Справа № 2215/1082/2012
06.11.2012 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької областіш
головуючого судді Цимбалюка О.В.
при секретарі Поважнюк О.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
В лютому 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ПАТ СК Провідна про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 01 жовтня 2011 року близько 12 години на автодорозі Житомир-Чернівці, ОСОБА_2, керуючи автомобілем DEWOO ЗАЗдержавний номерний знак НОМЕР_1, не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем НОМЕР_2, під керуванням позивача.
Представниця позивача, в судове засідання не зявилась, проте подала до суду заву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 та ПАТ СК Провідна, які у встановленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не зявились. У відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За змістом ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Правовідносини в сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон № 1961-ІV), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно з положеннями ст. 22 Закону № 1961-ІV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 35 цього ж Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на таке, подає страховику відповідну заяву.
Згідно із положеннями п. 36.7. ст. 36 Закону № 1961-ІV, рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.
У відповідності до ст.1166 ч.1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно ст.1188 ч.1 п.1 цього ж Кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Судом об'єктивно встановлено, що 01 жовтня 2011 року близько 12 години на автодорозі Житомир-Чернівці, відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем DEWOO ЗАЗдержавний номерний знак НОМЕР_1, не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем НОМЕР_2, під керуванням позивача. Постановою Старокостянтинівського районного суду від 20 жовтня 2011 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у порушенні п. 12.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП. Також зазначеною постановою встановлено, що автомобілі сторін отримали механічні пошкодження.
04 жовтня 2011 року спеціалістом Страхової компанії складено акту огляду від 04.10.2011 року із зазначенням пошкоджень автомобіля. На відновлювальний ремонт затрачено 26 964,66 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № ЗА-0009854 від 30 листопада 2011 р., актом виконаних робіт № ЗА-0010415 від 27 грудня 2011 р., накладною № 366 від 27 грудня 2011 року. З таким розрахунком позивач погодився, про що свідчить та обставина, що після перерахування йому зазначених коштів, він не оскаржував дії Страхової компанії, хоча відповідно до положень наведених вище п. 36.7 ст. 36 Закону таке рішення страховика могло бути ним оскаржено до суду.
Разом з тим, суд вважає доведеними вимоги позивача щодо відшкодування йому відповідачами моральної шкоди.
Відповідно до ч. 2 п. 22.3 ст. 22 Закону № 1961-ІV, якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода у зв'язку з пошкодженням належного йому майна, тому відповідно до п.3 ч. 2 ст. 23 ЦК України таку шкоду має відшкодувати ОСОБА_2 як особа, яку визнано винною у заподіянні такої шкоди.
На відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи конкретні обставини справи, вважає за необхідне стягнути 3000 грн.
Розподіляючи судові витрати по справі, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат, розмір яких має бути визначений відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Частина 2 даної норми визначає права даного учасника процесу та порядок його допуску до участі у справі.
Позивач просить суд стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати, в тому числі і витрати на оплату правової допомоги у сумі 900 грн., наданої адвокатом ОСОБА_3
Встановлено, що ОСОБА_1 згідно довідки № 4/12 від 24 лютого 2011 року сплатив 900 грн. адвокату ОСОБА_3 за ведення цивільної справи в суді та складання позовної заяви і того ж дня між ними укладено договір про надання правової допомоги, в тому числі і на представництво інтересів ОСОБА_1 в судах, тобто у даній справі адвокат ОСОБА_3 приймала участь як представник позивача, та за своїм правовим статусом не була особою, яка надавала правову допомогу, а тому вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 56, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 23, 1194 ЦК України, ст.ст. 22, 35-37 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , суд
Позов ОСОБА_1 задоволити частково.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна на користь ОСОБА_1 10 277 грн. 79 коп. витрат на відновлювальний ремонт автомобіля та 3 000 грн. відшкодування моральної шкоди
Стягнути з ОСОБА_2 та приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна на користь ОСОБА_1 по 165 грн. 95 коп. судового збору.
В решті позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. Лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя