Cправа №1522/8591/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Бондаря В.Я.

при секретарі Іщик О.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованності по сплаті аліментів та пені за прострочення їх сплати

ВСТАНОВИВ:

Вперше до Приморського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 звернулась 20.04.2012р. з позовом до ОСОБА_2, та , збільшивши розмір позовних вимог письмовою заявою від 13.06.2012р. в порядку ст.31 ЦПК України, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам на малолітніх дітей - двійнят ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що утворилась за договором про сплату аліментів на дітей від 14 жовтня 2011 року, за період з 21 грудня 2011 року по 13 червня 2012 року у розмірі 42 000 гривень та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 21 грудня 2011 року по 13 червня 2012 року у розмірі 41 860 грн. В позові посилалась на те, що 14 жовтня 2011 року уклала з відповідачем договір про сплату аліментів на дітей, який був посвідчений нотаріально. Згідно до договору, сторони домовились про те, що ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання дітей щомісяця у розмірі 7000 гривень, проте, з 21 грудня 2011 року відповідач умови договору не виконує, у результаті чого утворилась заборгованість.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19.06.2012р. позов задоволений, та з відповідача ОСОБА_2 стягнута заборгованість по аліментам на малолітніх дітей - двійнят ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що утворилась за договором про сплату аліментів на дітей від 14 жовтня 2011 року, за період з 21 грудня 2011 року по 13 червня 2012 року у розмірі 42 000 гривень та пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 21 грудня 2011 року по 13 червня 2012 року у розмірі 41 860 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19.02.2013р. рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19.06.2012р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12.06.2013р. рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19.06.2012р. та ухвала Апеляційного суду Одеської області від 19.02.2013р. скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 позовну заяву підтримав, просив суд її задовольнити. Представники відповідача за довіреністями ОСОБА_3, ОСОБА_6 позов не визнали, просили суд у його задоволенні відмовити через відсутність для цього правових підстав.

Заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 травня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 та був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу виданого Першим Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції від 15 травня 2009 p., актовий запис №291.

16 серпня 2010 року від шлюбу народились двійнята - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №294338 виданим Другим Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції 17 листопада 2011 року актовий запис №886 та свідоцтвом про народження серії І-ЖД №294337, виданим Другим Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції 17 листопада 2011 року актовий запис №887.

14 жовтня 2011 року між сторонами укладено договір про сплату аліментів на дітей, посвідчений нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за реєстровим №3-1272, відповідно до якого ОСОБА_4 зобовязався сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 7000 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. Порядок сплати визначений сторонами шляхом перерахування грошової суми на особистий рахунок ОСОБА_1, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» не пізніше двадцятого числа поточного місяця.

З 21 грудня 2011 року відповідач свої зобовязання за договором не виконує, що підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 та частково поясненнями в ході судового розгляду представника відповідача за довіреністю ОСОБА_6

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст.86 Сімейного кодексу України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно якого, зокрема, у разі невиконання батьком (матір'ю) свого обов'язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

Постановляючи ухвалу від 12.06.2013р. про скасування рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19.06.2012р. та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 19.02.2013р., колегія суддів судової палати з цивільних справ Вищого спеціалізованого суду України зазначила, що в матеріалах справи відсутній виконавчий напис нотаріуса про стягнення аліментів в безспірному порядку, судоами не перевірено, чи знаходився той напис на виконанні у виконавчій службі, не перевірені правильність нарахування заборгованості, не витребувані розрахунки державного виконавця. Також, суди не звернули увагу на те, що порядок стягнення заборгованості із сплати аліментів провадиться за ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В ході судового розгляду справи судом сторонам розяснені положення ст.10-11 ЦПК України, зокрема, те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд також враховує, що ст.86 Сімейного кодексу України, та п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, визначений нотаріальний порядок стягнення аліментів за договором про сплату аліментів на дитину шляхом оформлення виконавчого напису нотаріуса та його виконання органом державної виконавчої служби, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. При цьому, в ході судового розгляду справи представник відповідача за довіреністю ОСОБА_5 визнав факт того, що він не звертався до нотаріусу з метою отримання виконавчого напису та до органів державної виконавчої служби для виконання такого напису про стягнення з відповідача заборгованності по аліментам, а також визнав факт того, що виконавче провадження з виконання виконавчого напису щодо стягнення з відповідача заборгованості по аліментам не відкривалось. Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджується та позивачем суду не доведена відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі виконавчого напису, а саме, відмова нотаріуса у видачі такого напису, у звязку з чим суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки ця обставина позбавляє можливості суд захистити порушені права позивача.

Керуючись ст.ст. 10,60, 81, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст. 213-215, 218 ЦПК України, cуд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: