АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7766/13 Справа № 437/193/12 Головуючий у 1 й інстанції - Прижигалінська Т.В. Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2013 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Колодяжної Н.Є., Осіяна О.М.

при секретарі - Глубоченку М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частку житлового будинку і земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частку житлового будинку і земельної ділянки, посилаючись на те, що з 15.12.1987 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У вересні 1989 року ОСОБА_3, згідно договору дарування від 13.09.1989 року, отримав в дар житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1

Після отримання в дар цього будинку вони разом, як подружжя, на спільні кошти та трудові затрати, перебудували житловий будинок шляхом значного збільшення його розміру, а саме: з житлової площі 22, 3 кв. м до 38, 7 кв. м; з загальної площі 38, 4 кв. м до 59, 2 кв. м Зокрема, підлили новий фундамент, так як він був шлакобитний, а став шлакобетонний; збудували два сараї, гараж, під будівлею сараю викопали погріб і виклали цеглою, огорожу замінили металевою сіткою в металевих стовпах та інше.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок станом на 26.07.2011 року дійсна вартість житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами складає 81 865 грн., а 1/2 його частина - 40 932, 50 грн.

Позивачка вважає, що отриманий в дар відповідачем будинок з господарськими будівлями та спорудами істотно збільшився в площі будинку, в кількості та якості господарських будівель і споруд та в їх вартості, внаслідок їхніх спільних трудових і грошових затрат. Відповідач в добровільному порядку не бажає визнавати за нею право на спільну сумісну власність.

За заявою відповідача, рішенням виконкому Синельниківської міської ради від 27.07.2011 року, було визнано за ним про право власності на спірний будинок та видано свідоцтво про право власності взамін договору дарування.

На підставі рішення виконкому Синельниківської міської ради від 17.03.2004 року відповідач також отримав і державний акт на право власності на земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,0781 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Позивачка просить суд визнати частково недійсними свідоцтво про право власності на житловий будинок та державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0781 га; визнати за нею право власності на 1/2 частину - житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд та на 1/2 частину земельної ділянки / а. с. 4-5 /.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.11.2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі / а. с. 119-123 /.

З рішенням суду не погодилася позивачка і звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення від 27.11.2012 року та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи /а. с. 125-126/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду, в силу ст. 309 ЦПК України, - скасувати та ухвалити нове з наступних підстав.

Відмовляючи позивачці в її позовних вимогах суд першої інстанції виходив з того, що нею не надано належних доказів щодо наявності спільних з позивачем трудових чи грошових затрат внаслідок яких істотно збільшилось у своїй вартості майно відповідача. Крім того, на думку суду першої інстанції, не надано документальних підтверджень щодо істотного збільшення у своїй вартості майна відповідача. Стосовно позовних вимог відносно земельної ділянки, то суд відмовив в них, так як земельна ділянка отримана відповідачем у власність в результаті приватизації, а тому є його особистою власністю.

Однак, з такими висновками суду погодитися неможливо, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що сторони з грудня 1987 року по липень 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі. На підставі договору дарування від 13.09.1989 року відповідач отримав в дар житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області.

Згідно договору дарування від 13.09.1989 року та технічному паспорту станом на 06.09.1989 року вищезазначений будинок складався з житлового шлакоблочного будинку, житловою площею 22, 3 кв. м; сараю, обкладеного цеглою; вбиральні цегляної; вбиральні деревяної; забору штахетного деревяного; водоколонки з металевих труб / а. с.8-9, 10-12 /.

Перебуваючи у шлюбі, подружжя ОСОБА_2 за спільні кошти, після 06.09.1989 року, звели частину добудови до житлового будинку та збудували нові господарські будівлі і споруди.

За заявою відповідача, рішенням виконкому Синельниківської міської ради від 27.07.2011 року № 177, було визнано за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Синельникова, а 09.08.2011 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, взамін договору дарування від 13.09.1989 року / а. с. 6 /.

Згідно технічних паспортів на даний будинок станом на 06.09.1989 року та 26.07.2011 року житлова площа збільшилась відповідно з 22, 3 кв. м. до 38, 7 кв. м, а загальна площа - з 38, 4 кв. м. до 59, 2 кв. м / а. с. 10-12,17-22 /.

Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1051/1052 - 12 від 25.10.2012 року, за технічним паспортом від 06.09.1989 року площа житлового будинку складала 38, 4 кв. м. За переліком і вартістю будівель та споруд, їх вартість (заміщення) без врахування фізичного зносу та вартість заміщення з урахуванням фізичного зносу складала відповідно 5355 рублів та 4185 рублів. За технічним паспортом від 26.07.2011 року площа житлового будинку - 61, 9 кв. м., а вартість (заміщення) будівель та споруд без врахування фізичного зносу та вартість заміщення з урахуванням фізичного зносу склала 338 070 грн. та 83 798 грн. відповідно.

Вартість всього домоволодіння згідно технічного паспорту від 26.07.2011 року складає 83 798 грн., а вартість добудови до житлового будинку та новозбудованих господарських будівель та споруд, які зведені після 06.09.1989 року, визначеною станом на 26.07.2011 року, складає 54 991 грн. Визначити вартість та технічний стан знесених будівель та споруд, які існували станом на 06.09.1989 року технічно неможливо / а. с. 89-96 /.

Згідно зазначено експертного висновку від 25.10.2012 року частина добудови до житлового будинку (збільшення житлової площі з 22,3 кв. м до 38,7 кв. м, а загальної з 38,4 кв. м до 59,2 кв. м) та новозбудовані господарські будівлі і споруди, споруджені після 06.09.1989 року від житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, в м. Синельникове, станом на 26.07.2011 року, - складає 66/100 частини. Вартість цієї частини домоволодіння - 54 991 грн. / а. с. 89-96 /.

Згідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України - об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Колегія суддів вважає, що добудова до спірного житлового будинку та новозбудовані господарські будівлі та споруди, які складають 66/100 частин станом на 26.07.2011 року згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25.10.2012 року, - є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, які створені в період знаходження сторін в зареєстрованому шлюбі.

Згідно до ч. І ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї .

З матеріалів справи вбачається, що обидві сторони, на час добудови до житлового будинку та побудови господарських будівель та споруд в спірному домоволодінні, які зведені після 06.09.1989 року, - були працездатними та працювали отримуючи відповідну зарплату / а. с. 48-63 /, проживали однією сімєю та вели спільне господарство.

Доказів того, що хтось із бувшого подружжя, в період вище зазначеного будівництва (добудови), не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, - жодною із сторін суду надано не було.

Посилання, суд першої інстанції на те, що позивачкою не надано належних доказів щодо наявності спільних з відповідачем трудових чи грошових затрат, внаслідок яких істотно збільшилось у своїй вартості майно останнього, а також не надано документальних підтверджень щодо істотного збільшення у своїй вартості його майна, -

не можуть бути прийняті до уваги оскільки вони спростовуються вище зазначеними встановленими обставинами справи та доказами по справі.

Згідно ст.ст. 10,60 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються суду сторонами.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Однак, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що відповідач не надав доказів того, що в період перебудови та добудови новостворених будівель та споруд до житлового будинку, ним використані грошові кошти, які знаходилися на рахунках в Ощадбанку і були спадковим майном після смерті матері. До того ж, відповідач пояснив суду апеляційної інстанції, що у нього відсутня можливість документально підтвердити факт реконструкції садиби за рахунок подарованих грошей, які ним були забрані з банку у травні 1991 року, а сама ощадна книжка в 1997 році ним була знищена шляхом спалення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що 66/100 частин спірного домоволодіння є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а отже частка кожної із сторін в ній складає 33/100 частини, а тому є всі підстави для визнання за позивачкою права власності на 33/100 частин спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, тоді як за відповідачем слід визнати право власності на 67/100 частин (34/100 + 33/100).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2, відносно визнання за нею права власності на ? частину спірного домоволодіння, підлягають задоволенню.

Оскільки, колегією суддів визнано, що 66/100 частин будинку та новозбудованих господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 в м. Синельникове є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, які створені в період знаходження сторін в зареєстрованому шлюбі, та підлягають поділу між бувшим подружжям з визначенням часток кожної із них, то вимоги ОСОБА_2, щодо про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.08.2011 року (виданого на імя відповідача ОСОБА_3.), є зайвими і тому задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на ? частину цієї земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м. Синельникове, то вони є передчасними і з цих підстав не підлягають задоволенню, а тому рішення суду від 27.11.2012 року в цій частині підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що рішенням Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 17.03.2004 року відповідачу ОСОБА_3 була передана у власність земельна ділянка площею 0,0781 га, яка розташована по АДРЕСА_1

ОСОБА_3 13.06.2004 року отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вказаною адресою площею 0, 0781 га / а.с.23 /.

Відповідно до положень ст.ст. 81 та 116 ЗК України, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» - земельна ділянка одержана ОСОБА_3 у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд є його приватною власністю, оскільки йдеться про одержання ним частки із земельного фонду, а не про спільно нажите майно.

Земельна ділянка, одержана відповідачем у власність в порядку приватизації, не є спільною сумісною власністю подружжя, незалежно від того, що вона була ним приватизована в період шлюбу з позивачкою.

Між тим, згідно ст. 120 ЗК України та 377 ЦК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Таким чином, у звязку з тим, що рішенням суду за позивачкою визнано право власності на 33/100 частин спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, то, в силу ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, до неї переходить право власності і на частину земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Однак, вирішити питання про визнання за позивачкою права власності на частину земельної ділянки, без виділення в натурі належних їй 33/100 частин спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, є неможливим, так як неможливо визначити розмір земельної ділянки на якій вони розміщені, а позовні вимоги про виділ в натурі належної їй частки будинку з господарськими будівлями і спорудами та визначення розміру земельної ділянки на якій вони знаходяться, з послідуючим визнання права власності на цю частину земельну ділянку, - позивачкою ОСОБА_2 заявлені не були.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на частину спірної земельної ділянки з визнанням недійсним державного акту на право власності на землю є передчасними, а тому в них слід відмовити, але позивачка не позбавлена можливості вирішити це питання у встановленому законом порядку, зокрема у відповідності з вимогами ст. 370 ЦК України, ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Снельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2012 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 33/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 67/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: