УХВАЛА

30.05.2013

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар - Пантелєєва Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, де заінтересована особа державний виконавець Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 про визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із даною скаргою, в її обґрунтування посилаючись на те, що вона разом зі своїм сином - ОСОБА_3 є співвласником нерухомого майна квартири АДРЕСА_1; вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 був засуджений до позбавлення волі з конфіскацією майна.

Як зазначається заявником при зверненні до суду постановою державного виконавця АНД ВДВС ДМУЮ від 16.07.2012 р. державним виконавцем було здійснено опис майна, та квартира була виставлена на прилюдні торги; на переконання заявника, постанова державного виконавця є незаконною, оскільки частка сина у квартирі не визначена та за таких обставин не є можливим реалізовувати майно через прилюдні торги.

Предмет скарги становить вимога про визнання незаконними дій державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо прийняття ним заходів до реалізації арештованого майна шляхом його продажу на прилюдних торгах квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3

У судовому засіданні заявник вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в скарзі, просила суд повністю її задовольнити; у судове засідання 30.05.2013 р. заявник не зявилася, в окремо наданій суду заяві, пояснив про поганий стан здоровя, просила суд розглядати справу без її участі та задовольнити подану скаргу.

Державний виконавець заперечував проти задоволення скарги.

Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, врахував заяву ОСОБА_1 від 30.05.2013 р., та дослідив докази, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.02.2003 р. квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, та, як встановлено судом, вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.011 р., ОСОБА_3 було засуджено за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, вирок було звернуто до виконання.

Постановою державного виконавця АНД ВДВС ДМУЮ ОСОБА_4 від 01.10.2012 р. було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Зазначені дії були вчинені державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа про конфіскацію всього майна, що належить ОСОБА_3

Згідно з актом опису та арешту майна від 16.09.2012 р, який був складений державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2, ним при примусовому виконанні виконавчого листа №1-269, виданого 25.10.2011 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, було описано та накладено арешт на ? частину квартири АДРЕСА_1, описане майно було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2 ст. 355 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 358 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; водночас основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження» відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 57 зазначеного вище закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Судом встановлено, що державним виконавцем були вчинені передбачені ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» дії, та суду не було надано доказів на підтвердження прийняття державним виконавцем заходів до реалізації арештованого майна шляхом його продажу на прилюдних торгах, тому підстав для задоволення скарги не має.

В той же час, статтею 379 ЦПК України передбачено визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, згідно якої питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Таким чином, накладенню арешту на майно повинні перебувати дії по визначенню частки майна боржника у майні.

Суду не було надано доказів на підтвердження вчинення державним виконавцем таких дій, утім, зазначене не спростовує наведені вище висновки суду враховуючи ще ту обставину, що арешт державним виконавцем був накладений на ? частку майна боржника, а не на усе майно.

Судові витрати віднести на рахунок заявника.

Керуючись ст. 8, п. 1 ч. 1 ст. 208, ст.ст. 210, 386 387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, де заінтересована особа державний виконавець Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 про визнання дій незаконними відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок заявника.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Спаї