Справа № 428/8980/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2013 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Олійник В.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням.

Позовна заява була подана без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме: не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Не додано документів в підтвердження невизнання або оспорювання прав чи інтересів позивача відповідачами, неможливості вирішення спору в іншому порядку.

Крім того у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Крім того відповідно до ст.22 КпШС України (що діяв на час виникнення права власності на нерухоме майно) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Також позивачем необґрунтовано вимогу про стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням підлягає залишенню без руху, а позивач в пятиденний термін з дня отримання ухвали повинен усунути зазначені недоліки, в іншому випадку позовна заява буде вважатиметеся неподаною і буде повернута позивачу.

Керуючись ст.ст. 119, 121, 210 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням, залишити без руху, про що сповістити позивача, надавши йому пятиденний термін для усунення зазначених недоліків з моменту отримання ухвали.

Розяснити, що у випадку не усунення зазначених недоліків, позовна заява буде повернута позивачеві.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Олійник