Справа №591/4152/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1882/13 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2013 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П. ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумський фарфоровий завод»

на рішення Зарічною районного суду м. Суми від 18 липня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерною товариства «Сумський фарфоровий завод», третя особа: голова правління ПАТ «Сумський фарфоровий завод» ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим. що вона працювала на ПАТ «Сумський фарфоровий завод». 02.04.2013 року вона була звільнена з роботи за угодою сторін. Під час роботи їй несвоєчасно та не в повному обсязі виплачувалася заробітна плата, у звязку з чим на час звільнення відповідач заборгував їй 1416 грн. 36 коп. При звільненні відповідач не провів з нею розрахунок по заробітній платі. Уточнивши позов просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1416,36 грн., середній заробіток за чає затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення суду в сумі 3750 грн., на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 110 грн.

Рішенням суду від 18 липня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумський фарфоровий завод» на користь ОСОБА_3 заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 1416 грн. 36 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3750 грн., на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 110 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ПАТ «Сумський фарфоровий завод» на користь держави 229,40 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумський фарфоровий завод» просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним та

необґрунтованим. Вважає, що місцевий суд врахував факту знаходження відповідача в стані ліквідації, у звязку з чим виплата заробітної плат працівникам повинна проводитись у порядку черговості, відповідно до ч. 9 ст. 111 ЦК України. Крім того посилається на те, що судом невірно було визначено період та середній заробіток за час затримки розрахунку, позивачка не довела належними доказами свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, а суд не зазначив з яких міркувань він виходив, оцінюючи розмір завданої моральної шкоди в 1000 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 по 02 квітня 2013 року працювала в ПАТ «Сумський фарфоровий завод» і була звільнена з роботи за угодою сторін згідно п. 1ст. 36 КЗпП України. В день звільнення відповідач не провів з ОСОБА_3 розрахунок з виплат належної їй заробітної плати, яка відповідно до розрахункових листків, наданих відповідачем, складає 1410 гри. 36 кой. (березень, квітень 2013 року) (а.с. 18-20).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив права позивачки на своєчасну оплату праці та повний розрахунок при звільненні, а тому на її користь підлягає стягненню заборгованість з заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку в межах заявлених нею позовних вимог. Також суд виходив з того, що внаслідок порушення прав ОСОБА_3 - на своєчасну та повну оплату праці, позивачка упродовж тривалого часу не отримувала у належному розмірі оплату своєї праці, у звязку з чим була вимушена прикладати додаткових зусиль до організації свого життя та їй була спричинена моральна шкода на відшкодування якої суд визначив грошову суму в 1000 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності

правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_3 заборгованості з заробітної

плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування на її

користь моральної шкоди, так як суд дійшов його з додержанням норм матеріального та

процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи під час роботи в період з 01 лютого по квітень 2013 року позивачці несвоєчасно та не в повному обсязі виплачувалася заробітна плата та загальна сума заборгованості за період березень, квітень 2013 року становить 1416 гри. 36 коп., яка не була виплачена позивачці і при звільненні, і на дату розгляду справи судом першої інстанції. Вказані обставини відповідач визнав в своїх запереченнях на позов (а. с. 14-16).

За ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення власником або уповноваженим ним органом розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Враховуючи встановлені обставини справи та наведені норми трудового законодавства, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 про стягнення на її користь заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги про те, що підприємство знаходиться в стадії ліквідації, колегія суддів не може взяти до уваги, так як дана обставина відповідно до діючого законодавства не підставою для відмови в позові.

Не може колегія суддів погодитись і з доводами апеляційної скарги про те, що судом невірно було визначено період та розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивачки. Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3, вона просила стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в сумі 3750 грн.. В судовому засіданні вона в усному порядку уточнила свої вимоги, так як розрахунок з нею не було проведено і на час розгляду справи, та просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з часу її звільнення по день винесення рішення судом в сумі 3750 грн.

Враховуючи розмір середньоденної заробітної плати позивачки (66.40грн.), дані про який було надано суду відповідачем, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення суду (71 робочий день) є більшим, ніж той, що просила стягнути позивачка в позові за вказаний період. Своїм правом на збільшення позовних вимог вона не скористалась, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив її вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день винесення рішення в межах заявлених нею позовних вимог.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що в звязку з недотриманням відповідачем вимог ст. ст. 47, 115-116 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» порушено законні права позивачки на своєчасне отримання заробітної плати, що призвело до її моральних страждань, повязаних з погіршенням її матеріального становища, втрати нормальних життєвих звязків та необхідності прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Зазначені обставини відповідно до ст. 237-1 КЗпП України є підставою для відшкодування на її користь моральної шкоди, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів на підтвердження спричинення позивачці моральної шкоди, колегія суддів вважає помилковими.

В той же час доводи апелянта щодо розміру грошової суми, визначеної судом на відшкодування моральної шкоди, на думку колегії суддів є такими що заслуговують на увагу.

Так, визначаючи розмір грошової суми на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини справи, зокрема період, за який не була виплачена позивачці заробітна плата та суму заборгованості. Крім того підлягають врахуванню і ті обставини, що судом на користь позивачки стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та їй призначена щомісячна допомога по безробіттю центром зайнятості, що вона підтвердила в судовому засіданні апеляційного суду. З врахуванням зазначених обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині розміру грошової суми на відшкодування моральної шкоди змінити на підставі п. п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, визначивши її в розмірі 200 гривень.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 и.1; 308. 313-315 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумський фарфоровий завод» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 липня 2013 року змінити в частині розміру грошової суми на відшкодування моральної шкоди та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумський фарфоровий завод» на користь ОСОБА_3 200 гривень у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 липня 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -