Справа №2/359/952/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2013 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Величка В.П.,

при секретарі судового засідання Леоненко А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Наприкінці лютого 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Бориспіль, провулок Тарасівський, 14 за набувальною давністю, мотивуючи вимоги тим, що з 1959 року і по теперішній час він постійно зареєстрований та проживає за вказаною адресою, посилаючись на записи у будинковій книзі для прописки громадян та його паспорт, як громадянина України ОСОБА_1. Позивач вказує, що йому на праві приватної власності належить 1/2 частина домоволодіння № 14 по провулку Тарасівському, у м. Бориспіль, яку він отримав у спадок після смерті батька - ОСОБА_3 в порядку ст. 1266 ЦК України, померлого 25.05.1978 року. Пояснює, що 1/2 частину домоволодіння успадкувала дружина його батька ОСОБА_4 (дівоче прізвище Харченко), яка померла 24.04.1996 року, але після її смерті належну їй частину домоволодіння в порядку спадкування ніхто не прийняв. З огляду на викладене Позивач і звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частину будинку за набувальною давністю, мотивуючи вимоги тим, що він з 1959 року і по теперішній час проживає у вищезгаданому будинку, 1/2 якого на праві власності зареєстрована за померлою ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач позов підтримує, просить його задовольни.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, наполягав на відмові в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про право власності за законом від 13 лютого 1980 року, виданого нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 спадкоємцями майна померлого, 25 травня 1978 року, ОСОБА_3 являються його син ОСОБА_1, який є позивачем по справі та дружина померлого ОСОБА_4Г.(а.с.8).

З пояснень позивача вбачається, що після смерті батька, його дружина - ОСОБА_4 вийшла заміж за ОСОБА_6 та взяла прізвище чоловіка - Савін, після чого переїхала до нього. Позивач продовжував проживати у будинку, доглядати за ним та сплачувати всі належні платежі. Коли 14.09.1983 року ії чоловік - ОСОБА_6 помер, вона знову повернулася до м. Бориспіль і проживала у домоволодінні № 14 по провулку Тарасівському у м. Бориспіль, Київської області разом з своїм пасинком ОСОБА_1(позивачем).

24.04.1996 року померла ОСОБА_7, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 25 квітня 1996 року відділом РАГСу Бориспільського місьвиконкому Київської області, актовий запис за №222(а.с.31).

Згідно пояснень позивача спадщину померлої ніхто не прийняв.

Зокрема, у витязі № 28591267 зі Спадкового реєстру стосовно ОСОБА_7 від 04.11.2011 року зазначено, що за вказаними параметрами інформація відсутня(а.с.29).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого 21.12.2012 року КП Бориспільське БТІ право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 14 по провулку Тарасівському у м. Бориспіль Київської області, належить в рівних частинах позивачу ОСОБА_1 та померлій ОСОБА_4Г.(а.с.10).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Однак згідно пунктів 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу він набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. При цьому правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, перебіг строку давності володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати не раніше як з 01 січня 2001 року (за три роки до набрання чинності ЦК України) і таке право може бути визнане судом на підставі відповідного позову лише після 01 січня 2011 року.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач почав володіти спірним майном після смерті 24 квітня 1996 року ОСОБА_7, тобто за 8 років до набрання чинності ЦК України.

З огляду на викладене, заявлені позовні вимоги не можна вважати законними та обґрунтованими й вони не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст., 3, 10, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 26.04.2013р.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області (підпис) ОСОБА_8

Згідно оригіналу:

Суддя В.П. Величко

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2013 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Величка В.П.,

при секретарі судового засідання Леоненко А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Наприкінці лютого 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Бориспіль, провулок Тарасівський, 14 за набувальною давністю, мотивуючи вимоги тим, що з 1959 року і по теперішній час він постійно зареєстрований та проживає за вказаною адресою, посилаючись на записи у будинковій книзі для прописки громадян та його паспорт, як громадянина України ОСОБА_1. Позивач вказує, що йому на праві приватної власності належить 1/2 частина домоволодіння № 14 по провулку Тарасівському, у м. Бориспіль, яку він отримав у спадок після смерті батька - ОСОБА_3 в порядку ст. 1266 ЦК України, померлого 25.05.1978 року. Пояснює, що 1/2 частину домоволодіння успадкувала дружина його батька ОСОБА_4 (дівоче прізвище Харченко), яка померла 24.04.1996 року, але після її смерті належну їй частину домоволодіння в порядку спадкування ніхто не прийняв. З огляду на викладене Позивач і звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частину будинку за набувальною давністю, мотивуючи вимоги тим, що він з 1959 року і по теперішній час проживає у вищезгаданому будинку, 1/2 якого на праві власності зареєстрована за померлою ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач позов підтримує, просить його задовольни.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, наполягав на відмові в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про право власності за законом від 13 лютого 1980 року, виданого нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 спадкоємцями майна померлого, 25 травня 1978 року, ОСОБА_3 являються його син ОСОБА_1, який є позивачем по справі та дружина померлого ОСОБА_4Г.(а.с.8).

З пояснень позивача вбачається, що після смерті батька, його дружина - ОСОБА_4 вийшла заміж за ОСОБА_6 та взяла прізвище чоловіка - Савін, після чого переїхала до нього. Позивач продовжував проживати у будинку, доглядати за ним та сплачувати всі належні платежі. Коли 14.09.1983 року ії чоловік - ОСОБА_6 помер, вона знову повернулася до м. Бориспіль і проживала у домоволодінні № 14 по провулку Тарасівському у м. Бориспіль, Київської області разом з своїм пасинком ОСОБА_1(позивачем).

24.04.1996 року померла ОСОБА_7, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 25 квітня 1996 року відділом РАГСу Бориспільського місьвиконкому Київської області, актовий запис за №222(а.с.31).

Згідно пояснень позивача спадщину померлої ніхто не прийняв.

Зокрема, у витязі № 28591267 зі Спадкового реєстру стосовно ОСОБА_7 від 04.11.2011 року зазначено, що за вказаними параметрами інформація відсутня(а.с.29).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого 21.12.2012 року КП Бориспільське БТІ право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 14 по провулку Тарасівському у м. Бориспіль Київської області, належить в рівних частинах позивачу ОСОБА_1 та померлій ОСОБА_4Г.(а.с.10).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Однак згідно пунктів 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу він набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. При цьому правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, перебіг строку давності володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати не раніше як з 01 січня 2001 року (за три роки до набрання чинності ЦК України) і таке право може бути визнане судом на підставі відповідного позову лише після 01 січня 2011 року.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач почав володіти спірним майном після смерті 24 квітня 1996 року ОСОБА_7, тобто за 8 років до набрання чинності ЦК України.

З огляду на викладене, заявлені позовні вимоги не можна вважати законними та обґрунтованими й вони не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст., 3, 10, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 26.04.2013р.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області ОСОБА_8