприємницькою діяльністю, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В02 №814426 від 23 березня 2009 року (а.с.38). Позивачка має постійне місце роботи в м. Києві працює провідним фахівцем відділу фінансового контролю ДП «Лакталіс-Україна», для якої характерне знаходження на постійному робочому місці в офісі, робота не повязана з необхідністю повсякденного пересування на автомобілі (а.с.49).

Колегія суддів вважає висновок суду про більше потребу відповідача у автомобілі як засобі пересування переконливим і таким, що відповідає обставинам справи. Про наявність у неї переваг на залишення автомобіля у її власності позивачка не зазначала в позовній заяві. Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України вона не надала достатніх і переконливих доказів більшої потреби у використанні автомобіля як у засобі пересування, чим відповідачу у його використанні при здійсненні підприємницької діяльності, що є очевидним.

ОСОБА_2 за своїми позовними вимогами внесла 25 червня 2012 року (квитанція № ПН12699) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Сумській області 1094 грн. 52 коп. в рахунок компенсації відповідачу його частки.

Представники обох сторін та представник банку пояснили в засіданні апеляційного суду, і це підтверджується матеріалами справи та довідками банку, що протягом розгляду даної цивільної справи сторони перестали вносити платежі за кредитним договором, маючи на меті кожен погасити заборгованість перед банком після отримання в одноособову власність спірного автомобіля (а.с.75-101).

6 червня 2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю придбало право вимоги за кредитним договором та договором поруки, надіслав ОСОБА_3 як поручителю досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, яка складає за кредитом 8520,33 доларів США, за відсотками 795,93 доларів США, та зазначив, що 27 квітня 2012 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір комісії, за яким банк уповноважений приймати платежі на користь Фактора за кредитним договором (а.с.67).

Позивачка посилається в скарзі на те, що при розгляді справи банк не заперечував проти поділу майна подружжя, але заперечував проти переведення прав і обовязків за кредитним договором ОСОБА_2 на ОСОБА_3

З огляду на те, що банк не оскаржив рішення суду, але, враховуючи, що борг сторін перед банком за кредитним договором є солідарним, не заперечував проти переведення прав і обовязків за кредитним договором на одне з подружжя, а саме на ОСОБА_2 (а.с.44), колегія суддів вважає вірним та таким, що узгоджується з вимогами ст. 520 ЦК України, висновок суду про переведення прав і обовязків за кредитним договором на відповідача, якому виділено у власність автомобіль, а доводи скарги ОСОБА_2Є в цій частині необґрунтованими.

Згідно розяснень, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час розірвання шлюбу 19 вересня 2011 року за кредитним договором була заборгованість по кредиту в сумі 8520 доларів США, відсотках 119,65 доларів США Станом на цей час сторони проплатили тіло кредиту в сумі 11269,67 доларів США, відсотків 5449,57 доларів США.

Колегія суддів враховує, що після розгляду справи судом першої інстанції за поданням ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 18 жовтня 2012 року вчинено виконавчий напис приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та звернуто стягнення на спірний автомобіль на підставі договору його застави для задоволення вимог кредитора станом на 18 жовтня 2012 року у розмірі основного боргу 8520,33 долари США, боргу по відсотках - 1058,64 доларів США, всього 9578,97 доларів США, що за курсом НБУ 1 долар = 7,993 гр. становить 76 564,7 гр.

8 листопада 2012 року державним виконавцем відділу ДВС Сумського міського управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с.215, 216).

В той же час з довідки банку вбачається, що після вчинення виконавчого напису станом на 19 грудня 2012 року заборгованість за кредитним договором вже становила 8520,33 доларів США, відсотків 1308,34 доларів США, пені 81233,66 гр. (а.с.202). Отже, загальна сума боргу після розгляду справи вже становила на цей час 159753,26 гр. з врахуванням курсу долара до гривні 7,993, тобто Ѕ частина становила 79876,64 гр., що перевищує вартість Ѕ частини автомобіля, яка складає 50557,79 гр. На стягненні іншої різниці у вартості 1/2 частини автомобіля сторони не наполягають.

Таким чином, на час винесення оскаржуваного рішення суду, враховуючи вимоги сторін щодо врахування вартості спірного автомобіля та боргів перед банком за кредитним договором, суд першої інстанції вірно визначив суму, яка підлягає стягненню з відповідача, якому передано у власність автомобіль, на користь позивачки, і в цій частині позивачка рішення не оспорює.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що відповідно до Закону України «Про заставу» передача автомобіля у власність одному з подружжя не позбавляє автомобіль статусу предмета застави, колегія суддів вважає рішення суду таким, що не порушує права банку.

Оскільки автомобіль є неподільною річчю, спільне володіння та користування ним є неможливим, а його передача відповідачеві не завдасть істотної шкоди позивачці, враховуючи суму боргу перед банком, рішення суду є законним та обрунтованим.

Є безпідставними і посилання позивачки на порушення судом норм процесуального права у вигляді неповного зазначення в рішенні суду суті заперечень проти зустрічного позову та пояснень осіб, які беруть участь у справі.

Не спростовують висновків суду і посилання позивачки на ту обставину, що відповідач не вніс на депозитний рахунок суду 1094,52 гр. компенсації за Ѕ частину автомобіля, оскільки, з врахуванням суми боргу перед банком за кредитним договором, невнесення такої суми, на стягненні якої наполягають обидві сторони, не може бути підставою для відмови в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 -315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 червня 2012 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -