Провадження № 22-ц/780/2243/13 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 29.05.2013
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2013 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Мережко М.В.

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Черненко І.Ю.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2013 року по справі за позовом Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області до ОСОБА_2 про скасування рішень виконкому ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання права комунальної власності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2012 року позивач ОСОБА_3 сільська рада звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішення виконкому комітету Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області від 24 червня 2003 року Про надання дозволу на будівництво, яким йому надано дозвіл на будівництво житлового будинку, сараю, гаража, літньої кухні, погребу в с. Гавронщина по вул. Київській, 17в, рішення виконавчого комітету Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області від 13 липня 2007 року Про затвердження акту державної прийомки індивідуального домоволодіння в експлуатацію та оформлення права приватної власності за ОСОБА_2, в с. Гавронщина по вул. Київській, 17В.

У листопаді 2012 року позивач уточнив ( доповнив) позовні вимоги просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19 липня 2007 року серії САА №338853, визнати право комунальної власності на нерухоме майно, яким є приміщення центральної котельні, розташоване за адресою с. Гавронщина, вул. Київська, 17В, за територіальною громадою села Гавронщина в особі: Гавронщинської сільської ради.

Позивач зазначає, що діючи в інтересах територіальної громади села Гавронщина на підставі ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні звертається до суду з позовом за захистом права комунальної власності територіальної громади села на нерухоме майно, яке незаконно вибуло з її володіння внаслідок протиправних дій ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 11 листопада 2011 року в ході інвентаризації архівної документації Гавронщинської сільської ради, був виявлений Акт , що свідчить про передачу 01 квітня 2000 року обєктів соціальної сфери КСП Товстоліське в комунальну власність Гавронщинської сільської ради, а саме приміщення центральної котельні (рік введення в експлуатацію 1986, юридична адреса с. Гавронщина).

Позивач вважає, що рішення, які прийняті виконкомом Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області № 36 від 24 червня 2003 року та № 61 від 13 липня 2007 року є незаконними, а свідоцтво про право власності на не нерухоме майно (домоволодіння) від 19 липня 2007 року серії САА № 338853 має бути визнане недійсним, зважаючи на те, що рішення прийняті з порушенням вимог діючого на той час законодавства Закону України Про планування і забудову територій від 19 травня 2000 року, Положення Про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 05 грудня 2000 року № 273, ст. 125 Земельного кодексу України.

Крім того, як зазначає позивач, дозвіл на будівництво та акт державної прийомки індивідуального домоволодіння в експлуатацію прийняті з чисельними порушеннями вимог закону, а свідоцтво видане відповідачу на фактично неіснуюче домоволодіння з порушенням норм законодавства, і відповідач незаконно реалізував своє право щодо оформлення у власність нежитлової будівлі як нібито новозбудованого майна, що порушує право власності територіальної громади села Гавронщина, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2013 року позов задоволений.

Не погоджуючи с рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції, встановлено, що 11 листопада 2011 року в ході інвентаризації архівної документації Гавронщинської сільської ради, був виявлений Акт, що свідчить про передачу 01 квітня 2000 року обєктів соціальної сфери КСП Товстоліське в комунальну власність Гавронщинської сільської ради, а саме: приміщення центральної котельні ( рік введення в експлуатацію 1986, юридична адреса с. Гавронщина).

Крім того, судом встановлено, що 24 червня 2003 року рішенням виконавчого комітету Гавоонщинської сільської ради №36 Про надання дозволу на будівництво було надано дозвіл ОСОБА_2, на будівництво власного житлового будинку, сараю, гаража, літньої кухні, погреба в с. Гавронщина по вул. Київській, 17 В на земельній ділянці розміром 0,15га, виділеної сесією Гавронщинської сільської ради 19 червня 2003 року із земель запасу сільської ради.

Висновок суду першої інстанції, що позивач 24 червня 2003 року прийняв рішення, яке не відповідає вимогам закону є помилковим, оскільки із тексту самого рішення видно, що ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво власного житлового будинку, сараю, гаража, літньої кухні, погреба в с. Гавронщина по вул. Київській,17 В на земельній ділянці розміром 0,15га, виділеної сесією Гавронщинської сільської ради 19 червня 2003 року із земель запасу сільської ради ,а не на земельній ділянці із цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства.

Наявність державного акту, який ОСОБА_2 отримав 09 квітня 2004 року (держаний акт серії КВ №023616 на право власності на земельну ділянку площею 0,49га, розташовану в с.Гавронщина по вул. Київська, 17 в з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.( а.с. 70) не спростовує рішення, прийнятого 24 червня 2003 року.

Висновок суду першої інстанції, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідачу із порушенням вимог законодавства на підставі рішення виконкому, яке має виправлення, а тому є незаконними і підлягають скасуванню і визнанню недійсними є помилковими.

Як видно із матеріалів справи, Гавронщинська сільська рада звернулась до ОСОБА_4 із вимогами про визнання незаконним та скасування рішень, винесених Гавронщинською сільською радою, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане цією ж радою, та визнати право комунальної власності на майно.

Відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою, будь-яких повноважень щодо прийняття, скасування рішень сільської ради у нього немає і ніколи не було. Відповідачем у подібній категорії справ може бути тільки сільська рада як орган місцевого самоврядування, що прийняв те чи інше спірне рішення.

Фактично зі змісту позовних вимог позивач заявляє позовні вимоги до себе ж - про скасування своїх же рішень, що недопустимо та є порушенням вимог ст. 3 ЦПК України.

Оскаржувані рішення були прийняті уповноваженим на це органом - виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради. В установленому законом порядку не були оскаржені чи опротестовані іншими особами, права інших осіб цими рішеннями не порушуються.

Відділом містобудування та архітектури Макарівської районної державної адміністрації відповідачу видано свідоцтво на забудову індивідуальної садиби в с. Гавронщина Макарівського району, на вул. Київська,17-В ( а.с. 101). Станом на грудень 2005 року вказаний документ надавав право здійснювати будівництво індивідуальних будинків та господарських будівель, благоустрій і озеленення на присадибних ділянках, розташованих в сільських населених пунктах.

Рішенням виконавчого комітету Гавронщинської сільської ради від 13 липня 2007 року затверджено акт вводу житлового будинку в експлуатацію від 26 червня 2007 року.

В подальшому, 19 липня 2007 року Гавронщинською сільською радою ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований в с. Гавронщина, на вул.Київська , 17-в, яке цього ж дня зареєстроване в Макарівському БТІ.

Таким чином у ОСОБА_2 наявні всі необхідні документи, які підтверджують законність будівництва, введення в експлуатацію та набуття права власності на домоволодіння, розташованого в с. Гавронщина, на вул.Київська, 17-В. Доводи про невідповідність вказаних документів вимогам законодавства України не відповідають дійсності та є надуманими.

У свою чергу, позивачем не надано до суду жодного документу, який б свідчив про наявність права власності у сільської ради на спірне приміщення. Посилання позивача на Акт передачі обєктів соціальної сфери КСП Товстоліське в комунальну власність Гавронщинської сільської ради станом на 01 квітня 2000 року, який позивач виявив у 2011 році, не свідчить про те що центральна котельня та домоволодіння, що належить ОСОБА_2 є одним і тим самим обєктом. Згідно акту адресу розміщення обєкту вказано лише с. Гавронщина, крім того рік забудови обєкту вказаного в акті 1986, а рік забудови домоволодіння відповідача 2006 ( а.с. 12, 103-107), тому висновок суду в тій частини, що домоволодіння і центральна котельня це один і той самий обєкт є безпідставними і не ґрунтуються на доказах, наявних в матеріалах справи.

Відповідно до ч.ч.7-10 ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21 травня 1997 року у разі незгоди сільського, селищного, міського голови (голови районної у місті ради) з рішенням виконавчого комітету ради він може зупинити дію цього рішення своїм розпорядженням та внести це питання на розгляд відповідної ради.

Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК перелік підстав для цього є вичерпним.

Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції № 475/97 ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950року ( надалі Конвенція ,Перший протокол та протоколи № 2 ,4,7 11 до Конвенції).

Згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах ,передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Майном в значенні цієї статті вважається законне та обгрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним із органом публічної влади.

Задовольняючи позовні вимоги, та позбавляючи відповідача права власності на набуте майно ( домоволодіння ) з огляду на наявність порушень при наданні дозволу на будівництво і отримання в подальшому майна у власність з боку органу державної влади, суд не врахував, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання недійсними спірних рішень та повернення спірного майна державі в порушення права власності відповідача, якщо ці порушення не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки відповідача, якому була передана земельна ділянка, домоволодіння у власність.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Гавронщинська сільська рада про наявність таких обставин не зазначила.

За висновком Європейського суду з прав людини у справі "Стретч проти Сполученого Королівства"від 24 червня 2003 року наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна на може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки, особу позбавили пава на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце 2 непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Суд першої інстанції встановив, що оскаржувані рішення виконкому сільської ради є актами одноразового застосування, вичерпали свою дію фактом їхнього виконання (отримання відповідачем свідоцтва про право власності на нерухоме майно, державного акту про право власності на земельну ділянку), однак дійшов висновку про задоволення позову, не врахувавши, що порушення, про які вказує позивач були вчинені саме з боку публічного органу, а не громадянина, протиправних дій відповідача при наданні йому дозволу на будівництво і отримання в подальшому майна у власність судом не встановлено, а тому рішення суду не може вважатися законним і обґрунтованим, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316, 319 ЦПК України , колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 лютого 2013 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Гавронщинської сільської ради Макарівського району Київської області до ОСОБА_2 про скасування рішень виконкому ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання права комунальної власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: